АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-796/07                           Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Гончар О.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2007 року                                               М.Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у
складі:

головуючого
судді      Савченко О.В.

суддів                         Гончара О.С, Мануйлова Ю.С.

при
секретарі             Ткаченко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької області від 26 грудня 2006
року в справі за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Урожай", Дочірнього підприємства "Запорізький
облавтодор" в особі філії "Бердянської дорожньо-експлуатаційної
ділянки", Луначарської сільської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7про визнання недійсними акту відмови від квартири, вселення, договорів купівлі-продажу
квартири, вселення, відшкодування матеріального збитку, третя особа Опікунська
рада Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області, та за
зустрічним позовом Дочірнього підприємства "Запорізький облавтодор" в
особі філії "Бердянської дорожньо-експлуатаційної ділянки" до ОСОБА_2
і ОСОБА_3про усунення перешкод в користуванні квартирою, відміну реєстрації -

ВСТАНОВИЛА:

Після неодноразових уточнень і доповнень своїх позовних вимог позивачі
звернулась до суд з вищезазначеним позовом.

ОСОБА_2. і ОСОБА_3зазначали, що в 1992
році на їх сім'ю, що складалась з чотирьох осіб Бердянським райагробудом (в
подальшому перейменовано в ТОВ "Агробуд") надано квартируАДРЕСА_1.
Відповідний договір при заселенні укладала їх мати - ОСОБА_4..
ВІНФОРМАЦІЯ_1батько позивачів і чоловік їх матері - ОСОБА_8.
загинув.

В січні 2002 року
ОСОБА_4. відмовилась від квартири, розірвала договір її найму, і, зазначивши,
що в квартирі ніхто не проживає, здала її до ТОВ "Агробуду".

25 січня 2002 року ТОВ
"Агробуд" продало спірну квартиру ТОВ "Урожай". А те, в
свою чергу, 25 грудня 2003 року продало спірну квартиру ДП "Запорізький
облавтодор" в особі філії "Бердянської дорожньо-експлуатаційної
ділянки", яке надало спірну квартиру своїм працівникам ОСОБА_5. та
ОСОБА_6.. Через повідомлення директора ТОВ "Урожай" ОСОБА_7., що в
спірній квартирі знаходиться безхазяйний мотлох перед заселенням спірної
квартири ДП "Запорізький облавтодор" в особі філії "Бердянської
дорожньо-експлуатаційної ділянки" вивезло з спірної квартири майно
позивачів на загальну вартість 3000 грн., чим було спричинено позивачам шкоду
на зазначену суму.

Позивач ОСОБА_2. в період з 22
листопад 2002 року по 08 червня 2004 року і з 29 вересня 2004 року по 27 жовтня 2006 року перебував в
місцях позбавлення волі. До теперішнього часу з квартирного обліку не знятий.
Вважає, що права користування спірною квартирою не втрачав, його позбавлено
можливості проживати в квартирі незаконно.

Позивач ОСОБА_3. вважала, що її зняття ОСОБА_4. з реєстраційного обліку в
спірній квартирі було незаконним, оскільки не погоджувалось з органом опіки і
піклування. Тому просила відновити своє право на проживання в спірній квартирі.

В зв'язку з усім вищенаведеним позивачі просили визнати недійсними акт
відмови ОСОБА_4. від спірної квартири, недійсними договори купівлі-продажу
квартири між ТОВ "Агробуд" та ТОВ "Урожай", між ТОВ
"Урожай" та ДП "Запорізький облавтодор" в особі філії
"Бердянської дорожньо-експлуатаційної ділянки", вселення позивачів в
спірну квартиру, відшкодування матеріального збитку шляхом стягнення з ОСОБА_7.
3000 грн.

ДП "Запорізький облавтодор" в особі філії "Бердянської
дорожньо-експлуатаційної ділянки" не визнало позов. Звернулось із
зустрічним позовом, в якому просило усунути перешкоди їх права власності
спірною квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької
області від 26 грудня 2006 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2. право на житло, передбачене
законом, і зобов'язано Луначарські сільську раду Бердянського району
забезпечити його право на житло за рахунок комунального житла. В решті позовних
вимог за основним позовом відмовлено.

Частково також задоволений зустрічний позов, шляхом зняття з реєстраційного
обліку ОСОБА_2. в спірній квартирі.

Не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, апелянт просила судове рішення скасувати, ухваливши нове,
яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2.
зазначав, що судом першої інстанції безпідставно затягувався розгляд справи,
досліджувалися лише докази, що надавалися відповідачами, клопотання позивачів з
цього приводу ігнорувались. З основним позовом було поєднано позов, який не
може розглядатись як зустрічний. Судом залишилось без уваги наполягання
представника позивачів в судовому засіданні про проведення експертизи, щодо
виявляння строку складання документів та визначення їх юридичної сили.
Апелянтом критично розцінений висновок суду, щодо власника зниклого з квартири
майна, яке вивозилось силами ДП "Запорізький облавтодор" в особі
філії "Бердянської дорожньо-експлуатаційної ділянки". Судом не
розглянуто клопотання про відвід судді.

ОСОБА_3. рішення
суду не оскаржила, до апеляційної скарги не приєднувалась. Вислухавши
доповідача, дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без
змін.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду
справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги.

З матеріалів справи вбачається, що суд правильно
встановив правовідносини, які склалися між учасниками справи, а також дослідив
надані сторонами докази.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують
висновків суду першої інстанції, а лише відображують позицію позивачів,
висловлену ними в позовній заяві, і яку вони вважають такою, що є єдино вірною
та єдино можливою.

Суд першої інстанції правильно встановив, що в 1992 році на сім'ю
Присяжних, що складалась з чотирьох осіб Бердянським райагробудом (в подальшому
перейменовано в ТОВ "Агробуд") надано квартируАДРЕСА_1. Відповідний
договір при заселенні укладала їх мати -
ОСОБА_4..

Судова колегія приходить до висновку що між Бердянським
райагробудом з однієї сторони і ОСОБА_4. з іншої сторони мав місто договір
купівлі-продажу квартири з розстрочкою виплати її вартості. На час виплати
вартості квартири ОСОБА_4, і членам її родини надавалось право користуватись
даною квартирою за певних умов.

А саме, відповідно до умов договору ОСОБА_4.
зобов'язувалась сплатити підприємству 60%
вартості квартири. У разі невиконання даної умови договору, несплати
вартості квартири чи порушення строків оплати ОСОБА_4. зобов'язувалась
звільнити квартиру разом з усіма членами родини на протязі 3-х діб від дня
вимоги підприємства.

ВІНФОРМАЦІЯ_1ОСОБА_8.,
який проживав в спірній квартирі, загинув. В зв'язку з тим, що оплата вартості
квартири Присяжними не проводилась, 24
січня 2002 року
ОСОБА_4.   на  виконання
умов  договору  відмовилась
від  квартири,  розірвала договір  щодо користування житлом, і, зазначивши, що в
квартирі ніхто не проживає, здала її до ТОВ "Агробуду".

ОСОБА_4. виписалася зі спірної квартири. В зв'язку з тим,
що ОСОБА_3. була на той час малолітньою, було знято з реєстрації також і її.

Таким чином, судова колегія приходить до переконання, що
право на проживання в спірній квартирі сім'ї ОСОБА_2було не абсолютним, а
похідним від умов по оплаті 60%
її вартості. В договорі про надання житла не передбачено й безстроковості
користування ним.

Відповідачем ОСОБА_4. підтверджено ту обставину, що саме
на таких умовах її було вселено в спірну квартирою разом з її родиною. Саме з
цієї причини вона звільнила квартиру, відмовившись від подальшого користування
нею.

Таким чином, колегія не вбачає правових підстав для визнання недійсним
протоколу про дострокове розірвання договору про надання спірного житла.

3

25 січня 2002 року ТОВ
"Агробуд" продало спірну квартиру ТОВ "Урожай". А те, в
свою чергу, 25 грудня 2003 року продало спірну квартиру ДП "Запорізький
облавтодор" в особі філії "Бердянської дорожньо-експлуатаційної
ділянки", яке надало спірну квартиру своїм працівникам ОСОБА_5. та
ОСОБА_6..

Позивач ОСОБА_2. в період з 22
листопад 2002 року по 08 червня 2004 року і з 29 вересня 2004 року по 27 жовтня 2006 року перебував в
місцях позбавлення волі. В зв'язку з цим, до теперішнього часу з квартирного
обліку не знятий.

Позивачі просили визнати недійсними угоди купівлі-продажу спірного житла
між ТОВ "Агробуд" та ТОВ "Урожай", ТОВ "Урожай"
та ДП "Запорізький облавтодор" в особі філії "Бердянської
дорожньо-експлуатаційної ділянки". Разом з тим, ні в апеляційній скарзі,
ні в позовній заяві не навели правових підстав для визнання зазначених угод
недійсними. Не вбачає їх і суд. Крім того, позивачі не прийняли до уваги ту
обставину, що в теперішній час ТОВ "Агробуд" ліквідовано без
правонаступника. Наслідками ймовірного визнання угод недійсними є застосування
двосторонньої реституції, що за умови відсутності ТОВ "Агрбуд" є
неможливим, оскільки останнє необхідно наділяти правом власності на спірне
житло.

Розглядаючи питання про відшкодування шкоди завданої
вивезенням майна позивачів з спірної квартири судова колегія приходить до
наступного. Відповідно до ст. 10
ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх позовних вимог. Разом з тим, позивачі ніяким
чином не довели ані переліку ніби-то вивезеного майна, ані його вартості. Не
доведено також позивачами й того факту, що в зникненні їх речей винен саме
відповідач ОСОБА_7.

Не може судова колегія прийняти і зауваження позивачів в
тій частині; що судом залишилось без уваги наполягання представника позивачів в
судовому засіданні про проведення експертизи, щодо виявляння строку складання
документів та визначення їх юридичної сили. Адже згідно матеріалів справи заяву
у відповідності до вимог ст. 143
ЦПК України ні позивачі, ні їх представник суду не подавали. Не заслуговує
на увагу й той аргумент, що суд не розглянув клопотання про його відвід,
оскільки він був мотивований незадоволенням судом клопотань позивачів щодо
проведення судового розгляду справи. Підстав, передбачених ст. 20 ЦПК України, які
б унеможливлювали б розгляд справи суддею Ліхтанською Н.П. не було.

За таких обставин, при розгляді справи апеляційним судом
встановлено, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої
інстанції або ж направлення справи на новий розгляд.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 307,
314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької
області від 26 грудня 2006 року по справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня проголошення.