УХВАЛА

Іменем    України

28 лютого 2007
року колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого, судді Шестакової Н.В.

Суддів:                        Кателіна
В.П.

Філатової
Є.В. При секретарі      Антипові Д.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП
Видавництво і Друкарня „Таврида" про стягнення компенсації втрати частини
доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди

за апеляційною
скаргою ДП Видавництво і Друкарня „Таврида" на рішення Центрального
районного суду М.Сімферополя від 22
листопада 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2006 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до ДП Видавництво і Друкарня „Таврида" про стягнення усіх сум, які
належать виплаті йому при звільненні, про зміну дати звільнення з роботи і про
стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 11 травня 2004
року він був звільнений з роботи за власним бажанням, відповідач повинен був
сплатити йому при звільненні розрахунок у сумі 5088грн. 81коп., однак ця сума
не сплачена, у зв"язку з чим позивач та члени його сім"ї зазнали
моральну шкоду, оскільки не мали можливости вести нормальне життя, своєчасно
оплачувати житлово-комунальні послуги. У листопаді 2006 року позивач уточнив
позовні вимоги і просив стягнути компенсацію втрати частини доходів у сумі
1366грн.29коп. у зв"язку з порушенням строків їх виплати, внести зміни у
трудову книжку щодо дати звільнення на 27 липня 2006 року, стягнути середній
заробіток за час затримки розрахунку з 11 травня 2004 року по 27 липня 2006
року у сумі 12455грн. та моральну шкоду у розмірі 10000грн. (а.с.11).

Ухвалою суду від 22 листопада
2006 року за
заявою позивача було закрито провадження по справі в частині внесення змін в
трудову книжку про дату звільнення.

Рішенням суду позов задоволено частково, постановлено
стянути з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у
сумі 1366грн.29коп. у зв"язку з порушенням строків їх виплати, середній
заробіток за час затримки розрахунку з 11
травня 2004 року по 27 липня 2006 року у сумі
12455грн. та моральну шкоду у розмірі 1000грн.

В апеляційній скарзі ДП Видавництво і Друкарня
„Таврида" ставить питання про скасування рішення з ухваленням нового
рішення про стягнення на користь позивача компенсації втрати частини доходів у
сумі 1366грн.29коп. у зв"язку з порушенням строків їх виплати і середнього
заробітку за час затримки розрахунку у сумі 2785грн. 68коп., відмовивши у
позові в решті вимог; апелянт зазначив, що суд першої інстанції необгрунтовано
узяв для розрахунку    середній
заробіток    позивача 470грн., оскільки

Справа
№22-ц-1476/2007р.                                         Головуючий
в 1 інстанції
Гулевич Ю.Г.

Доповідач
Шестакова Н.В.

2

відповідно
до постанови КМУ від 08.02.1995
року №100 середній
заробіток визначається з заробітку працівника за останні два місяці; фактично
середній заробіток позивача за два місяці складає 776грн. 29коп.; на підставі
ч.3 ст. 117 КЗпП України, яка діяла до 20.12.2005 року, зарахуванню підлягають
суми, які позивач отримав на іншій роботі; позивач не надав доказів спричинення
йому моральної шкоди. Тобто предметом апеляційного оскарження є рішення суду в
частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і моральної
шкоди.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши
доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач затримав розрахунок після звільнення позивача з 11 травня 2004 року до 27 липня 2006 року; сума
заробітку за цей період складає 12455грн., виходячи з середньомісячного
заробітку у сумі 470грн.; також підлягає стягненню моральна шкода у розмірі
1000грн., оскільки невиплата заробітної плати у сумі 5088грн. негативно
вплинула на життя позивача.

Колегія суддів
погоджується з висновками суду.

Як свідчать матеріали справи, відповідач, починаючи з 2003 року,
систематично затримував сплату заробітної плати, заборгованість на дату
звільнення позивача з роботи на 11
травня 2004 року
складала 5088грн. 81 коп. (а.с.3). Зазначена сума була сплачена позивачу тільки
27 липня 2006 року, що відповідач не оспорює. Тобто підтверджено період
затримки розрахунку з 11 травня 2004 року до 27 липня 2006 року.

Відповідно до ст. 117
КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу,
при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Обговорюючи доводи апелянта щодо розміру середньомісячного заробітку,
колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано виходив із суми
470грн., оскільки відповідач особисто надав такі дані суду (а.с.17). Доводи
апеляційної скарги про те, що необхідно було виходити з іншої суми, не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки відповідач не надав суду ніякіх доказів в
обгрунтування цих доводів.

За принципами змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, які
встановлені у ст.ст.10,11
ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому особа, яка
бере участь у справі, має право надати суду ті докази, які вона бажає надати;
суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Також не має правових підстав для застосування ч.3 ст.117 КЗпП України, яка
діяла до 05.01.2006 року, і
зменшення суми заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку на
суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи, приймаючи до уваги те,
що трудова книжка позивача знаходиться у нього; при огляді трудової книжки
встановлено, що останній запис у книжці є від 11 травня 2004
року про звільнення позивача; доводи апелянта у цій частині зводяться до
припущень і нічим не доведені.

Згідно з ч.4
ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Щодо моральної
шкоди суд першої інстанції дослідив усі фактичні обставини і дійшов правильного
висновку про те, що тривала затримка остаточного розрахунку мала негативний
вплив на організацію життя позивача, тому
призвела до його страждань та

3

переживань,
розмір моральної шкоди визначений   судом
із   урахуванням   глибини і важкості страждань.

На підставі наведеного рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам процесуального і матеріального права, апеляційна скарга не
містить достатніх правових підстав для скасування або зміни рішення суду.

Керуючись ст.ст.303,307,308 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ДП Видавництво і Друкарня „Таврида" відхилити.

Рішення Центрального районного суду М.Сімферополя від 22 листопада 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня проголошення.