Справа № 22-8735/2007 р
у 1- інстанції: Тищук М. Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

28
листопада      2007    року
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
м.  Києва
в складі: Головуючої - Кравець В.А. Суддів -   Усика Г.І.,
Лесько А.О. При секретарі - Шаховніній М. О.

Розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства по
забезпеченню життєдіяльності зони відчуження і зони безумовного (
обов»язкового) відселення «Чорнобильсервіс» на рішення Оболонського районного
суду м Києва від 23 березня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства по забезпеченню життєдіяльності зони відчуження і зони безумовного
(обов»язкового) відселення «Чорнобильсервіс» про стягнення невиплачених коштів
,  передбачених Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,  -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Оболонського районного суду м.  Києва від
23 березня 2007 року задоволено позов ОСОБА_1.

Постановлено
стягнути з Державного підприємства по забезпеченню життєдіяльності зони
відчуження і зони безумовного ( обов»язкового) відселення «Чорнобильсервіс» на
користь ОСОБА_1.3аборгованість по заробітній платі,  а саме - доплаті за роботу у зоні відчуження
за період з 01.01.2003 року по 31.12.2005 року на суму 332 822 грн. 64 коп.

Не
погоджуючись з постановленим рішенням суду відповідач подав апеляційну
скаргу,  в якій просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову в позові ,
посилаючись на те,  що рішення
суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так,  апелянт зазначає,  що при розгляді справи суд не залучив в
якості третьої особи на стороні відповідача Кабінет Міністрів України,  Міністерство праці та соціальної політики
України,  МНС України та державний
департамент - Адміністрацію зони відчуження і зони безумовного (обов'язкового)
відселення,  які встановлюють
порядок,  розмір та здійснюють
перерахування коштів,  призначених для
проведення доплат за роботу в зоні відчуження з державного бюджету на
розрахунковий рахунок підприємства. Також суд не врахував ,  що частиною 5
ст. 51 Бюджетного кодексу України встановлено,  що розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань
встановлених кошторисами. Розподіл видатків Відповідача на виплату доплат за
роботу на радіоактивно забруднених територіях у період з 01.01.2003 по 31.12.2005р.
здійснювався у відповідності до фінансових планів підприємства,  що затверджувалися Адміністрацією зони
відчуження у відповідності до бюджетних асигнувань,  встановлених у свою чергу Законом України
«Про Державний бюджет» на відповідний рік.

В судовому
засіданні апелянт скаргу підтримав.

Заслухавши
доповідь судді Кравець В.А.,  пояснення
осіб,  що з'явилися в судове
засідання,  обговоривши доводи
апеляційної скарги,  перевіривши
законність і обґрунтованість постановленого рішення,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга підлягає до задоволення
частково з наступних підстав:

Задовольняючи
позов  частково,  суд виходив з того,  що
застосування Постанови КМУ від 27.07.1996 року,  на яку посилається відповідач в своїх
запереченнях ,  суперечить
Конституції,  Законам України та порушує
права позивача,  а тому вимоги позивача є
обґрунтовані. Проте,  такий висновок суду
є передчасний.

Судом
встановлено,  що вимоги позивача фактично
зводяться до визнання неправомірними дій і рішень суб'єктів владних повноважень
щодо встановлення розміру та виділення коштів для виплати йому доплати та
премії за роботу у зоні відчуження в 2003-2005 p.p.,  а також стягнення цих виплат з роботодавця -
ДП «Чорнобильсервіс».

Підставою
позовних вимог визначено ч.3  ст. . 39
Закону від 28 лютого 1991 року № 796-XII та постанову
Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 137,  якою встановлено доплати і компенсації
особам,  які працюють у зоні відчуження і
зоні безумовного (обов'язкового) відселення після повного відселення жителів.

Відповідно
до  ст. . 62 Закону від 28 лютого 1991
року № 796-ХІІ роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у
порядку,  визначеному Кабінетом Міністрів
України,  рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної
виконавчої влади України,  місцевими
органами державної виконавчої влади всіма суб'єктами господарювання,  незалежно від їх відомчої підпорядкованості
га форм власності.

Фінансування
витрат,  пов'язаних з реалізацією
зазначеного Закону,  як гарантія
соціального захисту громадян,
здійснюється за рахунок державного бюджету ( ст. . 63 Закону від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ). Вирішуючи спір,
суди залишили поза увагою ту обставину,
що відповідно до ч.3  ст. . 39
Закону від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ доплата громадянам,  які працюють у зоні відчуження,  встановлюється за рішенням Адміністрації зони
відчуження згідно з положенням,
затвердженим Кабінетом Міністрів України,  а не самими суб'єктами господарювання.
Адміністрація є урядовим органом державного управління,  який діє у складі МНС України та йому
підпорядковується.

Адміністрація
вирішує питання фінансування всіх заходів на території зони відчуження і зони
безумовного (обов'язкового) відселення та є розпорядником цих державних
коштів,  проте суд не вирішив питання про
притягнення її до участі в справі.

Крім
того,  частина вимог по справі є
публічно-правовим спором фізичної особи із суб'єктами владних повноважень щодо
оскарження їх дій і рішень про встановлення розмірів доплат,  розгляд якого має проводитися за правилами
адміністративного судочинства,  а частина
- трудовим спором,  який повинен
розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Між
тим,  відповідно до ч.3  ст. . 21 КАС України та  ст. . 16 ЦПК України не допускається
об'єднання в одне провадження кількох вимог,
які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства,  якщо інше не встановлено законом.

Таким
чином,  на підставі викладеного,  колегія суддів приходить до висновку,  що рішення суду першої інстанції постановлено
з порушенням норм матеріального та процесуального права,  які дають підстави для його скасування та
направлення на новий судовий розгляд.

Керуючись cт. cт.
303, 304,  307,
311,    313 - 315 ЦПК України колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Державного підприємства по забезпеченню життєдіяльності зони відчуження
і зони безумовного ( обов»язкового) відселення «Чорнобильсервіс»- задовольнити
частково.

Рішення
Оболонського районного суду м Києва від 23 березня 2007 року в справі
скасувати,  справу передати на новий
розгляд до то ж суду в іншому складі.

Ухвала
набирає законної сили з моменту   її
проголошення,  але може бути оскаржена
протягом двох місяців до Верховного Суду України шляхом подачі касаційної
скарги до цього суду.