Справа №4-2/2007
РІШЕННЯ
Іменем України

26 березня 2007
року       Луцький міськрайонний суд
Волинської області

у складі:
головуючої судді    Крупінської С.С.,

при
секретарі                           Давидович А.А.,

з участю
представника скаржника  Ворошик В.М.,

представника
ДВС м.Луцька            Шульженко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Луцька справу
за скаргою акціонерного товариства «Індустріально - експортний банк» в особі
філії «Волинська дирекція» на дії державного виконавця,

встановив:

Скаржник
зазначає, що 17.07.2006 року за заявою скаржника державним виконавцем ДВС у
м.Луцьку Шульженко І.С. винесено постанову про відкриття виконавчого
провадження по примусовому виконанню судового наказу від 9.06.2006 року у
справі №2н-182/05 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 4074,58 грн. в користь AT
«Індустріально-експортний банк». Судовий наказ станом на 29.12.2006 року не
виконано, борг не стягнуто. 26.12.2006 року на адресу скаржника надійшла
постанова державного виконавця Шульженко І.С. про повернення виконавчого
документа, яка винесена 18.12.2006 року. Скаржник вважає дану постанову
незаконною, оскільки державним виконавцем не було вжито всіх необхідних заходів
по виконанню судового наказу. Зокрема, не було зроблено запит у Волинське ОБТІ
щодо наявності у боржника нерухомого майна, не направлено відповідних запитів
та не отримано жодної інформації про отримувані боржником доходи, допущено
неповноту проведення виконавчих дій та втрачено можливість звернути стягнення
на заробітну плату боржника, не зроблено жодного запиту до фінансових установ
для встановлення наявності відкритих рахунків на ім'я боржника. Крім того
державним виконавцем не винесено постанову про накладення штрафу на боржника у
зв'язку з невиконанням без поважних причин у встановлений державним виконавцем
строк судового наказу.

Просить визнати дії державного виконавця ДВС у м.Луцьку Шульженко І.С.
неправомірними, скасувати постанову про повернення виконавчого документа від
18.12.2006 року і зобов'язати його прийняти виконавчий документ до виконання та
виконати судовий наказ. Крім того , просив стягнути з ДВС у м. Луцьку на
користь скаржника судові витрати.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги скарги, просив
їх задовольнити. Понесені судові витрати по справі просив залишити за
скаржником.

Представник ДВС у м.Луцьку вимоги скарги не визнав. Суду пояснив, що в
результаті проведених виконавчих дій встановлено, що боржник за адресою
м.Луцьк, АДРЕСА_1 не проживає, хоча і зареєстрований, майна, що належить
боржнику на праві приватної власності не виявлено, що підтверджується актом
державного виконавця від 23.11.2006 року та рапортом MB УМВС від
04.12.2006 року. Згідно повідомлення МРЕВ УДАІ від 27.10.2006 року транспортні
засоби за боржником не зареєстровані. Тому 18.12.2006 року державним виконавцем
винесена постанова про повернення виконавчого документу без виконання згідно
ст.403У «Про виконавче провадження». З ОДПІ м.Луцька державним виконавцем не
отримано інформації про доходи боржника, оскільки відповідно до листа ОДПІ
м.Луцька від 24.11.05 року ОДПІ м.Луцька не надає інформації щодо рахунків та
місця роботи фізичних осіб. Державний

виконавець
вважає, що скаржник мав право надавати державному виконавцю всю відому
інформацію про майновий стан боржника ,однак скаржник такої інформації не
надав. Крім того, державним виконавцем не накладено арешт на нерухоме майно
боржника яке знаходиться в м. Луцьку по АДРЕСА_1, оскільки сума боргу значно
менша за вартість квартири або навіть її частини, що унеможливлює спочатку
виділення частки квартири в натурі та подальший її продаж. Постанову про
накладення штрафу на боржника за невиконання судового наказу державним
виконавцем не винесено, оскільки у державного виконавця не було документального
підтвердження отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого
провадження. Просив відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали скарги, суд прийшов до
висновку, що скарга підставна та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу»,
завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень, передбачених цим законом.

В судовому засіданні встановлено що 17.07.2006 року за заявою скаржника
державним виконавцем ДВС у м.Луцьку Шульженко І.С. винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню судового наказу від
9.06.2006 року у справі №2н-182/05 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 4074,58
грн. в користь AT «Індустріально-експортний банк».

Відповідно до ч.1,2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом, здійснювати необхідні міри для своєчасного і повного
виконання рішення способом і в порядку, визначеному виконавчим документом.

З матеріалів скарги, виконавчого провадження вбачається, що з метою
виконання судового наказу державним виконавцем Шульженко І.С. проведено такі
заходи : 1) направлено запит до Луцького МРЕВ В ДАІ у Волинській області,
звідки надійшов лист №2127 від 27.10.2006 року про відсутність зареєстрованих
за боржником транспортних засобів; 2) проведено перевірку наявності майна
боржника, за результатами якої складено акт від 23.11.2006 року про відсутність
майна боржника. Крім того, державним виконавцем встановлено, що боржник за
адресою м.Луцьк, АДРЕСА_1 не проживає, хоча і зареєстрований , що
підтверджується актом державного виконавця від 23.11.2006 року та рапортом MB
УМВС від04.12.2006 року.

Судовий наказ станом на 29.12.2006 року не виконано, борг не стягнуто.
18.12.2006 року державним виконавцем Шульженко І.С. на підставі ст.40 Закону
України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення
виконавчого документа.

Відповідно до ч.2ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»
виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким
стягнення не провадилося або було проведено частково повертається стягувачеві,
якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і
здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до ч.5 ст.40 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавчий документ, прийнятим державним виконавцем
до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково
повертається стягувачеві якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів
неможливо з'ясувати місце проживання боржника.

Аналізуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що фактично по справі
не встановлено місце проживання боржника і про це не повідомлено стягувача,
після чого необхідно було оголосити розшук боржника по заяві стягувача. Крім
того, держаним виконавцем не вжито заходів по розшуку майна боржника через
Волинське обласне бюро технічної інвентаризації. Таким чином державним
виконавцем не виконано всіх вимог

Закону України «Про
державну виконавчу службу» та Закону України «Про виконавче провадження» щодо
вжиття заходів по розшуку майна боржника.

Тому дії державного виконавця ДВС у м.Луцьку Шульженко
І.С. слід визнатинеправомірними, скасувати постанову про повернення виконавчого
документа від 18.12.2006 року і зобов'язати державного виконавця прийняти
виконавчий документ до виконання та виконати судовий наказ.

Керуючись ст.ст.
10,11,60,212,215,383,384,387 ЦПК України,

на підставі ст. 13 Закону України «Про державну виконавчу
службу», ст.ст.5,40,853акону України «Про виконавче провадження»,

суд,-

вирішив:

Скаргу
задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Державної
виконавчої служби у м.Луцьку та скасувати постанову про повернення виконавчого
документа від 18.12.2006 року.

Зобов'язати державного виконавця прийняти до виконання та
виконати судовий наказ Луцького міськрайонного суду від 9.06.2006 року у справі
№2н-182/05 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 4074,58 грн. в користь AT
«Індустріально-експортний банк».

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.