Справа №22-2606 07р.                                             Головуючий
у 1 інстанції - Наумик
Категорія- 21                                                              Доповідач-     Дем*яносовМ.В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 березня 2007 p.
Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого      Дем*яносова М.В.

суддів                      Бондаренко
Л.І.

Папоян В.В.

При секретарі       Івановій С.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу по апеляційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Микитівському районі м.
Горлівки Донецької області на рішення Микитівського районного суду м. Горлівки
Донецької області від 19 грудня 2006 р. по справі за позовом ОСОБА_1до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань в Микитівському районі м. Горлівки
Донецької області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Микитівського районного суду міста Горлівки Донецької області від
19 грудня 2006 року було частково задоволено позов ОСОБА_1 пред'явлений до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування про відшкодування
моральної шкоди: на його користь з відповідача було стягнуто грошову
компенсацію у розмірі 16 000 грн.

Не погодившись з рішенням суду Фонд соціального страхування приніс
апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати , в задоволенні
позовнгих вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що
рішення суду не відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам
справи, яким суд дав неправильну правову оцінку. Вважають , що позивач не довів
і в судовому засідані не надав належних доказів спричинення йому моральної
шкоди. Висновок МСЕК про спричинення позивачеві моральної шкоди в матеріалах
справи відсутній. Крім того вважають, що відшкодовувати моральну шкоду повинно
підприємство на якому позивач отримав ушкодження здоров*я, а також вважають, що
ОСОБА_1 пропустив передбачений ст. 237-1 КЗоТ
України строк ля звернення до суду за захистом порушеного права.

Представник відповідача у судовому асіданні підтримав доводи апеляційної
скарги, просив її задовольнити. Позивач заперечував проти апеляційної скарги,
просив її відхилити, а рішення суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідача, представника відповідача, пояснення
позивача, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав .

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини,
які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

2

Згідно
зібраним доказам, позивач дійсно довгий час перебував у трудових відносинах з
підприємствами вугільної промисловості. У зв*язку з роботою тривалий час в
шкідливих умовах він отрмав профеесійне захворювання- хронічну
пояснично-крестцову радікулопатію. Відповідно висновку МСЕК від 23.03.2005 року
йому вперше встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково.

Відповідно до вимог ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", при
настанні страхового випадку Фонд соціального страхування зобов'язаний у
встановленому законом порядку сплатити грошову компенсацію за моральну шкоду
при наявності факту її заподіяння.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з факту
заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок ушкодження його здоров*я, розмір
моральної шкоди встановлено в межах діючого законодавства та з урахуванням
фактичних обставин справи, яким суд надав відповідну правову оцінку( діагноз,
процент втрати працездатності, група інвалідності, характер та тривалість
страждань). Встановлена судом сума відповідає принципу розумості і є
справедливою сатисфакцією спричиненої потерпілому моральної шкоди.

Апеляйійний суд не може прийняти до уваги доводи Фонду про те, що позивачем
не надано доказів спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до діючого
законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК , вже сама
по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров*я
потерпілого погіршено. Доводи скарги відповідача про те, що для встановлення
факту спричинення моральної шкоди необхідно проведення МСЕК також безпідставні,
оскільки висновок МСЕК необхідний для стягнення моральної шкоди, заподіяної
умовами виробництва, яка не спричинила втрату потерпілому професійнрої
працездатності, також як і доводи представника відповідача про те , що Законом
України „ Про Державний бюджет України на 2006 рік" зупинено дію Закону
України „ Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного заїхворювання, які спричинили втрату
працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно
до вимог Закону фінансування Фонду проводиться не за рахунок бюджету , кошти на
здійснення страхування від нещасного випадку не включаютьсяч до складу
Державного бюджету, використовуються виключно за їх прямим призначенням і
зараховуються на єдиний централізований рахунок Фонду.

Інші доводи
апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313,
314 ч. 1 , 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ    :

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання
України в Микитівському районі   м.
Горлівки Донецької області    відхилити.

Рішення Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 19
грудня 2006 року  залишити без зміни.

Ухвала суду набирає чинності з дня її проголошення, але
може бути оскаржена в

касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня

набрання  законної сили.