УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
серпня 2007 р.                                                                                                               м.
Ужгород

Колегія
суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської
області в складі:

Головуючого -
судді Куштана Б.П.,  суддів: Кондора Р.Ю.
та Кеміня М. П.,  при секретарі Довбака
Т.О.,  розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою головного  державного
спеціалізованого  лісогосподарського  агропромислового  підприємства «Закарпатагроліс» на рішення
Тячівського районного суду від 22 травня 2007 р. за позовом ОСОБА_1 до
головного державного спеціалізованого лісогосподарського агропромислового
підприємства «Закарпатагроліс» про скасування наказу,  поновлення на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,  -

встановила:

Апелянт
в особі представника ОСОБА_2 просить скасувати рішення Тячівського районного
суду від 22.05.07 p.,  яким позов
задоволено: відмінено наказ № 2-к від 29.01:07 р. про звільнення ОСОБА_1 з
роботи та поновлено його на посаді майстра лісу дільниці № 8 Тернівського
лісництва; стягнуто з відповідача на користь позивача 2156 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення в частині поновлення на роботі та
виплати середнього заробітку за один місяць в розмірі 539 грн. допущено до
негайного виконання.

Доводами
апеляційної скарги є неповне з'ясування судом обставин,  що мають значення для справи,  необ'єктивність характеристики ОСОБА_1 та
листка непрацездатності від 31.01.07 р.

У
письмовому запереченні позивач указує на безпідставність скарги. Просить залишити
рішення без змін як законне та обґрунтоване (а.с. 54-55).

Задовольняючи
позов,  суд першої інстанції виходив з
незаконності звільнення ОСОБА_1,
оскільки той був звільнений з роботи за
ст. 40 п.3 КЗпП України в період перебування на стаціонарному лікуванні.

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню,  а рішення -
залишенню без змін,  з таких мотивів.

Згідно з
вимогами  ст. 40 ч.3 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним
органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5
цієї статті),  а також у період
перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється лише на випадок
повної ліквідації підприємства,  установи
чи організації.

Як
свідчать матеріали справи,  ОСОБА_1 був
звільнений з роботи за  ст.  40 п.3 КЗпП України з 31.01.07 р. на підставі
наказу № 2-к від 29.01.07 р. (а.с. 6). Однак,
у період часу з 31.01.07 р. по 23.02.07 р. він перебував у стаціонарі
Нересницької дільничної лікарні Тячівського району,  що підтверджується листками непрацездатності
від 31.01.07 р. та від 23.02.07 р. (а.с. 5). Отже,  звільнення позивача відбулося з порушенням
встановленого законом порядку.

У
контексті наведеного колегія суддів визнала,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
та процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги не заслуговують на увагу,
оскільки суперечать фактичним обставинам справи й висновків суду не
спростовують.

Справа №
22ц - 1257/07                                                       Номер
рядка статистичного звіту: 40

Головуючий у
першій інстанції: Мельник М. І.

Доповідач:
Куштан Б.П.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307 ч.1 п.1,
308,  313,  314 ч.1 п.1,
315,  317,  319 ЦПК України,  -

ухвалила:

1.
Апеляційну скаргу головного державного спеціалізованого
лісогосподарського агропромислового підприємства «Закарпатагроліс» відхилити.

2.
Рішення Тячівського районного суду від 22 травня 2007 р.
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з
дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.