Справа № 22-8914                                            Головуючий у 1 інстанції - Літвіна
2007 рік                                                             Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

15
листопада   2007 року      колегія суддів   судової палати в цивільних справах

Апеляційного
суду м. Києва в складі:

головуючого -           Ратнікової В.М.

суддів -               Наумчук М. І., Семенюк Т.А.

при
секретарі -        Погас О.А. з участю
адвоката  Соляник Д.П.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Солом »янського районного суду м.  Києва від 23 липня 2007 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
3-тя особа: Головне управління юстиції в м.  Києві про визнання права власності та
витребування документів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення осіб,  які з"явились в судове засідання,  перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги,  колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Солом»янського районного суду м. Києва від 23 липня 2007 року позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1,  3-тя особа: Київське міське
управляння юстиції про визнання права власності та витребування документів
задоволено.

Визнано
за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно,
а саме: АДРЕСА_1.

Зобов"язано
ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 документи на АДРЕСА_1,  а саме: свідоцтво про право власності на
житло на ім'я Кириченко Лідії
Панасівни та технічний паспорт.

В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності
відмовлено.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 700 грн. державного мита та 30 грн. за
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просив
скасувати рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 23 липня 2007 року
та направити справу на новий розгляд до суду 1-ї інстанції.

Зазначав,  що суд не в повній мірі дослідив всі надані
сторонами докази,  не дав їм належної
правової оцінки,  рішення суду ухвалене з
порушенням норм процесуального та матеріального права,  а тому є незаконним.

Заслухавши
доповідь судді Апеляційного суду м.
Києва Ратнікової В.М. ,  пояснення
осіб,  що з'явились в судове
засідання,  розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,  перевіривши
законність і обгрунтованість постановленого по справі рішення,  суд приходить до висновку,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з слідуючих підстав.

Судом  встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла  ОСОБА_3. Після її
смерті залишилось спадкове майно - АДРЕСА_1 яка належала ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право власності на житло,  яке було видане відділом приватизації
Залізничної районної держадміністрації 29.03.94 року та майно,  яке знаходиться в даній квартирі. В шлюбі ОСОБА_3 не
перебувала,  дітей у неї не було,  батьки померли. Позивачка ОСОБА_2 є рідною
сестрою ОСОБА_3 Після   смерті   сестри,
ОСОБА_2,    як   спадкоємець
за   законом   у встановлений законом шестимісячний
термін,  звернулася до 9-ї Київської
державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини,  яка відкрилась після смерті сестри.

Крім
ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся також
ОСОБА_1,  який зазначив,  що померла є його дружиною з якою він
перебував в зареєстрованому шлюбі,  а
тому він є спадкоємцем першої черги по закону.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2 визнаючи за ОСОБА_2 право власності на спадкове
майно,  а саме: АДРЕСА_1 та відмовляючи в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності
на спадкове майно,  суд 1-ї інстанції
посилався на те,  що відповідач
ОСОБА_1  не надав суду належних та
допустимих доказів на підтвердження того,
що він перебував із спадкодавцем в зареєстрованому шлюбі та є
спадкоємцем першої черги,  а ОСОБА_2
надала суду достовірні докази того,  що
вона є рідною сестрою спадкодавця ОСОБА_3,
у встановлені законом строки звернулась до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини,  а
тому,  при відсутності спадкоємців першої
черги,  вона,  як спадкоємець другої черги по закону має право
на спадкове майно ОСОБА_4.

Судова
колегія вважає,  що дані висновки суду
1-ї інстанції грунтується на доказах,  що
є в матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно  ст.
1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна
черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності
спадкоємців попередньої черги,
неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно
до  ст.
ст.  1261-1262 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця,  у тому числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті,  той з
подружжя,  який його пережив,  та батьки. У другу чергу право на спадкування
за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця,  його баба та дід як з боку батька,  так і з боку матері.

В
судовому засіданні,  з наданих
ОСОБА_1  доказів,  вбачається,
що він спільно проживав з ОСОБА_3

Стаття
21 СК України передбачає,  що проживання
однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них
прав та обов'язків подружжя.

Відповідно
до вимог  ст. . 60 ЦПК України ОСОБА_1  та його представник не надали суду належних
та допустимих доказів на підтвердження .своїх доводів про те,  що ОСОБА_1
перебував з ОСОБА_3
в зареєстрованому шлюбі.

Тому,  колегія суддів вважає,  що суд 1-ї інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про те,  що
ОСОБА_1  в даному випадку відповідно до
вимог  ст.  1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги
спадкування,  як особа,  яка проживала зі спадкоємцем однією сім'єю не
менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно
ст.   ст.  1261-1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця,  у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті,  той з подружжя,  який його пережив,  та батьки. У другу чергу право на спадкування
за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця,  його баба та дід як з боку батька,  так і з боку матері.

Спадкоємців
першої черги у ОСОБА_3 немає.

ОСОБА_2,  як рідна сестра ОСОБА_3,  є спадкоємцем другої черги і єдиним законним спадкоємцем
після смерті ОСОБА_3,  у встановлені законом строки звернулась до нотаріальної
контори з заявою про прийняття спадщини,
а тому суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про законність
її позовних вимог щодо визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4

Підставно
також суд 1-ї інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов»язання
ОСОБА_1  повернути їй свідоцтво про право
власності та технічний паспорт на АДРЕСА_1,
оскільки дані документи необхідні позивачці для отримання свідоцтва про
право на спадщину за законом,
ОСОБА_1  протягом тривалого часу
займає спірну квартиру та відмовляється надати їй дані правовстановлюючі
документи,  які знаходяться в цій
квартирі.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1  про те,  що суд 1-ї інстанції порушив його
процесуальні права,  позбавив його
можливості надати необхідні докази,
розглянув справу 20.07.2007 року в його відсутності,  не дивлячись на те,  що він був відсутній в судовому засіданні
через тяжку хворобу,  повідомив суд про
це через свого представника є безпідставними,
оскільки відповідно до вимог  ст.  38 ЦПК України,  сторони мають право брати участь в цивільній
справі особисто або через представника. Інтереси ОСОБА_1  в судових засідання представляв його
представник Лановенко В.І.,  який
належним чином був повідомлений про день розгляду справи 20.07.2007 року та був
присутнім в судовому засіданні. Відповідач не надав суду доказів на
підтвердження своєї хвороби ні в судове засідання 20.07.2007 року,  ні до апеляційної скарги. Справа знаходилась
в провадженні сулу з березня 2007 року і у відповідача були всі передбачені
законом можливості особисто чи через свого представника надати суду всі
необхідні докази.

Не ґрунтуються
на закону також доводи апеляційної скарги ОСОБА_1  про те,
що при ухваленні рішення суд не врахував відомості стосовно факту
реєстрації ним шлюбу з ОСОБА_4
в м.  Грозному в 1985 році,  оскільки відповідно до вимог  ст. . 27 СК України державна реєстрація шлюбу
засвідчується свідоцтвом про шлюб. Такого свідоцтва ОСОБА_1  суду не надав. Крім того,  факт реєстрації шлюбу може бути встановлений
судовим рішенням,  проте,  такого рішення суду відповідач суду також не
надав.

Рішення
суду відповідає вимогам закону,  зібраним
доказам,  обставинам справи і підстав для
його скасування з мотивів,  викладених в
апеляційній скарзі,  немає.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  ст.  303,
307,  308,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_1 відхилити. Рішення    Солом»янського районного суду м.  Києва від
23 липня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.