Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

28 грудня 2007
року                                                                             місто
Івано-Франківськ

Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області

в складі:
головуючого - судді Поповича С.С.

з участю
секретаря Черкес У.О.

адвоката ОСОБА_4

сторін по справі:
позивача ОСОБА_1

розглянувши  у
відкритому  судовому
засіданні  в залі  суду
в  місті  Івано-Франківську матеріали цивільної справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3про витребування майна згідно з яким
позивач просить постановити рішення яким зобов"язати відповідачів
повернути йому ряд майна зазначеного ним у додатку до позовної заяви, мотивуючи
свою позицію по суті спору тим, що ці речі він передав відповідачам на
тимчасове зберігання, а вони впослідуючому не побажали йому їх повернути в
добровільному порядку у зв'язку з чим і змушений був звернутися до суду, -

установив:

Відповідачі в
судові засідання не прибули. Відповідачка ОСОБА_2. надала довіреність
відповідачуОСОБА_3 вести її справи, а відповідач ОСОБА_3. подав суду заяву про
слухання справи у його відсутності, а будучи присутнім в судовому засіданні
пояснив, що позов визнає частково, в частині тих речей котрі були вилучені в
ході проведення опису та накладення арешту.

Вислухавши
позивача, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити
частково виходячи з наступного.

Відповідно до
ухвали судді від 23 лютого 2004 року державною виконавчою службою міського
управління юстиції було проведено опис та накладено арешт на майно перераховане
позивачем у поданій суду письмовій заяві ( а.с. 14 ).

Акт опису й
арешту майна від 01 березня 2004 року складений державним виконавцем ВДВС
міського управління юстиції підтверджує, що під час проведення такої дії було
виявлено, описано (і накладено на нього арешт ) таке майно : годинник настінний
навісний, що був у вжитку, комод темно-коричневого кольору, що був у вжитку
вартістю 8000 гривень, бюро-ширму
темно-коричневого кольору, вартістю 4000 гривень, комод вертикальний,
вартістю 1500 гривень, шафу двохдверну світло-коричневого кольору, вартістю
1250 гривень, самовар жовтого кольору, фруктовницю, вартістю, шафу двох дверну
світло-коричневого кольору, вартістю 1250 гривень, стіл письмовий
темно-коричневого кольору, вартістю 2000 гривень, картину що була у вжитку (
а.с. 227-229 ).

Відповідач ОСОБА_3.
визнав, що це майно не належить відповідачам, а є майном позивача, вказавши що
до цього майна вони претензій не мають. Стосовно решти майна вимог не визнав.

Відповідно до
змісту ст.ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності
сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та
їх   представниками, докази повинні
подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна
сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення
для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
І виходячи з цих вимог закону позивач повинен був доказати, що як він
стверджував по тексту свого позову між ним та відповідачами було укладено
договори застави та схову.

Ст.ст. 44,181
Цивільного Кодексу України 1963 року ( що діяв на час виникнення спірних
правовідносин ) передбачали, що договір застави вчиняється у письмовій формі.

А ст.ст. 44,413
Цивільного Кодексу України 1963 року передбачали, що договір схову теж
вчиняється у письмовій формі.

В той же час сам
позивач визнав, що письмово укладених договорів з відповідачами як стосовно
застави так і стосовно схову не має.

Ст. 46
Цивільного Кодексу України 1963 року ( що діяв на час виникнення спірних
правовідносин ) передбачала, що недодержання простої письмової форми угоди,
якої вимагається законом, позбавляє сторони права в разі спору посилатися для
підтвердження угоди на показання свідків. Тому покази свідків заявлених
позивачем ( які крім того нічого конкретного не підтвердили, а все тільки в
загальних рисах ) не можуть братись за основу при постановленні судового
рішення для підтвердження договору схову. І тому суд приходить до висновку, що
позов слід задовольнити тільки в тій частині в якій його визнає відповідач
ОСОБА_3. і в частині того майна яке фактично було виявлено при описі його у
квартирі відповідачів (і яке як визнав сам позивач він фактично отримав вже на
даний час ).

На підставі
викладеного, ст.ст.3, 10.11,57-61 ЦПК України, ст.ст. 41-46, 181,413 Цивільного
Кодексу України 1963 року ( що діяв на час виникнення спірних правовідносин ),
ст.ст. 49-50 Закону України „Про власність", керуючись ст.ст. 208-218 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Позов
задовольнити частково.

Зобов"язати
ОСОБА_2, ОСОБА_3повернути ОСОБА_1 годинник настінний навісний, що був у вжитку,
комод темно-коричневого кольору, що був у вжитку вартістю 8000 гривень, бюро-ширму темно-коричневого кольору,
вартістю 4000 гривень, комод вертикальний, вартістю 1500 гривень, шафу
двохдверну світло-коричневого кольору, вартістю 1250 гривень, самовар жовтого
кольору, фруктовницю, вартістю, шафу двох дверну світло-коричневого кольору,
вартістю 1250 гривень, стіл письмовий темно-коричневого кольору, вартістю 2000
гривень, картину що була у вжитку.

У
зобов"язанні відповідачів повернути всі інші речі з перерахованих у
додатку до позовної заяви - відмовити.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської
області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення,
апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження через суд першої інстанції.

Рішення набирає
законної сили після закінчення строку подачі заяви на апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

У разі подання
заяви про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.