Справа №
22-ц -2259/ 2007 року Категорія:
Колесник С.А. Доповідач -
УХВАЛА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 травня 2007 року судова колегія судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -
Коростійової В.І.,

суддів -
Кіпенко І.С., Котелевець А.В., при секретарі -
Полубан С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
представника ОСОБА_2, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

встановила:

В вересні 2006 року ОСОБА_2
звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В уточнених
позовних вимогах позивач вказав, що 16
червня 1992 року
відповідачка позичила у нього 68
000 крб. 00 коп. на
строк до 16 червня 1994 року, але
протягом 12 років
борг не повертає, чим заподіяла йому інваліду П групи, у тому числі і моральну шкоду. Оскільки добровільно ОСОБА_3
відмовляється повернути позичені кошти, просив стягнути на його користь
15 447 грн. 45 коп. /суму боргу з урахування 3% річних/, 150 000 грн. 00 коп.
на відшкодування моральної шкоди та судові витрати у сумі 20 000 грн. 00 коп.
Оскільки починаючи з 1996
року по 2005 рік він
неодноразово виїздив до сина в США
для лікування і отримання матеріальної допомоги, просив поновити строк позовної
давності.

Відповідачка
позов не визнала, посилаючись на повне виконання обов'язків за договором
позики.

Рішенням
Київського районного суду м. Харкова від 27
лютого 2007 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі представник позивача, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове
рішення по суті позову.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких
підстав.

Відповідно до
ст. 153 ЦК
України в редакції 1963 року, що
діяла на час спірних правовідносин, договір вважається укладеним, якщо між
сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма
істотними умовами. Істотними є ті умови,
які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також
усі умови, щодо яких за заявою однієї із сторін повинно бути досягнуто
згоди.

Стаття 374 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на час спірних правовідносин, визначає
договір позики як договір, за яким одна сторона /позикодавець/ передає другій
стороні /позичальникові/ у власність /оперативне управління/ гроші або речі, а
позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну
кількість речей того ж роду і якості.

Як вбачається із
матеріалів справи, між сторонами мав місце факт передачі ОСОБА_2 ОСОБА_3 грошей
у сумі 68 000 крб. 00 коп., що
стверджується нотаріально посвідченим договором позики від 16 червня 1992 року на а.с. 3. Даний договір
містить усі зазначені у ст. 374
ЦК України умови, зокрема про отримання грошей із зобов'язанням їх
повернути до 16 червня 1994 року.

Посилаючись на
те, що відповідачка не виконує своїх зобов'язань за договором позики, позивач
звернувся в у суд із відповідним позовом.

Згідно ст. 71 ЦК України в
редакції 1963 року, що
діяла на час спірних правовідносин,
загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено /позовна
давність/ встановлюється у три роки.

Матеріали справи
свідчать, що ОСОБА_2 звернувся із позовом лише в вересні 2006 року. Докази
щодо поважності пропуску цього строку відсутні. Не надано таких доказів і суду
апеляційної інстанції.

Тому суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Посилання в
апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 часто виїздив до США, у зв'язку з чим
пропустив строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, не можуть
бути прийняті до уваги. Як пояснив представник позивача, останній виїхав до США ще в 1996 році, тобто до того, як сплинув
строк позовної давності. Однак, матеріали справи свідчать,
що він перебував на території України з 06.03.98
по 23.03.98, з 05.05.99 по 23.07.99, з 13.06.00 по 12.09.00, з 05.06.01 по 30.08.01, з 12.07.02 по 09.10.02, з 18.08.03 по 13.11.03, з 05.01.05 по 23.09.05 і не був
позбавлений можливості звернутися у суд із зазначеним позовом.

Крім того,
згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну
шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено
нормами Конституції або у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного
кодексу Української РСР, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють
відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Оскільки між
сторонами виник спір з приводу невиконання договірних зобов'язань, а договором
не було передбачено відшкодування моральної шкоди, підстави для задоволення
позову в цій частині відсутні.

Керуючись ст.
ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, відхилити.

Рішення
Київського районного суду м. Харкова від 27
лютого 2007 року
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох
місяців з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду України.