Головуючий 1 інстанції Губська Л.В.
Справа №   1974,
2007р.        Доповідач Курило В.П.
УХВАЛА

Іменем України

13 березня 2007 року Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Курило В.П. суддів
Санікової О.С., Шамрило Л.Г. при
секретарі   Степаненко В.Б.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційними скаргами
Желанівської селищної ради Ясинуватського району і ОСОБА_1на рішення
Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2006 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Желанівської селищної ради Ясинуватського району, 3-я
особа ОСОБА_1. про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До апеляційного
суду Донецької області надійшла апеляційна скарга Желанівської селищної ради
Ясинуватського району і ОСОБА_1на рішення Ясинуватського міськрайонного суду
Донецької області від 26 грудня 2006 року, яким позовні вимоги ОСОБА_2.
задоволені частково. Вона поновлена на роботі завідуючою дитячим садком
„Зірочка" Желанівської селищної ради і з відповідача на користь позивачки
стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу 1409.77 грн., на користь
держави судові витрати - судовий збір 8.50 грн. і витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 7.50 грн. В задоволені решти
вимог відмовлено.

В апеляційній
скарзі відповідач і третя особа ставлять питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог, посилаючись
на те, що суд встановленим доказам дав неправильну правову оцінку. Позивачка
порушувала свої трудові обов"язки, не виконувала їх належним чином і у
відповідача були передбачені законом підстави для розірвання з нею трудового
договору.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції встановив, що позивачка з 28 січня 1976 року
працювала у відповідача на посаді завідуючою дитячим садком „Зірочка".
Наказом від 31 жовтня 2006 року вона
звільнена з посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв"язку
з виявленою невідповідністю займаній посаді.

Звільнення є
незаконним, оскільки позивачка має вищу педагогічну освіту, свою кваліфікацію
підвищувала у жовтні 2001 року і відповідач не довів у суді, що неналежне
виконання позивачкою своїх службових обов"язків є наслідком відсутності у
неї достатньої кваліфікації або стану здоров"я.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача, третьої особи, позивачки,
перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної

2

скарги, апеляційний
суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів
справи видно, що позивачка і відповідач перебували у трудових відносинах.
Наказом відповідача №17-к від 30 жовтня 2006 року позивачка звільнена з
займаної посади згідно з п.2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Як видно з
наказу, підставою для розірвання трудового договору з"явились акти
перевірки роботи позивачки на посаді завідуючої дитячим садком, які встановили
факти грубих порушень і недоліків у її роботі, (а.с.5).

Відповідно до п.
2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний
власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої
невідповідності працівника займаній посаді або виконаній роботі внаслідок
недостатньої кваліфікації або стану здоров"я які перешкоджають продовженню
даної роботи.

Розглядаючи
справу, суд встановив, що позивачка має вищу педагогічну освіту, працює
завідуючою дитячим садком з 1976 року, що свідчить про наявність у неї певного
досвіду роботи на вказаній посаді, у жовтні 2001 року вона підвищувала свою
кваліфікацію при Донецькому обласному інституті післядипломної освіти, отримала
відповідне посвідчення НОМЕР_1 від 26 жовтня 2001 року (а.с.161).

Докази
недостатності здоров"я у позивачки для продовження нею своєї роботи також
відповідачем не надані.

За таких умов
суд дійшов правильного висновку про те, що підстав для розірвання з позивачкою
трудового договору за п. 2 ст. 40 КЗпП України у відповідача не було.

Доводи
апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального законодавства, що
призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Тому рішення
суду є законним і підстав для його скасування не має.

Доводи
відповідача про те, що суд мав застосувати до позивачки підстави для її
звільнення з роботи, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не грунтуються
на законі.

Встановивши, що
позивачка була звільнена з роботи незаконно, суд відповідно до ст. 236 КЗпП України
стягнув на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного
прогулу і у відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України правильно поклав
обов"язок по відшкодуванню відповідачу заподіяної у зв"язку з цим
матеріальної шкоди на службову особу, яка є винною у незаконному звільненні
позивачки з роботи. У даному випадку такою особою є ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає рішення
суду першої інстанції без змін і відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалене з дотриманням матеріального і процесуального законів.

Керуючись ст.
304, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відхилити. Рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області
від 26 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
проголошення ухвали суду апеляційної інстанції.