Справа 22ц- 1123/2007 р.              Головуючий
в 1-ій інстанції Карапута Л.В.
цивільна.                        Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2007
року.      Апеляційний суд Чернігівської
області

в складі :
головуючого - судді Литвиненко І.В.,
суддів Смаглюк Р.І.,  Редьки
А.Г.,  при секретарі Вареник О.М. ,  з участю позивача,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Чернігівської
області в м.  Чернігові цивільну справу
за апеляційною скаргою відповідача Міжрегіонального гуманітарного інституту
Київського славістичного університету на рішення Деснянського районного суду
м.  Чернігова від 21 травня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Міжрегіонального гуманітарного інституту Київського
славістичного університету про стягнення заробітної плати та відшкодування
моральної шкоди,  -

встановив:

В
апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати вказане рішення
від 21 травня 2007 року і постановити нове рішення про відмову в позові,  мотивуючи неправильним застосуванням судом
норм матеріального і процесуального права.

В
березні 2007 року позивач ОСОБА_1
звернувся з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу в зв"язку з затримкою видачі трудової книжки та
стягнення моральної шкоди,  мотивуючи
тим,  що з 1 вересня 2003 року він за
контрактом працював у відповідача викладачем кафедри економіки,  менеджменту та інформаційних технологій. 15
грудня 2003 року був звільнений за п. 8
ст.  36 КзПП України з роботи. В
порушення вимог  ст.  116,
47 КзПП України в день звільнення йому не було проведено повного
розрахунку та не була видана трудова книжка. Після його неодноразових звернень
в 2003,  2006,  2007 році тільки 2 січня 2007 року відповідач
вислав йому рекомендованим листом трудову книжку.

Відповідно
до ч. 4  ст.  235 КзПП України за час затримки видачі
трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу працівникові
виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. За період
затримки трудової книжки він просить стягнути 10950 грн. з середнього заробітку
300 грн. в місяць за 36, 5 місяців за період з 15 грудня 2003 року по 2 січня
2007 року.

Він є
інвалідом 3-ї групи,  відсутність
трудової книжки позбавила його можливості працевлаштуватися,  це призвело до моральних та душевних

страждань,  погіршення стану здоровая,  тому
просить стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 6000 грн.

Рішенням
Деснянського районного суду м.  Чернігова
від 21 травня 2007 року позов задоволено частково. Суд прийшов до висновку про
те,  що після звільнення позивача з
роботи 15 грудня 2003 року він тричі: 8 січня 2004 року,  25 листопада 2006 року та 25 січня 2007 року
- звертався до відповідача з вимогою про отримання трудової книжки,  яка була надіслана позивачу рекомендованим
листом 2 січня 2007 року. Тому суд прийшов до висновку про порушення судом
вимог трудового законодавства і на підставі
ст.  235 КзПП України за час з 8
січня 2004 року /час першого звернення/ до 2 січня 2007 року / час надіслання
трудової книжки/ стягнув з відповідача за період 35 місяців 26 днів середній
заробіток в сумі 10578 грн.

Суд
прийшов до висновку про заподіяння йому моральної шкоди внаслідок цих дій
відповідача і,  виходячи з засад
розумності,  об"єктивності та
справедливості,  стягнув на відшкодування
цієї шкоди 150 грн.

В
апеляційній скарзі відповідач вважає вказане рішення незаконним з таких
підстав. Судом першої інстанції порушено вимоги
ст.  10 ЦПК України,  оскільки суд прийшов до висновку про те,  що позивач тричі звертався до відповідача з
вимогами про видачу трудової книжки,  і
не дав оцінки наданим доказам щодо того,
що позивач не звертався до сектору кадрів за отриманням трудової книжки
в період з 15 грудня 2003 року по 1 грудня 2006 року,  що до відповідача не надходила жодна письмова
заява щодо висилки трудової книжки,  яка
відповідно до п 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок може бути
вислана тільки за письмовою заявою працівника.

Факт
вини відповідача в судовому засіданні не підтверджений,  а суд зробив щодо цього висновок без
обґрунтування,  чим це підтверджено,  неправильно застосував  ст. 235 КзПП України. Судом першої інстанції
допущено помилку при обрахуванні середньої заробітної плати позивача та
бездоказово стягнуто моральну шкоду. Таким чином,  на думку апелянта,  постановлене рішення не відповідає фактичним
обставинам справи,  при неповно
з'ясованих та недоведених обставинах,  з
неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Тому
просить скасувати і постановити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення позивача,  вивчивши
матеріали справи,  перевіривши доводи
апеляційної скарги,  апеляційний суд
вважає,  що вона підлягає задоволенню
частково,  рішення суду - зміні з таких
підстав.

Відповідно
до  ст. 116 КзПП України обов'язок
провести розрахунок при звільненні працівника в день звільнення або не пізніше
наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про
розрахунок лежить на підприємстві,
установі,  організації.

Як вбачається
з матеріалів справи,  наказом № 855 від
10 грудня 2003 року позивач звільнений з роботи у відповідача з 15 грудня 2003
року / л.с. 8/,  8 січня 2004 року
письмово позивач пред "явив
вимогу про повернення трудової книжки та проведення розрахунку / л.с.  13/. Однак в порушення вимог закону
відповідач видав трудову книжку позивачу 2 січня 2007 року / л.с.  15/. Тому відповідно до ч.4  ст.
235 КзПП України суд обґрунтовано стягнув на користь позивача середню
заробітну плату за весь час затримки видачі трудової книжки.

Доводи
апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача за затримку видачі
трудової книжки позивачу є необгрунтованими і спростовуються копією
повідомлення про вручення заяви 13 січня 2004 року дирекгору інституту Наулко
/л.с.  13-зв/. Довідки відповідача щодо
відсутності реєстрації цієї заяви в книзі вхідної кореспонденції відповідача /
л.с. 30-32,  твердження,  що позивач до грудня 2006 року не звертався
до відповідача за трудовою книжкою,  не
можуть бути взяті до уваги при наявності заяви позивача від 8 січня 2004
року,  отриманої відповідачем.

Відповідно
до п.6 додатку до контракту від 28 серпня 2003 року розмір заробітної плати
позивача встановлений в сумі 300 грн. щомісячно / л.с. 7/,  період затримки видачі трудової книжки судом
першої інстанції визначений правильно - 35 місяців 26 днів. Нарахована судом
сума заробітної плати за цей період включає також податки та інші
обов"язкові платежі,  які повинні
бути з неї утримані на користь держави. Оскільки в рішенні суду не
вказано,  що виплата стягнутих сум на
користь позивача підлягає після утримання податків та інших обов'язкових
платежів,  рішення суду необхідно
змінити,  доповнивши резолютивну частину
рішення вказівкою про таке утримання.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
п.4  ст. 309,  313,
314,  316,  317,
319 ЦПК України,  апеляційний суд

вирішив:

Апеляційну
скаргу відповідача Міжрегіонального гуманітарного інституту Київського
славістичного університету задовольнити частково.

Рішення
Деснянського районного суду м.  Чернігова
від 21 травня 2007 року змінити. Доповнити абзац другий резолютивної частини
рішення після слів ., 10728 грн. 00 коп." таким реченням: " Виплату
вказаних сум провести після утримання податків та інших обов'язкових платежів
на користь держави".

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
набирає чинності негайно і може бути оскаржене до Верховного Суду України в
касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення.