Справа № 22-1789-2007 р.                           Головуючий в 1
інстанції Березкіна О.В.
Категорія 21                                                   Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2007
р.                                             Апеляційний
суд Донецької області

в складі:

головуючого -
судді Ювченко Л.П., суддів: Жданової B.C.,
Азевича В.Б., при секретарі Тума О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Єнакієве Донецької області

на рішення Єнакіївського міського суду Донецької області від 21 грудня 2006
р. у справі
за позовомОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Єнакієве Донецької області про відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок професійного захворювання,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 року позивач звернувся з зазначеним позовом до суду. Він
посилався на те, що працюючи на підприємствах вугільної промисловості, при
виконанні трудових обов'язків він отримав професійне захворювання. Висновком
МСЕК від 18 листопада 2004 року йому вперше встановлена стійка втрата
професійної працездатності 40% в зв'язку з професійним захворюванням - хронічна
радикулопатія та третя група інвалідності безстроково. Просив стягнути з
відповідача на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Представник
відповідача  заперечував проти
задоволення позову.

Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 21 грудня 2006
р. позов задоволено частково, на користь позивача з відділення виконавчої
дирекції Фонду в м Єнакієве стягнуто на відшкодування моральної шкоди 15 000
грн.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та
постановити нове рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач
посилався на те, що відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року №3235-1У, зупинено на
2006 рік дію статей Закону України "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності", що регулюють відшкодування
моральної шкоди. Окрім того, на думку апелянта, позивач не надав суду доказів
того, що йому заподіяна моральна шкода, а саме, висновку відповідної МСЕК. Суд
не з'ясував всі обставини справи і не

2

обґрунтував
свого рішення. Моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, повинно
відшкодовувати підприємство на підставі ст. 237-1 КЗпП України, та
застосовувати тримісячний строк на звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП
України.

Представник
відповідача  підтримав доводи апеляційної
скарги.

Представник позивача просив рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши
матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
відділення виконавчої дирекції Фонду підлягає частковому задоволенню, а рішення
зміні з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставою для зміни рішення суду є
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того,
що правовідносини, які виникли між сторонами в зв'язку з відшкодуванням
моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, регулюються
Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" від 23 вересня 1999 р.

Згідно з п. п. "є" п.1 частини 1 ст. 21 та
частини 3 ст. 28 зазначеного Закону, у разі настання страхового випадку, Фонд
соціального страхування у встановленому законодавством порядку зобов'язаний
виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту
заподіяння йому цієї шкоди.

Судом першої інстанції по справі встановлено, що під час роботи на
підприємствах вугільної промисловості позивач отримав професійне захворювання,
що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання за
формою П-4, який складений 25.10.2004 року. Висновком МСЕК від 18 листопада
2004 року йому вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності 40%
в зв'язку з професійним захворюванням - хронічна радикулопатія та третя група
інвалідності безстроково.

Тобто суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що позивачу внаслідок
професійного захворювання заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях
у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що порушило його нормальні життєві зв'язки,
та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Даний висновок суду відповідає роз'ясненням Пленуму Верховного Суду
України, які викладені в постанові від 31 березня 1995 р. № 4 „ Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та
рішенню Конституційного Суду України від 27 січня 2004 р. по справі №1-9/2004
згідно з яким, положення частини 3 статті 34 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" треба розуміти як визначення порядку, процедури та
розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків
моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку - лише у
разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності.

Таким чином, доводи апелянта про відсутність підстав для відшкодування
моральної шкоді не ґрунтуються на законі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу встановлена
втрата професійної працездатності, в зв'язку з чим суд обґрунтовано, виходив з
положень ст. 21 та ст. 28 Закону „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності"
і   дійшов   висновку
про   наявність   факту
заподіяння   позивачу

3

моральної   шкоди
внаслідок   професійного   захворювання,   та
стягнув   на   її відшкодування з відповідача грошову
компенсацію.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував стан
здоров'я позивача, а саме, що він на 40 % втратив професійну працездатність, та
визначив розмір моральної шкоди в сумі 15 000 грн.

Але апеляційний суд вважає неможливим погодитися з
розміром компенсації моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, бо він
не відповідає характеру, ступеню та тривалості моральних страждань, яких зазнав
позивач. Враховуючи ці обставини, а також характер та обсяг фізичних і душевних
страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, наслідки отриманого професійного
захворювання, апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача на
відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 12 000 грн.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормам процесуального права та
правильно застосовано норми матеріального права, і підлягає зміні лише в
частині визначення розміру заподіяної моральної шкоди.

Підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не
має.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 3, 314 ч.2, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Єнакієве Донецької області задовольнити частково.

Рішення Єнакіївського міського суду Донецької області від
21 грудня 2006 р. змінити. Стягнути на користьОСОБА_1з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Єнакієве Донецької області на
відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання,
12 (дванадцять тисяч) грн.

В інший частині
рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом
двох місяців з дня набрання законної сили безпосередньо до Верховного Суду
України.