Справа №22ц-1584/07р.                                   Головуючий
категорія  18                                                       Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20
грудня 2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного
суду м.   Севастополя у складі:

головуючого:                              Водяхіної Л.М. ,

суддів:                                          Алєєвої
Н.Г.,    Володіної Л.В.,

при  секретарі:                            Соменко
С. П.,

за
участю:                                    представників
позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Севастополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення місцевого суду
Гагарінського району М. Севастополя від 27 червня 2007р. по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4
звернулась до суду з вказаним позовом,
просила стягнути з ОСОБА_1 суму боргу по договору позики у розмірі
222600 грн.,  проценті по договору -
41267, 80грн.,  судові витрати -
1730грн.,  а разом - 265597, 80грн.

Вимоги
мотивовані тим,  що 10.05.2005р.
позивачка передала ОСОБА_1 в борг 42000 доларів США,  що по курсу НБУ складає 222600грн.,  строк повернення боргу встановлений не був.
04.10.2006р. ОСОБА_4 направила відповідачці цінного листа з вимогою повернення
боргу,  проте до теперішнього часу борг
не повернено,  у зв'язку з цім просила
стягнути з відповідачки суму боргу за договором позики з урахуванням
процентів,  а також витрати,  пов'язані із зверненням до суду.

Рішенням суду
позов задоволений.

В
апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення,  та ухвалення нового про відмову в задоволенні
позову,  апелянт вказує,  що будь-яких боргових зобов'язань перед
позивачем не має,  оскільки сума боргу за
договором позики повернена в повному обсязі.

Вивчивши
матеріали справи,  доводи апеляційної
скарги,  колегія вважає,  що остання підлягає задоволенню частково.

Згідно з
ч.2, 3  ст. 545 ЦК України,  якщо боржник видав кредиторові борговий
документ,  кредитор,  приймаючи виконання зобов'язання,  повинен повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у
розписці,  яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Відповідно
ч.1  ст. 536,  ч.1
ст. 1048 ЦК України,  за користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати проценти,
якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Позикодавець
має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,  якщо інше не встановлено договором або
законом.  Якщо договором не встановлений

розмір   процентів,
їх   розмір визначається  на
рівні  облікової ставки
Національного банку України.

Як
вбачається з матеріалів справи,
10.05.2005р. ОСОБА_4 передала ОСОБА_1 в борг 42000 доларів США,
про що ОСОБА_1 видала
розписку (а.с. 151).

Оскільки
строк повернення боргу договором встановлений не був,  04.10.2006р. ОСОБА_4 направила ОСОБА_1
рекомендованого листа з вимогою повернення боргу у передбачений ч.1  ст. 1049 ЦК України 30 денний строк (а.с. 7).

У
зв'язку з тим,  що ОСОБА_1 у встановлений
законом строк грошове зобов'язання не виконала,
17.11.2006р. ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про стягнення з
відповідачки боргу в сумі 42000 доларів США,  та процентів за користування цими
грошовими коштами.

Суд належно
оцінив названі обставини,  а також
те,  що оригінал розписки ОСОБА_1
знаходиться у ОСОБА_4,  тому зробив
правильний висновок про задоволення позову,
та стягнення на користь позивачки боргу в  сумі
42000  доларів  США,   що
по  курсу  НБУ
складає  222600грн. (42000x5,
3=222600).

Проте,  рішення суду в частині задоволення позовних
вимог щодо стягнення на користь позивачки процентів за договором позики в сумі
41267, 80грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Як
вбачається з тексту та змісту розписки,
розмір процентів за користування позикою нею встановлений не був,  проте і не передбачено,  що від стягнення процентів позикодавець
відмовляється (а.с. 151).

Як
підтверджено матеріалами справи,  з
письмовою вимогою про сплату процентів за договором позики позивачка звернулася
17.11.2006р. (а.с. З-5),  раніше таких
вимог не пред'являла,  у зв'язку з чим
проценті,  які підлягають стягненню на її
користь,  повинні нараховуватися саме з
цього часу.

Згідно
довідок ВАТ „Державний ощадний банк України",  облікова ставка НБУ складає на період: з
10.06.2006р. до 31.05.2007р. - 8, 5%; з 01.06.2007р. по наступний час - 8%
(а.с. 8, 70).

Таким
чином,  за період з дня,  коли виникло право вимоги виплати процентів
за договором позики в сумі 222600 грн.,
тобто з 17.11.2006р. до дня ухвалення рішення - 27.06.2007р.,  розмір процентів,  які підлягають відшкодуванню на користь
позивачки складає:

- за
період з 17.11.2006р. до 31.05.2007р.,
тобто за 196 днів -10301, 76 грн. (222600 х 8, 5% : 360 = 52, 56 х 196 =
10301, 76);

- за
період з 01.06.2007р. до 27.06.2007р.,
тобто за 26 днів -1285, 96грн. (222600 х 8% : 360 = 49, 46 х 26 =1285,
96),

а разом -
12271грн. (10301, 76 + 1285, 96 = 12271).

Колегія
не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про порушення кримінальної справи відносно
ОСОБА_4 по факту шахрайства (видача ОСОБА_4 кольорової ксерокопії,  а не оригіналу боргової розписки при
поверненні ОСОБА_1 боргу),  оскільки ОСОБА_1 не позбавлена
можливості звернутися з заявою про перегляд рішення по нововиявленим обставинам
у разі постановления обвинувального
вироку по названому факту.

На
підставі викладеного,  та керуючись  ст. 307 ЦПК України,  судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення
місцевого суду Гагарінського району міста Севастополя від 27 червня 2007р. в
частині задоволення позовних вимог про стягнення процентів за договором позики
в сумі 41267грн. - скасувати,  ухвалити
нове рішення,  яким стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_4 проценти за договором позики в сумі 12271грн.

В іншої
частини рішення суду залишити без змін.

Рішення
вступає в законну силу з моменту його проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку до Верховного суду України протягом 2-х місяців із дня
набрання чинності.