Справа №22ц-2517/07 р.                                                     Головуючий
Категорія - 5                                                                         Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 квітня 2007 р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді:                          Бугрим Л.М.

суддів:                                                             Рецебуринського
Ю.Й.

Зінов'євої А.Г.

при секретарі:                                                                        Семенченко
С.С.

за участю
адвоката:                                       ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Куйбишевського районного суду м. Донецька від 17 листопада 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
розподіл спільного майна, -

ВСТАНОВИВ:

У
березні 2006 р.ОСОБА_3 звернулася
до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем
являються співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 по ½
частині кожний. Вказаний будинок фактично розділений на дві частини,
якими вони користуються, але документально це не оформлено. У зв'язку з
виникненням між ними суперечок з приводу користування власністю, просила
провести розподіл домоволодіння на дві частини.

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 17 листопада 2006 р.
були задоволені позовні вимогиОСОБА_3, пред'явлені до Кузнецова О.І. про
розподіл спільного майна: між сторонами був розподілений будинок АДРЕСА_1

У власність позивачці було виділено першу частину домоволодіння, яка
складає з: коридору літ.1, кімнати літ.7, кімнати літ.8., кімнати літ.9,
складової літ.12, коридору літ.13, котельної літ.14, ванної кімнати літ.15,
кухні літ.16, погребу літ."а1", 1А частини гаража загальною вартістю
76023 грн. і складає 50/100 частки від всього домоволодіння.

У власність відповідачу виділено другу частину
домоволодіння, яка складає з: сходової клітини літ.2. кухні літ.З, ванної
кімнати літ.5 (яка перебудована з жилої кімнати), кімнати літ.6, прихожої літ.
10, складової літ.11, нежилої мансарди літ.1, сходової клітини літ.11, /4
частини гаража загальною вартістю 74940 грн. і складає 50/100 частки всього
домоволодіння.

Огородження літ. 1-3 та замощення літ.1 загальною вартістю 4110 грн.
залишені у спільному користуванні співвласників.

На кожного з сторін покладено обов'язок по переобладнанню домоволодіння
відповідно до висновку експертизи. Крім того з.ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1стягнуто різницю
вартості виділених часток у розмірі 541 грн. 50 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 приніс
апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати як таке, що не
відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам справи, яким
суд дав неправильну правову оцінку. Просив направити справу на новий судовий
розгляд.

В
обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилався на те, що суд
поклав на нього обов'язки такого переобладнання, яке порушує санітарні норми.
Крім того, суд безпідставно не прийняв до уваги той факт, що між сторонами
склався порядок користування жилим приміщенням з  1997 р. Вважає, що суд безпідставно не
розглянув інші варіанти розподілу

домоволодіння з урахуванням інтересів обох сторін. Також вважає, що суд не
повинен був проводити розподіл гаражу, якій є неподільним об'єктом, чим
позбавив обох сторін можливості його використання за призначенням обох сторін.

У судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу
підтримали і просили її задовольнити у повному обсязі.

Позивачка проти апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити, а рішення
суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду зміні за таких підстав.

Задовольняючи позовні вимогиОСОБА_3,
суд виходив з того, що позивачку влаштовує лише варіант №7 за висновком
експертизи від 27 жовтня 2006 р.,
в якому визначено кожному із сторін по 50/100 частки домоволодіння, в тому
числі по 1А частині гаражу. При цьому суд не прийняв до уваги інші варіанти за
висновками експертизи, оскільки позивачка не бажала мати у власності гараж.

Між тим, такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та
вимогам матеріального закону, що відповідно до вимог п.п.3,4 ч.І ст. 309 ЦПК
України, є підставами для зміни рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони являються співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_1 у вигляді по ХА частині кожний. Фактично вступили в свої
права володіння та користування власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК
України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за
їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної
часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної
компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та
користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної
часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи,
яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з наведеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що кожен із
співвласників має право на частину домоволодіння, яка відповідає його частці
власності і обґрунтовано не прийняв до уваги доводи відповідача порядок
користування будинком, який склався між ними. Оскільки такий договір між
сторонами не посвідчувався нотаріально, тому не є обов'язковим.

Згідно ст.ст. 364, 367 ЦК
України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Майно, що є у спільній частковій власності, може
бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними або за
рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦК
України, якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну
його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір
вирішується судом.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне домоволодіння може бути
розділеним в натурі з виділом кожній із сторін відокремленого житла. При цьому,
оскільки гараж є неподільним об'єктом з підстав зміни в такому випадку його
призначення, у суду першої інстанції не було підстав для його розділу по 1А
частині кожній із сторін.

Виходячи
з наведеного, дослідивши висновки експертиз, апеляційний суд вважає доцільним
провести розподіл домоволодіння за четвертим варіантом додатку до експертизи
№96 від 26 травня 2006 p., виділивши на праві власності позивачці першу частину,
а відповідачу -другу. За вказаним варіантом перша частина будинку становить
51/100 його частку, а друга -49/100, що є незначним переваженням як у частці,
так і у її вартості; кожній із сторін буде надано у користування по дві жилі
кімнати; ванній кімнаті та кухні. При цьому, жила кімната, яку самовільно   переобладнано   відповідачем   у
ванну   кімнату  та
гараж,   при   виділі
відходять

відповідачеві.
За вказаним варіантом сторонами отримано рішення-дозвіл виконкому на
переобладнання. Щодо жилої кімната, з якої відповідач зробив ванну, то, на
думку апеляційного суду, її не можна на теперішній час вважати жилою, оскільки
це хоча і самовільний, але здійснений факт, який не суперечить діючому
законодавству. Крім того, за вказаним варіантом за сторонами фактично
закріплюються частини домоволодіння, якими вони і користуються на даний момент.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи
відповідача та його представник про розподіл домоволодіння за варіантом 7
додатку до висновку експертизи №96 від 26 травня 2006 p., оскільки за
вказаним варіантом необхідно переобладнувати жилі кімната, а саме переносити
стіни, що є недоцільним, враховуючи рік забудови домоволодіння.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.І п.2, 309 ч.І
п.3, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського
районного суду м. Донецька від 17 листопада 2006 р. змінити.

ОСОБА_3 виділити у власність першу частину домоволодіння АДРЕСА_1 за
варіантом №4 доповнення від 4 вересня 2006 р. до висновку експертизи №96 від 26
травня 2006 p., яка відповідає 1А частині домоволодіння і складає з:

·
коридору літ.1 вартістю 7507 грн.; сходин літ.2 вартістю
5166 грн.;

·
кімнати літ.8 -
19338 грн.; кімнати літ.9 -
7080 грн.;

·
складової літ. 12-1910 грн.; коридору літ. 13-3618 грн.;

·
котельної літ.14- 2351 грн.; ванної кімнати літ.15 - 3618
грн.;

·
кухні літ. 16-9613 грн.;

·
нежилої мансарди літ. І - 12314 грн.;

·
сходин літ.П - 1856 грн.; погребу літ.а-1 - 2204 грн.,

загальною
вартістю 76575 грн., що в ідеальному вираженні складає 51/100 частки від всього
домоволодіння.

ОСОБА_1
виділити у власність другу частину домоволодіння АДРЕСА_1 за варіантом №4
доповнення від 4 вересня 2006 р. до висновку експертизи №96 від 26 травня 2006 p., яка
відповідає 1Л частині домоволодіння і складає з:

·
кухні літ.З вартістю 8968 грн.;

·
ванної кімната (переобладнаної з жилої) літ.5 - 7798
грн.;

·
кімнати літ.6 - 18992 грн.;

·
кімнати літ.7 - 10014 грн.; прихожої літ. 10 - 9835 грн.;

·
складової літ. 11 - 1242 грн.;

·
гаража літ Г
- 17539 грн.,

загальною вартістю
74388 грн., що в ідеальному вираженні складає 49/100 частки від всього
домоволодіння.

Стягнути з ОСОБА_3на користь ОСОБА_1 різницю
вартості переданих у власність частин домоволодіння у розмірі 1093 (одна тисяча
дев'яносто три) грн. 50 коп.

Зобов'язати
ОСОБА_1 провести слідуючи переобладнання:

закласти
дверний :пройом з прихожої літ. 10 на сходини літ.2 та закласти віконний пройом
зі складової літ.11 на сходини літ.2. Зобов'язати ОСОБА_1 провести
слідуючи переобладнання:

-    прибудувати до другої частини тамбур;
обладнати дверний пройом в частині вікна кухні літ.З в прибудований тамбур;
обладнати індивідуальний котел водяного опалення в другій частині. В іншій
частині рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 17 листопада 2006
року залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення,
але може бути оскаржене в

касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня

надрання
чинності.