Справа №2-182/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 квітня 2007р.
Київський районний суд м. Донецька в складі:

головуючого                                                                                     судді Масло І.В.,

при секретарі                                                                                                Гилка
Д.Т.,

за участю представника позивача                                                              ОСОБА_2,

за участю представника відповідача                                                          Нікішина
Д.В.,

розглянув у
відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних захворювань України у Київському районі
м. Донецька про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у
Київському районі м. Донецька про відшкодування моральної шкоди мотивуючи свої
вимоги тим, що з 1981 року по 2003 рік він
перебував у трудових відносинах з АП „Шахта ім. А.Ф. Засядька". Внаслідок
роботи у шкідливих і небезпечних умовах він отримав професійне захворювання -
хронічну вертеброгенну пояснично-крісцевою раділукопатією в стадії затихаючого
загострення з помірним больовим, корінцевим синдромом праворуч і
м"язево-тонічним синдромом. 20.08.2003р. МСЕК йому була встановлена третя
група інвалідності і 60
% втрати працездатності безстроково. Відповідно до Постанови Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань України у Київському районі м. Донецька №
932-Н від 26.08.2003р. йому призначені страхові виплати -одноразова допомога в
результаті стійкої втрати професійної працездатності в сумі 10640,00 грн і
щомісячну грошову суму в розмірі 810,71 грн. Вважає, що відповідно до ст.ст.
21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві і професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» він має право на відшкодування моральної
шкоди. Моральна шкода виразилася в тому, що внаслідок професійного захворювання
він став інвалідом третьої групи безстроково, з моменту захворювання була
порушена його нормальна життєва діяльність. З моменту отримання захворювання
він змушений звертатися в медичні установи, проходити лікування. Він не може
виконувати деякі побутові роботи, змушений відмовитися від своїх звичок і
занять. Просив стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну в результаті
нещасного випадку на виробництві у розмірі 42000 грн.

Позивач у судове
засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним
чином, про що свідчить його заява від 17.04.2007р. Також в заяві вказав, що
просить розглянути справу за його відсутності. За таких обставин суд вважає за
можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Представник
позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити
в повному обсязі.

Представник
відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що згідно
з Постановою Пленуму Верховного Суду №5
від 25.05.2001г. суд зобов'язаний

встановити
характер правовідносин, в результаті яких була спричинена моральна шкода;
наявність провини особи, яка заподіяла шкоду; чи була здійснена дія, яка
спричинила моральну шкоду та інше. Також, згідно з цим роз'ясненням, суд має
право встановити тільки розмір моральної шкоди, а не установлювати факт її
наявності. Наявність моральної шкоди може встановити комісія МСЕК, або слідчий
орган ВС установлює
особу, яка спричинила шкоду. Факт заподіяння моральної шкоди підтверджується
висновком МСЕК згідно з підпунктом «д» пункту 1.1 загальних положень «Порядку
встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеню втрати
професійної працездатності у відсотках робітникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'ю, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого наказом
Міністерства охорони здоров'я № 212 від 22.11.1995р. та згідно з п. 3.8 цього
наказу. У відповідності до п. 3.8 цього ж наказу «під моральною шкодою
розуміють фізичні та моральні страждання, заподіяні потерпілому у результаті
трудового каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я». Згідно зі ст. 1167 ЦК
України підставою для відповідальності за заподіяння моральної шкоди  є: наявність шкоди; протиправність дій осіб,
які заподіяли шкоду; причинно-слідчій зв'язок між противоправними діяннями та
заподіянням шкоди; вина особи, яка спричинила шкоду. Фонд такою особою не
являється. У ст. 1168 ЦК України чітко вказаний перелік засобів відшкодування
моральної шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. До них
відносяться одноразове відшкодування і здійснення щомісячних платежів. Позивач отримав
від Фонду одноразове відшкодування шкоди, а також отримує щомісячну допомогу.
Фонд свої обов'язки виконує. Вважає, що за моральною виплатою слід звернутися
на виробництво, під час роботи на якому позивач отримав травму. З 01 січня
2006р. набрав чинність Закон України «Про Державний бюджет України на 2006р.»,
який вніс зміни до деяких статей Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Статтею 77
зупинено на 2006р. дію абзацу четвертого статті 1 (в частині відшкодування
моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей), підпункту «є» пункту 1
частини першої ст. 21, ст. 28 та частини третьої ст. 34. Згідно з п.2 частини 2 статті 22 ЦК України
доходи, що особа могла реально одержати при звичайних обставинах, якби її право
не було порушено (упущена вигода, зокрема право на безпечні умови праці), є
збитком, тобто матеріальним збитком. Статтею 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві...», пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від
27.03.1992 p., наказом МОЗ України №212 від 22.11.1995 р.
регламентовано, що розмір відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою потерпілим
заробітку або його частини у зв'язку з ушкодженням здоров'я (упущена вигода),
встановлюється, виходячи зі ступеня втрати професійної працездатності та
середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я. При
цьому, на підставі статей 1,
5, 21 та ч. З статті 28 Закону (1105-14), страхова виплата
за моральну шкоду проводиться потерпілому незалежно від втрати ним професійної
працездатності. Але, відповідно до частини 27 статті 77
Розділу 6 «Особливі
положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» (№3235-4), прийнятий
Верховною Радою України 20 грудня 2005 року і який набрав чинність з 01 січня
2006 року, з метою проведення окремих норм законів у відповідність з цим
Законом зупинити на 2006 рік дію абзацу четвертого статті 1 (в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим особам (членам їх сімей), підпункту
«є» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини
третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності». Як виходить з Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» на теперішній час відповідальності Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві за моральну шкоду
немає, тому правових підстав для стягнення сум    у
відшкодування    моральної    шкоди
згідно    з    Законом
України    «Про

загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності» не існує. Відповідно до підпункту «є» п.1, ст.21 Закону,
у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку відшкодувати
шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи
йому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому. Згідно зі статтею 28
Закону, за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому
проводиться виплата за моральну шкоду. Відповідно до абзацу 2 пункти 3, 8
зазначеного Порядку висновком медичних органів, як підставою для відшкодування
моральної шкоди також може бути висновок лікаря-психіатра
лікувально-профілактичної установи або лікарсько-консультаційної (ЛКК) або
медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) про стрес, який зазнав потерпілий у
результаті трудового каліцтва або професійного захворювання або інших
наслідків, дані про депресію або інші негативні прояви в стані потерпілого.
Розглядаючи дану категорію спору слід зазначити, що пунктом 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику по справах
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, «що під моральною
шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або
фізичних страждань, або інших негативних наслідків, заподіяних фізичній
особі... Відповідно до діючого законодавства моральна шкода може заключатся, зокрема: у
моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні
громадського життя, порушенні
спілкування з оточуючими людьми, у настанні інших негативних наслідків». Отже,
з урахуванням положень пункту 3 вищевказаної Постанови, позивач повинний надати
докази про моральні переживання в зв'язку з ушкодженням здоров'я, про порушення
нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного
громадського життя, дані про порушення спілкування з оточуючими людьми, дані
про настання інших негативних наслідків». При цьому, у відповідності зі ст. 60 ЦПК України,
сторона зобов'язана доказати ті обставини, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог. Однак, пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику по справах відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що в позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повинно бути зазначено, зокрема, у
чому вбачається ця шкода, з яких міркувань виходить позивач, визначаючи розмір
шкоди і якими доказами це підтверджується. Відповідно до пункту 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику по
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню
підлягає, зокрема, наявність такої шкоди, чим підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, у
якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду і з чого він при цьому
виходить. Ніяких доказів, які було б можна дослідити у судовому засіданні,
позивач не надав. Документи, на які посилаються позивач, а саме - довідка МСЕК
та акт розслідування нещасного випадку на виробництві є документами, що
підтверджують виявлення нещасного випадку на виробництві і встановлення в
зв'язку з цим стійкої втрати працездатності і ніяким чином не можуть бути
доказом заподіяння моральної шкоди. Вважає, що посилання на ці документи, як на
єдину підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставними. Просив суд
відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову про відшкодування моральної шкоди.

Також у судовому засіданні досліджені наступні докази:

Заява  ОСОБА_1   до
Фонду  про  відшкодування
моральної  шкоди  від

05.04.2006р. (а.с.
5);

Відповідь Фонду на заяву ОСОБА_1 № 01-03/1136 від 13.04.2006р.
(а.с. 6);

Паспорт на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 7);

Трудова книжка
ОСОБА_1 (а.с. 8-10);

·
Акт
розслідування   хронічного   професійного   захворювання   №    170
від 12.08.2003р. (а.с.
11);

·
Довідка МСЕК №
091814 від 20.08.2003р. (а.с. 12);

·
Довідка МСЕК №
063314 від 20.08.2003р. (а.с.
13);

Висновок лікарсько-експертної
комісії № 1573 від 05 серпня 2003 рок (а.с. 14); Санітарно-гігієнічна характеристика робочого місця
ОСОБА_1 (а.с. 15-17);

·
Витяг із історії хвороби № 885 (а.с. 18); Витяг із
історії хвороби № 5687 (а.с. 19); Історія
хвороби № 6536 (а.с.
20-23);

·
Витяг з амбулаторної картки ОСОБА_1 (а.с. 24-26);

·
Витяг із історії хвороби санаторно-курортного хворого
ОСОБА_1 (а.с. 27); Постанова
про призначення перерахованої щомісячної страхової виплати № 901 від 31.03.2005р.
(а.с. 43).

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить
до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України у Київському районі м. Донецька про
відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

Як встановлено в судовому
засіданні, позивач ОСОБА_1
перебував у трудових відносинах з ОП „Шахта ім. О.Ф. Засядька" з
17.08.1981р., що підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 (а.с. 8-10).

В 2002
році у ОСОБА_1 було виявлено професійне захворювання внаслідок роботи в
шкідливих умовах; ОСОБА_1 виставлений діагноз - хронічна вертеброгенна пояснично-крісцева раділукопатія в
стадії затихаючого загострення з помірним больовим, корінцевим синдромом
праворуч і м"язево-тонічним синдромом, що підтверджується Актом розслідування
хронічного професійного захворювання №
170 від 12.08.2003р. (а.с. 11).

20.08.2003р. ОСОБА_1 МСЕК
безстроково встановлена втрата працездатності в зв'язку з професійним
захворюванням 60 % (а.с. 12).

Також 20.08.2003р. ОСОБА_1 МСЕК
безстроково встановлена третя група інвалідності (а.с. 13).

Страховий випадок, тобто професійне
захворювання - хронічна
вертеброгенна пояснично-крісцева раділукопатія в стадії затихаючого загострення
з помірним больовим, корінцевим синдромом праворуч і м"язево-тонічним синдромом,
передбачене ст.ст. 13,
14 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", спричинив позивачу професійно обумовлену фізичну і
психологічну травму, що сталася під час виконання ним своїх трудових обов'язків
у небезпечних і шкідливих умовах праці в ОП „Шахта ім.. О.Ф. Засядька". В
результаті професійного захворювання здоров'ю ОСОБА_1 спричинена шкода, тобто
настала стійка втрата професійної працездатності у розмірі 60% з визначенням III групи
інвалідності. Вказаний факт підтверджується Довідками МСЕК (а.с. 12, 13). Крім
того, позивачу заподіяна моральна шкода у зв'язку з фізичними стражданнями, які
він зазнає в результаті пошкодження здоров'я, в порушенні нормальних життєвих
зв'язків, неможливості продовження активного суспільного життя, порушенні
відносин з оточуючими людьми, відчуває моральні страждання, вимушений
звертатися до медичних закладів, що підтверджується Витягами із історії хвороби
(а.с. 10, 19,20-23, 24-26, 27).

Відповідно до
ст. 12 Закону України „Про охорону праці" від 14.10.1992р. позивач має
право на відшкодування моральної шкоди, якщо шкідливі умови праці привели до
моральних втрат потерпілого, порушення його життєвих зв'язків і потребують від
нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом з тим, відповідно до п.22 ст. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" з метою приведення окремих
норм законів у відповідність із цим Законом зупинено на 2007 рік дію ряду норм Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності», в тому числі і п.п. „е" п.1 ст. 21 (яким передбачений обов'язок Фонду відшкодувати моральну
шкоду потерпілому) і ч. З ст. 34 (згідно з якою передбачений порядок відшкодування моральної шкоди).

Крім того, п.5 і п.10 Закону України „Про внесення змін до Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасних випадків на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності", із Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" виключені п.п.
„е" п.1 ст. 21 і ч. З ст. 34.

Таким чином,
оскільки на даний момент із Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві і
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" виключені положення щодо відшкодування моральної
шкоди, заподіяної в тому числі професійним захворюванням, суд приходить до
висновку, що вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах закону, в зв'язку з чим
відмовляє йому в задоволенні позову.

На підставі
вищевикладеного, ст.ст. 21,
34 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», ст. 12 Закону України „Про охорону праці", п.22 ст. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік", п.5 і п.10 Закону України
„Про внесення змін до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", керуючись ст. ст. 10,
11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у
Київському районі м. Донецька про відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.