Справа № 22ц-1211 /2008               Головуючий у І інстанції
12                                      Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20   лютого   2007   року
колегія   суддів   судової
палати   у   цивільних
справах

апеляційного
суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого
- Петренко І.О.

суддів -
Приходченко А.П.,  Лаченкової О.В.

при секретарі -
Шило С. Ю.

розглянула
у відкритому судовому засіданні у м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13
серпня 2007 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист права власності та за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_2 про визнання недійсними доручення та
договорів купівлі-продажу,  визнання
права власності на домоволодіння,

встановила:

ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1,
в якому просила усунути перешкоди в користуванні належним їй будинком
АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачки та зняття її з реєстрації,  посилаючись на те,  що зазначений будинок вона придбала
19.04.2007 р. за договором купівлі-продажу. Згодом дізналась,  що в будинку прописана відповідачка та
знаходять її речі. Це перешкоджає здійсненню реконструкції будинку та
розпорядженню ним.

Ця
справа була об'єднана судом в одне провадження з іншою цивільною справою за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
ОСОБА_3,  ОСОБА_5,  ОСОБА_2,
треті особи - приватні нотаріуси ОСОБА_6 та ОСОБА_7,  Підгороднянська міська рада,  про визнання права власності на домоволодіння
та земельну ділянку. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на
те,  що у зв'язку з переїздом із
Узбекистану на постійне місце проживання до України,  вона мала намір придбати житло,  але,
не маючи громадянства України,
було вирішено оформити договори купівлі-продажу будинку та земельної
ділянки АДРЕСА_1 на ім»я ОСОБА_3,  яка
доводиться їй племінницею,  з подальшим
переоформленням на неї. З продавцем ОСОБА_4 розрахунок було проведено у
нотаріальній конторі особисто нею,
ОСОБА_1 та підписано договори 24.11.2004 р. Отримавши посвідку на
постійне проживання,  вона була
зареєстрована у зазначеному домоволодінні 02.11.2006 р. Досягнуту між ними
домовленість ОСОБА_3 не виконала,  у 2005
році переїхала до Російської Федерації,
26.02.2007 р. видала довіреність на свого батька ОСОБА_5,  який 19.04.2007 р. продав будинок та земельну
ділянку відповідачці ОСОБА_2 Посилаючись на те,
що угода між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 носить удаваний характер,  а ОСОБА_2 не є добросовісним набувачем,  позивачка ОСОБА_1 просила визнати недійсними
договори купівлі-продажу,  укладені між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 24.11.2004 p.,  визнати недійсною довіреність від 26.02.2007
р. видану

2

ОСОБА_3 на ім»я ОСОБА_5,  визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19.04.2007 p.,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,  скасувати Державні акти на право власності на
земельні ділянки від 21.03.2006 p.,  від
30.08.2006 p.,  від 05.04.2007 p.,  визнати
за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною
площею 0, 1457 га.

Ухвалою
Дніпропетровського районного суду від 10.07.2007 р. виділені в окреме
провадження позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну
ділянку та визнання недійсними Держактів.

Рішенням
цього ж суду від 13.08.2007 р. відмовлено у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5,  усунуті перешкоди ОСОБА_2 у
здійсненні права власності на житловий будинок шляхом виселення ОСОБА_5,  зобов'язано відділ ГІРФО Дніпропетровського
РВ УМВС зняти ОСОБА_1 з реєстрації за адресою АДРЕСА_1.

Додатковим
рішенням суду від 01.10.2007 р. стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави судові
витрати у розмірі 374 грн.96 коп.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду від 13.08.2007 р. та
ухвалити нове,  яким задовольнити її
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на невідповідність висновків суду про те,  що була можливість переоформити домоволодіння
на підставі виданої на ім»я ОСОБА_8 довіреності,  оскільки суд не врахував,  що довіреність була видана тільки на
розпорядження будинком,  який
розташований на приватизованій земельній ділянці,  а на розпорядження земельною ділянкою
довіреність не видавалась; суд не зважив на те,
що такі дії ОСОБА_3 змусили її звернутись за захистом своїх інтересів до
прокуратури; суд не дав належної оцінки доказам про те,  що домоволодінням користувалась тільки
вона,  поясненням свідків про придбання
будинку для неї; суд не звернув увагу також на те,  що всі документи на домоволодіння знаходились
у неї,  а договір купівлі-продажу з
ОСОБА_2 укладався на підставі поновлених документів.

Перевіривши
законність та обгрунтованість оскарженого рішення,  колегія суддів вважає апеляційну скаргу
такою,  що підлягає частковому
задоволенню,  виходячи з наступного.

Відмовляючи
позивачці ОСОБА_1 у задоволення позовних вимог,
суд виходив з недоведеності сплати нею суми вартості спірного
будинку,  зазначив,  що договори купівлі-продажу відповідають
вимогам закону,  не мають ознак
удаваності та фіктивності,  ОСОБА_1 не є
стороною угод.

Погодитись
з такими висновками не можна,  оскільки
судом недостатньо досліджене питання щодо дійсних обставин придбання спірного
будинку,  висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи,  що є
підставою згідно з вимогами  ст.  309 ЦПК України для скасування рішення суду з
ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

З
матеріалів справи та пояснень ОСОБА_5 вбачається,  що,
маючи намір переїхати на постійне місце проживання із Узбекистану на
Україну,  вона завчасно у 2003 році
частину коштів у сумі 1100 доларів США
для придбання житла перевела на ім»я свого брата ОСОБА_5 / а.с.  46/,
решту коштів перевезла з собою. З вересня 2004 р. вона займалась пошуком
житла і 12.10.2004 р. для забезпечення домовленості про придбання домоволодіння
у АДРЕСА_1 передала власниці ОСОБА_4 250 доларів США /а.с.  49/. Із
ксерокопій картки фізичної особи - платника податків та паспорту
вбачається,  що тільки 15.12.2005 р.
ОСОБА_1 одержала ідентифікаційний номер,
а 26.10.2006 р. дозвіл на постійне проживання в Україні / а.с.  50,
51/.

Виходячи
з наведеного,  колегія суддів вважає такими,  що відповідають дійсності та базуються на
достовірних фактах доводи позивачки ОСОБА_5 про те,  що договір купівлі-продажу домоволодіння у
АДРЕСА_1 від 24.11.2004 р. вимушено у зв'язку з відсутністю у неї дозволу на
постійне місце проживання та

3

громадянства
України був оформлений на ім»я племінниці ОСОБА_3. Це зумовлювалось також і
тим,  що будинок розташований на
приватизованій земельній ділянці і одночасно укладались договори
купівлі-продажу як будинку,  так і
земельної ділянки.

Допитані
судом першої інстанції свідки ОСОБА_9,
ОСОБА_10,  ОСОБА_11,  ОСОБА_8 підтвердили,  що спірне домоволодіння дійсно було придбане
для ОСОБА_5,  за її кошти,  вона проживала і користувалась домоволодінням
/а.с.  110, 111/.

Крім
того,  в матеріалах справи є письмові пояснення
колишньої власниці спірного домоволодіння ОСОБА_4,  де вона зазначає,  що домоволодіння та земельну ділянку продала
саме ОСОБА_1,  від якої і отримала в
розрахунок за будинок та земельну ділянку загальну суму 2500 доларів США /
а.с.  97/,  та заява голови квартального комітету
ОСОБА_12,  який також підтвердив
придбання будинку та земельної ділянки ОСОБА_1 для себе / а.с.  102/.

Відповідно
із ксерокопіями посвідки на постійне проживання та домової книги ОСОБА_1 після
отримання дозволу на постійне проживання в Україні була зареєстрована в будинку
АДРЕСА_1 02.11.2006 р. /а.с.  52-54/. В
підтвердження належності будинку саме їй та користування ним з моменту купівлі
вона надала ксерокопії квитанцій про сплату за послуги електропостачання за
період 2004-2006 p.p. /a.c. 40-43/.

Відповідно
до  ст.
235 ЦК України
правочин,  який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину,  який вони
насправді вчинили,  є удаваним
правочином.  В цьому випадку відносини
сторін регулюються правилами щодо правочину,
який сторони насправді вчинили.

У
договорі купівлі-продажу від 24.11.2004 р. зазначено,  що ОСОБА_4 продала,  а ОСОБА_3 купила домоволодіння у АДРЕСА_1
/а.с.  44/.

Оскільки
встановлено,  що зазначений будинок за
цим договором був куплений за кошти ОСОБА_5 та для неї,  колегія суддів приходить до висновку,  що договір купівлі-продажу від 24.11.2004 р.
є удаваним в частині,  що стосується
покупця,  отже відповідно до
положень  ст.  217 ЦК України в цій частині підлягає
визнанню недійсним і покупцем слід визнати ОСОБА_1

Колегією
суддів також встановлено,  що за
договором купівлі-продажу від 19.04.2007 р.
ОСОБА_5,  що діяв за
посвідченою 26.02.2007 р. довіреністю від імені ОСОБА_3,  продав,
а ОСОБА_2 купила спірний будинок. З тексту цього договору вбачається,  що належність ОСОБА_3 спірного домоволодіння
була підтверджена дублікатом договору купівлі-продажу нотаріально посвідченим
06.09.2006 р. та зареєстрованим в ДРКП «Бюро технічної інвентаризації»
16.04.2007 р. /а.с.  13/.

Використання
не самого договору купівлі-продажу від 24.11.2004 p.,  а дублікату,
що був зареєстрованим в БТІ тільки у 2007 p.,  також є підтвердженням того,  що ОСОБА_3 не була належним покупцем за
договором купівлі-продажу від 24.11.2004 р. Цим також підтверджуються пояснення
ОСОБА_5 про те,  що спірне домоволодіння
купувалось за її кошти та для неї тому і договір купівлі-продажу від 24.11.2004
р. після укладення знаходився безпосередньо у неї,  а не у ОСОБА_3 чи у ОСОБА_5

Зважаючи
на те,  що угода від 24.11.2004 р. є
удаваним правочином з огляду оформлення його на ім. »я ОСОБА_3,  колегія суддів приходить до висновку,  що ОСОБА_3 незаконно та безпідставно оформила
довіреність на ім»я ОСОБА_5 на право розпоряджатися спірним домоволодінням тому
ця довіреність підлягає визнанню недійсною.

Колегія
судців не може прийняти до уваги твердження ОСОБА_2 про те,  що вона є добросовісним набувачем,  оскільки її представником підтверджено,  що ще до укладення договору було відомо про
відстоювання ОСОБА_1 своїх прав на

4

домоволодіння,  про те,
що вона проживає у цьому домоволодінні та зареєстрована /а.с.  108/.

Зважаючи
на відсутність ознак добросовісного набувача у ОСОБА_2 передбачених  ст.
ст.  330,  388 ЦК України та наявність права у ОСОБА_5
на спірне домоволодіння,  підлягає
визнанню недійсним договір купівлі-продажу цього домоволодіння від 19.04.2007 p.,  укладений ОСОБА_5,  що діяв від імені ОСОБА_3,  та ОСОБА_2 з цих підстав слід відмовити у
задоволенні позовних вимог про захист прав власності,  а за ОСОБА_1 слід визнати право власності на
спірне домоволодіння.

Оскільки
із тексту цього договору,  пояснень
представника ОСОБА_2 -ОСОБА_13 та самої ОСОБА_2
слідує,  що вона повністю
розрахувалась з ОСОБА_3 за спірне домоволодіння,  сплативши зазначену у договорі суму 42596
грн.,  ця сума підлягає стягненню з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
ст.  309 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2007
року скасувати.

Відмовити
ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про захист права власності.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати
недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1,  укладений 24 листопада 2004 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_3 в частині,  що стосується
покупця,  та визнати дійсним покупцем за
цим договором ОСОБА_1.

Визнати
недійсною довіреність видану 26 лютого 2004 року ОСОБА_3 на ім»я ОСОБА_5.

Визнати
недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1,  укладений 19 квітня 2007 року між
ОСОБА_3,  від імені якої діяв за
довіреністю ОСОБА_5,  та ОСОБА_2 і
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 отримані по договору 42596 грн.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 51 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців.