РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року липня місяця 30 дня
колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді: Курської А.Г.

Суддів:                        Горбань В.В.

Шаповалової О.А.

При секретарі:     Гребенніковій Н.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
редакції міської суспільно-політичної газети „Євпаторійська неділя" про
захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Євпаторійського міського суду АР Крим
від 29.09.2003 року,

ВСТАНОВИЛА:

01.03.2002 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, редакції міської суспільно-політичної
газети „Євпаторійська неділя" про захист честі, гідності, ділової
репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.02.2002 року в
газеті „Євпаторійська неділя" №7(9) відповідач, головний редактор цієї
газети, опублікував статтю „ІНФОРМАЦІЯ_1»,
в якій виклав відносно нього відомості, які не відповідають дійсності,
порочать його честь, гідність, ділову репутацію як людини, громадянина України,
народного депутата, зокрема вказавши: „ Но
все мое удивление улетучилось, когда я узнал, кто является то ли секретарем
этой новой партии, то ли начальником, то ли ОСОБА_3, который в 1995 году дважды совершал поджоги
продуктового магазина моего предприятия по ул.Некрасова, 77, а в 1996 году в ночное время, просверлив
оконную раму и залив во внутрь помещения бензин, поджег офис предприятия.
Подонок, творящий свои подлости в ночное время, когда граждане отдыхают, теперь
«выплыл» в коммунистической партии Украины (обновленной). Разрабатывая план
захвата власти, члены преступного сообщества и консультирующие их коллеги из Симферополя,
Киева искали выход из сложившейся неблагоприятной для них ситуации. Способом
«Вскочить в последний вагон электрички» т.е. избраться на выборах, они избрали
создание партийных ячеек разрушенных и недавно созданных партий, блоков,
движений». Розповсюдження відповідачем вказаної інформації негативно
вплинуло на його стосунки в сім'ї, змінило відношення до нього членів партійної
організації та її керівництва, сприяло погіршенню здоров'я, у зв'язку з чим він
відчував моральні страждання. Позивач просив зобов'язати ОСОБА_2 спростувати
поширену відносно нього недостовірну інформацію шляхом опублікування
спростування в газеті „Євпаторійська неділя", а також стягнути з
відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. Справа
розглядалась неодноразово різними судовими інстанціями. Останнім рішенням
Євпаторійського міського суду АР Крим від 29.09.2003 року позов задоволено
частково. Визнано такими, що не відповідають дійсності

Справа
№22-ц-4449/2007

відомості,
опубліковані у статті „ІНФОРМАЦІЯ_1»
у №7(9) газети „Євпаторійська неділя" від 20.02.2002 року, а саме такі
речення «... секретарь
новой партии ОСОБА_3, который в 1995 году
дважды совершал поджоги продуктовых магазинов, моего предприятия на
ул.Некрасова, 77, а
в 1996 году в ночное
время, просверлив оконную раму и залив внутрь помещения бензин, поджег офис
предприятия. Подонок, творящий подлости в ночное время... теперь «Выплыл» в
коммунистической партии Украины (обновленной). ...Разрабатывая план захвата
власти, члены преступного сообщества...».

Зобов'язано ОСОБА_2
опублікувати спростування даної інформації тім же шрифтом на першій
сторінці газети, яку випустить тиражем 15000 екземплярів не пізніше місяця з
дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_2 та редакції міської суспільно-політичної газети
„Євпаторійська неділя" на користь ОСОБА_1 по
25000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_2 ставить питання про його
скасування, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним
обставинам справи, а також судом допущено порушення норм процесуального права,
які виразились в тому, що суд, не з'ясувавши поважності причин його неявки в
судове засідання, вирішив спір за його відсутності, чим порушив його право на захист
відповідно до принципу змагальності сторін. Крім того, апелянт вважає, що суд
не дав оцінки спірним правовідносинам з урахуванням положень ст. 10
Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, не прийняв до
уваги, що позивач є публічною особою, у зв'язку з чим межі критики відносно
нього можуть бути ширше, ніж відносно приватної особи.

В засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 уточнив межі апеляційного
оскарження рішення та заявив, що він не підтримує доводи апеляційної скарги в
тій частині, що стосується порушень норм процесуального права про неналежне
повідомлення про час та місце слухання справи 29.09.2003 року,, оскільки в
матеріалах справи є лист, де він розписався про те, що ознайомлений особисто
про час і день призначення справи 29.09.2003 року, і в цей час він виступав і
від імені редакції газети, а не тільки як редактор.

Відповідач ОСОБА_2 наполягав на тому, що суд першої інстанції порушив
вимоги матеріального закону і ухвалив незаконне рішення, просив апеляційний суд
за результатами розгляду апеляційної скарги скасувати рішення суду від
29.09.2003 року і ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно
бути законним та обгрунтованим.

При задоволенні позову на підставі ст.7 ЦК України .1963
року суд першої інстанції виходив з того, що права позивача порушено судженнями
автора статті ОСОБА_2 по відношенню до відповідача ОСОБА_1, у зв'язку з чим
суд стягнув моральну шкоду з відповідачів ОСОБА_2 та газети і зобов'язав їх
спростувати інформацію, яку викладено у резолютивній частині рішення.

Судова колегія не погоджується з висновками суду, оскільки визнаючи вказані
спірні висловлення відповідача як судження, суд не застосував положення статті
47-1 Закону України „Про інформацію".

У статі 1 Закону України „Про інформацію" інформацію
визначено як документовані або публічно оголошені відомості про події та явища,
що відбуваються у суспільстві, державі і навколишньому природному середовищі.

Справа №
22-ц-4449/2007

Згідно зі ст.47-1 вказаного Закону ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Такими
судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлення, які не містять
фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлення, що не можуть
бути витлумачені як такі, які містять фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

За змістом ч.4 ст. 17 Закону від 23.09.1997 року
№540/97-ВР „Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний
захист журналістів" необхідно встановити наявність злого умислу журналіста
або службових осіб засобу масової інформації, а також наслідки використання
позивачем можливостей позасудового спростування неправдивих відомостей,
відстоювання його честі й гідності, ділової репутації та врегулювання спору в
цілому.

Як убачається з матеріалів справи, позивач зазначав, що висловлення, які
містились у статті, є неправдивими, ганьблять його честь та ділову репутацію як
члена партії, партійного секретаря і громадянина, і тому просив про захист
своїх прав саме через суд.

При розгляді справи суд першої інстанції не прийняв до уваги вимоги ст. 17
Закону України „Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний
захист журналістів", яка покладає на суд обов'язок дослідити докази про
наявність у журналіста злого умислу, на що звертає увагу Пленум Верховного Суду
України в п. 11 постанови №5 від 25.05.2001 року „Про внесення змін та
доповнень в постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4
„Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди".

Аналізуючи наявні по справі докази та пояснення сторін, судова колегія не
встановила злого умислу ОСОБА_2,
як журналіста, при викладенні інформації в газетній статті, а навпаки
вважає, що в цілому інформація носить критичний характер.

З пояснень відповідача ОСОБА_2 вбачається, що інформація в газетній статті
під заголовком „ІНФОРМАЦІЯ_1»"
в частині особи „ОСОБА_3" не стосується особисто позивача, і в самій
газеті його прізвище не згадується. Відповідач вважав, що позивач ОСОБА_1 не
має ніякого відношення до цієї статті, а тому він не міг принизити його честі
та гідності і ділової репутації як пересічного громадянина.

Зважаючи на це, судова колегія не вбачає підстав для задоволення позову
ОСОБА_1 ні в частині захисту честі, гідності та ділової репутації, ні в частині
стягнення моральної шкоди.

Що стосується ОСОБА_1 як публічного політика - керівника партійної
організації, кандидата в депутати Верховної Ради України ( вибори 2002 року),
то відповідно до ст. 10 Европейської конвенції про захист прав людини і
основних свобод ( ратифікована 17.07.1997 року Україною), як вони трактуються
Страсбургським судом, відомості про нього як публічної особи, при чому не
тільки такі, які він хотів би про себе почути, а й такі, що шокують, показують
його в негативному світлі, можуть розповсюджуватися, і межі критики по
відношенню до нього, як політика, у порівнянні з пересічними громадянами значно
ширше ( справа Європейського суду по правам людини „ОСОБА_4 проти
Австрії").

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 28.09.1990 року №7 „Про застосування судами законодавства, що
регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та
організацій" ( з наступними змінами й доповненнями), які відповідно до ст.
7 ЦК України є правовим звичаєм, при розгляді цивільних справ, порушених у
порядку ст. 7 ЦК України (в ред. 1963 року), суди повинні з'ясовувати, чи поширені
відомості, про спростування яких пред'явлений позов, чи порочать вони честь,,
гідність або ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності.

Справа№  22-ц-4449/2007

Вирішуючи спір,
суд першої інстанції не врахував зазначених вимог закону, роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України і того, що політики та інші публічні особи більше
відкриті для допустимої критики, ніж приватні особи, а відомості, які просив
спростувати позивач, є оціночними судженнями відповідача, оскільки стосувались
періоду передвиборних перегонів, учасником яких був позивач, і який в засіданні
апеляційного суду при розгляді цієї справи пояснив, що він не пройшов як
кандидат у депутати до Верховної Ради- України, оскільки не набрав достатньої
кількості голосів.

Таким чином, оскільки
висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального
закону, рішення суду на підставі п.п.3, 4 ч.І ст.309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні
позову.

Керуючись
ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Євпаторійського міського суду АР Крим від
29.09.2003 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, редакції міської суспільно-політичної газети „Євпаторійська
неділя" про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування
моральної шкоди відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає~законної сили з моменту його оголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.