АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-656                                             Головуючий у 1 інстанції
2007р.                                                                   Курбатова О.М.
Судця-доповідач Савченко О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2007р.                                                                 м.
Запоріжжя

Колегія судців судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Мануйлова Ю.С., Гончара О.С.

при секретарі:
Тахтаул О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про розірвання договору довічного утримання та
визнання права власності на 2/3
частки квартири,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2006
року ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2. про розірвання договору
довічного утримання, укладеного з відповідачем 27 травня 2003
року та посвідченого державним нотаріусом Першої Запорізької державної
нотаріальної контори.

У позові зазначав, що за умовами цього договору він передав у власність
ОСОБА_2. 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1, а
відповідач зобов'язався довічно повністю забезпечувати його харчуванням,
одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберегти у безкоштовному довічному
користуванні 2/3 частини зазначеної квартири. Вартість матеріального
забезпечення (харчуванню, одягу, догляду та необхідної допомоги) була визначена
у розмірі 150 гр. в
місяць.

Посилаючись на те, що з січня 2006
року ОСОБА_2. припинив виконувати взяті на себе зобов'язання, а саме,
перестав заходити до позивача, надавати йому матеріальну допомогу та цікавитися
його потребами, просив розірвати договір довічного утримання від 27.05.2003 року та
повернути йому у власність 2/3
частини квартири АДРЕСА_1

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2006 року у
задоволенні позову ОСОБА_1. - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на невірне
застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити
його позов.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія судців вважає,
що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, нотаріально посвідчений
договір довічного утримання був укладений ОСОБА_1. з ОСОБА_2. 27 травня 2003 року( а.с.5). За
умовами вказаного договору ОСОБА_1. передав у власність ОСОБА_2. 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1, а
останній зобов"ячався довічно повністю утримувати ОСОБА_1., забезпечувати
його харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберігати у
безкоштовному довічному користуванні 2/3 частини квартири. Вартість
матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги) визначена
в розмірі 150 гр. в
місяць.

Відповідно до ст. 428
ЦК України(1963 року), що діяла на момент укладання договору, договір
довічного утримання може бути розірваний за вимогою відчужувача, якщо набувач
майна не виконує обов'язків, взятих на себе договором.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1. послався на
положення п.1 ч.1 ст. 755
ЦК України (2003 року),
що дії з 1.01.2004 року,
відповідно до якої договір довічного утримання(догляду) може бути розірваний за
рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був
укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1., суд виходив з того, що позивач
не довів невиконання або неналежне виконання ОСОБА_2. передбачених п.5 договору
від 27.05.2003 року
обов'язків.

У позові ОСОБА_1. посилався на те, що матеріальну
допомогу відповідач перестав йому надавати з січня 2006року. В подальшому став
посилатися на те, що у період з травня 2003
року ОСОБА_2. надавав йому матеріальне забезпечення лише у сумі 30 гр., а з березня
2004 року
зовсім припинив будь-які виплати(а.с.131). У судових же засіданнях, у тому
числі у засіданні апеляційного суду, пояснював, що бажає розірвати договір з
ОСОБА_2., оскільки останній відмовився постійно проживати з ним у квартирі № 75 будинку АДРЕСА_1, хоча йому в
силу віку стала постійно необхідна стороння допомога.

Виходячи ж матеріалів справи, зокрема, пояснень свідків ОСОБА_3., ОСОБА_4.,
ОСОБА_5., довідок про оплату ОСОБА_2.послуг адвоката, зокрема, від 18.01.2006 року(а.с.105),
враховуючи, що ОСОБА_1. виступав стороною декількох судових спорах з власником 1/3 частки квартири № 17 ОСОБА_6., доводи
позивача щодо невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов'язань за
договором від 27.05.2003
року суд обґрунтовано не визнав переконливими.

Відповідно до ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія приходить до
висновку про відсутність достатніх підстав для його скасування, враховуючи, що
доводи апеляційної скарги про те, що договір довічного утримання може бути
розірваний за рішенням суду лише за бажанням відчужувача, незалежно від вини
набувача, не ґрунтуються на законі.

Стаття 755 ЦК України (2003 року) не
встановлює ніяких умов, причин або випадків для розірвання договору довічного
утримання (догляду) на вимогу набувача, а у відчужувача таке право виникає
тільки за умови невиконання або неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків,

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків
суду першої інстанції також не спростовують, враховуючи, що умови договору
довічного утримання не передбачають обов'язку ОСОБА_2. щомісячно передавати
ОСОБА_1. гроші. За умовами договору (п.5) ,
обов'язком набувача є матеріальне забезпечення ОСОБА_1

3

отже у
встановленому законом порядку індексації підлягає тільки грошова оцінка такого
забезпечення, яка на момент укладання договору складала 150 гр. Крім того,
за умовами договору квартира збережена за ОСОБА_1. у безкоштовному користуванні, а в квитанціях, що свідчать
про оплату квартири, зокрема, за березень 2006
року(а.с.107), платником зазначений саме
ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія судців,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1-
відхилити, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2006 року по даній
справі, -залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня набрання нею законної сили.