Справа № 6 2032 кс 07
Головуючий у першій інстанції Гуль В.В.
Суддя-доповідач Червинська М.Є.
Апеляційний суд Донецької області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2007
року                                                                          м.
Донецьк

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого                               Червинської М.Є.,

суддів:                                          Лоленко
А.В.,                  Біляєвої О.М.,

Жданової B.C.,                                                                     Осипчук
О.В.

розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до
Національного транспортного університету про перерахунок заробітної плати,
зобов'язання видати довідку, відшкодування матеріальної та моральної шкоди за
касаційними скаргами Національного транспортного університету, заступника
Генерального прокурора України на рішення Печерського районного суду м. Києва
від 31 грудня 2004 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 березня
2005 року,

встановила:

У серпні 2004
року ОСОБА_1. звернувся
до суду з позовом про перерахунок заробітної плати, зобов"язання видати
довідку, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Посилався на те, що
знаходився з відповідачем у трудових відносинах, з 15 травня по 8 червня 1986
року приймав участь як військовозобов'язаний, призваний на військові збори, у
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС. Військовою частиною йому
була видана довідка, відповідно до якої в подальшому була призначена пенсія по
інвалідності. При визначенні розміру пенсії за даними довідки були зараховані 6
годин робочого часу, в той час як слід було враховувати 16 годин, не була
зарахована робота у вихідні та святкові дні, надурочний час роботи, премія.
Просив зобов'язати відповідача зробити перерахунок його заробітної плати за час
перебування на ЧАЕС, зобов"язати надати таку довідку до управління
Пенсійного фонду, стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній
платі в розмірі 2215,04 гривні, суму недоотриманої пенсії в розмірі 20926,08
гривень, на відшкодування моральної шкоди стягнути 10000 гривень.

Рішенням
Печерського районного суду м. Києва від 31 грудня 2004 року позивачу поновлений
строк позовної давності, позовні вимоги задоволені частково, відповідач
зобов'язаний здійснити перерахунок заробітної плати позивачу за час роботи по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з врахуванням 16-ти годинного робочого
часу, роботи у вихідні та святкові дні, грошової винагороди ( у чотирьох та
п'ятикратному розміру тарифної ставки (посадового окладу) за період з
15.05.1986 року по 8.06.1986 року) у розмірі 3007,44 крб., внести належні зміни
до особистого рахунку та видати відповідну довідку для подачі її до Пенсійного
фонду, з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість по заробітній
платі в розмірі 2215,04 гривні, сума недоотриманої пенсії в розмірі 20926,08
гривень, на відшкодування моральної шкоди стягнуто 5000 гривень, з відповідача
стягнуте державне мито в розмірі 240 гривень.

Ухвалою суду від
14 лютого 2005 року в рішення внесені виправлення, а саме: сума 3007,44 гривень
змінена на суму 3008,44 гривень, сума 26926,08 гривень на суму 23141,12
гривень.

Ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2005 року рішення суду залишене без
змін.

В касаційній
скарзі відповідач просить скасувати судові рішення, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

В касаційному
поданні заступник Генерального прокурора України просить скасувати судові
рішення, справу направити на новий розгляд, посилаючись на неправильне
застосування судовими інстанціями норм матеріального права та порушення норм
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Колегія суддів
вважає, що касаційна скарга та касаційне подання підлягають задоволенню, судові
рішення скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції з таких підстав.

Встановлено, що
сторони перебували у трудових відносинах, позивача було призвано на військові
збори як військовозобов'язаного та направлено на ліквідацію наслідків
Чорнобильської катастрофи, відповідно до довідки військової частини позивач
знаходився на зборах з 15.05.1986 року по 8.06.1986 року.

Управлінням
Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва позивачу призначена
та сплачується пенсія по інвалідності 2 групи від захворювання, пов"язанного
з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Задовольняючи
позовні вимоги позивача, суд дійшов до висновку, що відповідач не правильно
нарахував позивачу заробітку плату за час перебування на ЧАЕС, при цьому
виплатив йому заробітну плату за 6 годин робочого часу, а слід було за 16, не
врахував роботу в вихідні та святкові дні, надурочну роботу, премію.

Оскільки довідка
про заробітну плату стала підставою для нарахування розміру пенсії, суд вважав,
що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоотримана пенсія за
три роки в розмірі 20926,08 гривень. Проте такі висновки суду першої інстанції
неможливо вважати обґрунтованими.

З матеріалів
справи вбачається, що відповідач надав позивачу довідку, в якої зазначив період
знаходження на військових зборах й заробітку плату, яка була виплачена позивачу
за час перебування на ліквідації наслідків ЧАЕС, при цьому позивач не
заперечував, що в довідці були зазначені саме ті суми, які він отримав в 1986
році. Звернувшись до суду з позовом, позивач просив також стягнути на його
користь недотримані суми заробітної плати за час перебування на ЧАЕС та
зобов'язати відповідача видати йому довідку із зазначенням вказаних сум.

На час отримання
заробітної плати за роботу на ЧАЕС позивач надав відповідачу довідку військової
частини № 32207 від 2.10.1986 року та маршрутну карту, з яких вбачається
позмінний режим роботи (6 годин на добу). Відповідно до висновків
судово-бухгалтерської експертизи від 26 листопада 2004 року, проведеної
Черкаським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових
експертиз, позивачу на підставі наявних на 1986 рік документів про знаходження
його на військових зборах та відповідно діючих на той час нормативних
документів повинна була бути нарахована заробітна плата в розмірі 735,50 крб.,
а нарахована була 793,40 крб. ( а. с. 61-68).

Вбачається, що
архівна довідка військової частини щодо роботи позивача на протязі 16 годин на
ліквідації наслідків ЧАЕС була видана позивачу 19.08.2003 року (а. с. 10).
Підставою для видачі такої довідки став протокол спільної наради робочої групи
МО України з розгляду та вирішення питань соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначеними міністерствами і
представниками громадської організації „Набат".

Відповідно до
вимог частини 2 ст. 101 Закону України „Про пенсійне забезпечення", яким
регулювались виникли правовідносини, підприємства та організації несуть
матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі
внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за
видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

При задоволенні
позовних вимог позивача про стягнення недоотриманої пенсії, суд не врахував
викладені обставини та докази по справі, не з"ясував чи звертався позивач
до відповідача з новими даними щодо його 16-годинної роботи в зоні відчуження,
чи просив він надати нову довідку для перерахунку пенсії, чи було йому
відмовлено та за яких підстав. Висновок суду про стягнення з відповідача на
користь позивача недоотриманої пенсії зроблений без з"ясування вказаних
обставин та без врахування зазначених вимог матеріального закону, який
пов"язував матеріальну відповідальність підприємств та організацій з
видачею недостовірних документів. Висновок суду про стягнення з відповідача на
користь позивача недоотриманої пенсії є передчасним й таким , що не випливає з
доказів по справі й фактичних обставин справи.

Ухвалюючи
рішення про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заробітної плати
за час перебування на ЧАЕС в 1986 році, суд вважав, що оскільки відповідач не
врахував  16-годинний час роботи
позивача, роботу в святкові та вихідні дні, належну позивачу премію, такі
недоплачені суми до заробітної плати підлягають стягненню. При цьому суд не
зробив розрахунок стягнутої суми, не врахував, що заборгованість стягнута за
період з 15.05.1986 року по 8.06.1986 року, не перевірив чи передбачалось
законом на час виникнення правовідносин стягнення таких сум без обмеження
строку звернення до суду.

Стягуючи на
користь позивача моральну шкоду, суд виходив з вимог ст. 1167 ЦК України. Суд
посилався на те, що позивачу заподіяно відповідачем моральну шкоду в зв'язку з
невиплатою заробітної плати в належному розмірі. Суд не врахував, що статтею
1167 ЦК України
регулюється відшкодування моральної шкоди по не договірним правовідносинам, в
той час як між сторонами був укладений трудовий договір, під час дії якого
створилася заборгованість по заробітній платі. Суд не врахував, що
заборгованість по заробітній платі, з невиплатою якої пов'язувалось позивачем
заподіяння моральної шкоди, виникла в 1986 році, Цивільний кодекс України, з
вимог якого виходив суд, набрав чинності з 1.01.2004 року. Задовольняючи вимоги
про відшкодування моральної шкоди, суд не з'ясував якими нормами матеріального
права регулювались виникли правовідносини, не перевірив чи передбачалось діючим
законодавством відшкодування моральної шкоди на час їх виникнення.

Апеляційний суд
залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, на зазначене уваги не
звернув. За таких обставин ухвалені в справі судові рішення підлягають
скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з
підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.
336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області

ухвалила:

Касаційну скаргу
Національного транспортного університету, касаційне подання заступника
Генерального прокурора України задовольнити.

Рішення
Печерського районного суду м. Києва від 31 грудня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2005 року скасувати, справу направити
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.