Справа №2-733/07
РІШЕННЯ

Іменем `УКРАЇНИ

„ 19"
березня 2007 року

Малиновський
районний суд міста Одеси у складі:

головуючого
- судді Погрібного С О.

за
секретаря                - Абергард І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ
майна, визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення
аліментів, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання
шлюбу, поділ майна, набутого за період шлюбу, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовною вимогою до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання неповнолітньої дитини
та поділ спільного майна, набутого за період шлюбу з відповідачем, посилаючись
на такі обставини. Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з
12 вересня 1987 року, від цього шлюбу є одна дитина, батьком якої є відповідач.
Шлюбні відносини не склались у зв'язку з різними характерами та поглядами на
життя й шлюбні обов'язки, сім'я носить формальний характер і зберегти її є
неможливим. Оскільки відповідач неналежним чином ставиться до виконання своїх батьківських
обов'язків, дитина проживає з позивачкою, вона просить також стягнути з
відповідача аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки, та визначити її
місце проживання з матір'ю ОСОБА_1 За час шлюбу подружжям спільно та окремо
набуто наступне майно: садовий будинок АДРЕСА_1 на косі Кароліно-Бугаз в
Садовому товаристві „Восход";
земельна ділянка площею 0,034 га, розташована на території Затоківської
селищної ради СК „Восход",
АДРЕСА_1 за Державним актом на право приватної власності на землю, виданим на
ім'я ОСОБА_1 22 вересня 1999 року, зареєстрованим в Книзі записів державних
актів на право приватної власності на землю за № 768 (цю ділянку позивача не
вважає спільно нажитою); трикімнатна квартира АДРЕСА_2; автомобіль марки „Опель Омега",
1995 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на
ім'я ОСОБА_1; трикімнатна квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_2 на
підставі договору дарування, посвідченого 7 травня 1992 року, однак, зі слів
позивача, придбалась подружжям за спільно сплачені гроші. Враховуючи, що між
сторонами відсутня згода про поділ майна, позивач просить суд визнати
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя, та виділити
їй садовий будинок АДРЕСА_1 на косі Кароліно-Бугаз в Садовому товаристві
„Восход"; земельну ділянку площею 0,034 га, розташовану на території
Затоківської селищної ради СК „Восход";
відповідачу - виділити трикімнатну* квартиру АДРЕСА_2; автомобіль марки „Опель Омега",
1995 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Також позивач просить
визначити місце проживання неповнолітньої дитини з нею.

В подальшому, після неодноразового уточнення позовних вимог позивач просила
суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача аліменти на
утримання їх неповнолітньої дочки  в  твердій
грошовій  сумі  в
розмірі  2500,0  гривень
щомісячно,

2

встановити місце проживання
неповнолітньої дитини з матір'ю, та поділити майно наступним чином. ОСОБА_1
виділити однокімнатну квартиру АДРЕСА_3; садовий будинок АДРЕСА_1 на косі
Кароліно-Бугаз в Садовому товаристві „Восход"; земельну ділянку площею
0,034 га, яка розташована на території Затоківської селищної ради СК „Восход"; ділянка
АДРЕСА_1, за Державним актом на право приватної власності на землю, виданим на
ім'я ОСОБА_1 22 вересня 1999 року. ОСОБА_2 виділити наступне майно: трикімнатну
квартиру АДРЕСА_2; автомобіль марки „Опель
Омега", 1995 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.
Також позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою
Малиновського районного суду м. Одеси об'єднані в одне провадження справа №
2-8976/05 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ майна та
стягнення аліментів, та визначення місця проживання неповнолітньої дитини - з
цивільними справами № 2-6029/05 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання
шлюбу, цивільною справою № 2-6134/05 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розділ
майна, справа прийнята до цього складу суду, об'єднаній справі присвоєний
єдиний номер 2-8976/05.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
ОСОБА_1 визнав частково - в астині розірвання шлюбу, інші позовні вимоги не
визнав, вважав їх необґрунтованими, звернувся із зустрічним позовом про поділ
майна, просив суд поділити між подружжям наступне майно: квартиру АДРЕСА_3;
автомобіль марки „БМВ-318", 2000 року випуску, державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, зареєстрований на ім'я ОСОБА_1; садовий будинок АДРЕСА_1 на косі
Кароліно-Бугаз в Садовому товаристві „Восход"; земельну ділянку площею
0,034 га, розташовану на території Затоківської селищної ради СК „Восход";
автомобіль марки „Опель Омега", 1995 року випуску, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1; споруду гаражу НОМЕР_3, розташовану на автостоянці МП „Ветеран
ВС-91" АДРЕСА_4; споруду гаражу НОМЕР_4, розташовану на автостоянці
Громадської організації „Взліт" АДРЕСА_5.

Вислухавши
пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим
задоволенням позову ОСОБА_1, та частковим задоволенням позову ОСОБА_2 на
підставі такого. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень
представників сторін, показань свідків, представлених письмових доказів.

Відповідно до
свідоцтва про укладення шлюбу сторони з 12 вересня 1987 року перебувають у
зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу є неповнолітня дитина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, батьком якої є відповідач. Сімейні відносини
фактично припинені, подружні відносини сторони не підтримують, спільне
господарство між сторонами не ведеться. Основною причиною припинення сімейних
відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги
один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної
сім'ї. На примирення сторони не згодні, обґрунтовуючи це тим, що відновлення
сім'ї є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо
примирення сторін, беручи до уваги також той факт, що тривалий час розгляду
цієї справи між сторонами не досягнуто примирення. При дослідженні судом
фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що
подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити
інтересам чоловіка та дружини, а також інтересам неповнолітньої дитини.

Згідно ч. 2 ст.
112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,
якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та
збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають
істотне значення.

Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання неповнолітньої дочки
сторін ОСОБА_3, суд вважає цю вимогу такою, що не підлягає задоволенню з огляду
на такі

3

обставини. Відповідно до ч. З ст.
160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка
досягла чотирнадцяти років, визнається нею самою. Як визнано обома сторонами,
таким місцем нею визначено місце проживання зі своєю матір'ю -позивачкою, це
питання не є спірним, обидві сторони його фактично погодили, тому відсутні
правові підстави для судового втручання у вирішення цього питання. За
відсутності спору суд має у задоволенні цього позову відмовити.

Беручи до уваги
те, що дитина проживає разом із матір'ю, в частині вимог щодо стягнення
аліментів на утримання дитини суд дійшов такого. Судом встановлено, що
неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні. Після
припинення сторонами спільного проживання однією сім'єю відповідач не у повній
мірі та неналежним чином виконує свої обов'язки щодо надання утримання дитини,
а також щодо виконання обов'язків з її виховання.

При
постановленні рішення судом враховані матеріальне становище дитини та матері,
невстановлення інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача, неповну
обґрунтованість розміру аліментів позивачем; задовольняючи позов у цій частині
суд має врахувати не тільки реальний дохід відповідача чи відсутність доказів
такого, а й його можливості щодо отримання такого. Суд має виходити з
необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків
щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. При вирішенні
спору суд має врахувати положення ст. 8 Закону України „Про охорону
дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для
її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального
розвитку. З урахуванням цього суд має частково задовольнити позовні вимоги. При
визначенні розміру аліментів суд має врахувати встановлений законом прожитковий
мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 558 гривень, з 1 квітня -
568 гривень, з 1 жовтня - 579 гривень відповідно до ст. 62 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2007 рік", а також той факт, що можливості
матері із забезпечення дитини є обмеженими. Разом з тим, суд не вважає можливим
задовольнити позов у повному обсязі. Суд також має встановити мінімальний
розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача у мінімальному
встановленому законом розмірі відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу
України.

Батьки дитини
мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141
Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо
дитини. При цьому згідно ст. 182 Сімейного кодексу України судом враховано, що
дитина проживає з матір'ю, мати дитини здійснює догляд за нею, можливості матері
з надання утримання на дитину є обмеженими. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд роз'яснює
сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення
або поліпшення здоров'я когось із них.

Вирішуючи питання щодо поділу спільного майна подружжя суд дійшов такого.
Визначаючи час припинення спільного проживання суд виходить з пояснень свідків
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з яким позивачка з грудня 2002 року перебуває у фактичних
шлюбних відносинах. Саме кінець 2002 року, коли відповідач відправився
працювати за контрактом у рейс далекого плавання є кінцевим часом, до якого
сторони фактично перебували у шлюбних відносинах. Майно, яке було набуто
сторонами після цієї дати, не може відноситися, за загальним правилом ч. 2 ст.
28 КпШС України, до спільного

4

майна подружжя,
оскільки не було ними нажите спільно, а доказів протилежного судом не отримано.

Таким чином, до
складу спільного майна подружжя відноситься садовий будинок АДРЕСА_1,
розташований на косі Кароліно-Бугаз міста Білгород-Дністровський Одеської
області. При цьому суд виходить з того, що право власності на цей садовий
будинок набуто сторонами на свідоцтвом на право власності на садовий будинок
від 5.03.1998 року як на новостворений; споруда в цілому прийнята до
експлуатації рішенням № 51 від 26.11.1997 року Затокською селищною радою. При
цьому суд не має брати до уваги те, що зазначене свідоцтво видане ім'я
позивачки, тому будинок входить до складу поділюваного майна.

До складу
спільного майна подружжя не відноситься земельна ділянка АДРЕСА_1 площею 0,034
га, розташована за цією ж адресою. При цьому суд виходить з того, що ОСОБА_1
набула право на цю ділянку у порядку приватизації - безкоштовного отримання
майна у власність від держави, оскільки позивачка як землекористувач отримала
це суб'єктивне право, скориставшись своїм правом, гарантованим законами та
Конституцією України у відповідній галузі, тому таке майно не відноситься до
спільного, та не може вважатися нажитим подружжям. Таким чином до складу
спільного майна не входить земельна ділянка АДРЕСА_1 площею 0,034 га як не
нажита подружжям, беручи до уваги при цьому, що земельна ділянка і споруди,
розташовані на ній, є окремими об'єктами права власності.

До складу
спільного майна також відноситься однокімнатна квартира АДРЕСА_3. У цьому
висновку суд керується обставинами, що були визначені іншим рішенням суду, а
тому мають для цієї справи преюдиціальне значення. Так, рішенням Малиновського
районом суду м. Одеси від 15.02.2006 року встановлено, що зазначена квартира
була придбана відповідачем ОСОБА_2, за яку він особисто розрахувався. Названим
судовим рішенням договір купівлі-продажу від 7.05.1997 року, укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, визнано недійсним у частині зазначення покупцем ОСОБА_7;
покупцем за цим договором визнано відповідача ОСОБА_2 Враховуючи, що квартира
набута за договором купівлі-продажу за період шлюбу "сторін 7 травня 1997
року, підстав відступити від спільності цього майна подружжя не встановлено,
майно набуте у шлюбі за оплатним договором, суд має включити зазначену
однокімнатну квартиру до складу спільного подружнього майна подружжя ОСОБА_1,
що підлягає поділу між ними. При цьому зазначене рішення оскаржене сторонами не
було, з його висновками останні погодились, позивачка ОСОБА_1 заяви про його
перегляд не подавала, рішення набрало законної сили.

До складу спільного майна, оскільки протилежне не було доведено сторонами,
також необхідно віднести трикімнатну квартиру під АДРЕСА_2. За поясненнями
сторони позивача, ця квартира не була набута подружжям безоплатно; ці обставини
частково підтвердив відповідач ОСОБА_2,
який пояснив, що, насправді, між сторонами за цією угодою були відносини з
приводу міни. Враховуючи факт оплатного набуття спірної трикімнатної квартири,
а також той факт, що таке набуття відбулося під час перебування сторін у шлюбі,
суд вважає доведеним право спільної сумісної власності у подружжя на спірну
трикімнатну квартиру. У цьому висновку суд виходить з обставин, визнаних обома
сторонами щодо оплатного набуття права власності на цю квартиру, та
недоведеності відповідачем тези про те, що цю квартиру набуто за рахунок
коштів, отриманих від особистого (роздільного) майна. Зокрема, під час судового
розгляду не знайшло свого підтвердження те, що ця квартира була набута
подружжям за рахунок коштів, які належали особисто ОСОБА_2 - за рахунок
відчуження двокімнатної квартири, в якій проживав відповідач ОСОБА_2 раніше,
розташована за адресою: АДРЕСА_6, оскільки вона йому не належала на прав
власності, в ній він проживав як користувач, квартира відносилась до державного
житлового фонду. Як показала свідок ОСОБА_8, вона займає цю квартиру нині, є її
власником на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 червня 1994
року, отримавши це право в результаті приватизації державного житлового  фонду.
Таким чином  на момент
набуття  спірної трикімнатної

5

квартири
АДРЕСА_2 - 7 травня 1992 року двокімнатна квартира АДРЕСА_6, не могла належати
відповідачу та, відповідно, бути ним відчужена.

З огляду на встановлені обставини та пояснення сторін, суд повинен
розглядати договір дарування квартири від 7 травня 1992 року, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_8, таким, що є удаваним, оскільки його вчинено для
приховування іншого право чину, що сторони вчинили насправді. Таким
приховуваним право чином, за висновком суду, є оплатне набуття подружжям
ОСОБА_1 цієї квартири у власність за рахунок спільних коштів. Враховуючи, що
удаваний право чин - тут дарування - є недійсним, він не породжує настання
певних правових наслідків, зокрема, перехід спірного майна до категорії
окремого майна одного із подружжя. При цьому не мають правового значення
посилання відповідача на той факт, що кошти на спірне майно були зароблені ним
особисто, оскільки законодавство виходить з рівності прав подружжя на спільне
майно поза залежністю від розміру внеску у його творення. Правового значення
для вирішення справи не матиме той факт, що ухвалою Малиновського районного
суду м. Одеси від 13.02.2006 року визнано мирову угоду між ОСОБА_9 та ОСОБА_2
(справа № 2-2491/06). За цією угодою ОСОБА_2 без
згоди ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_9 спірну трикімнатну квартиру АДРЕСА_2.
Ця обставина не змінює правової ситуації та не є підставою для відмови у
задоволенні майнових претензій позивачки, оскільки відповідач здійснив
відчуження частини спільного майна під час розгляду цієї справи, що є предметом
цього спору. За постановою п. 10 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня
1998 року № 16 „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України" якщо судом установлено, що один із подружжя відчужив, приховав,
знищив чи пошкодив спільне майно або використав його на свій розсуд усупереч
волі другого з них і не в інтересах сім'ї, то при поділі враховується це майно
або його вартість. З огляду на такі обставини суд повинен при вирішенні питання
про поділ спільного майна визначити його склад на час припинення спільного
проживання, не беручи до уваги зміни у відносинах власності після цього
моменту. При оцінці вартості цього майна суд виходить не зі встановленої суми
зустрічного задоволенні за ухвалою суду від 13.02.2006 року, а із дійсної
вартості майна, оскільки на відчуження цього майна відповідач погодився без отримання
згоди чи повідомлення позивачки, передача спільного майна відбулась для
задоволення особистих, оскільки протилежне не було доведене в суді, боргових
зобов'язань відповідача. До складу спільного майна подружжя також відноситься
автомобіль марки „Опель Омега",
набутий подружжям 16.02.1999 року. Враховуючи визнання обома сторонами цього
факту, суд вважає належними подружжю гараж НОМЕР_4, розташований на автостоянці
„Взліт" АДРЕСА_5і, та гараж НОМЕР_3, розташований на автостоянці „Ветеран
ВС-91" АДРЕСА_4.

Об'єкт оцінки

Ринкова вартість без урахування ПДВ, USD

Ринкова вартість без урахування ПДВ, грн.

Квартира загальною площею 30,9 кв.м.

36 494,75

184 298,49

Квартира загальною площею 61,6 кв.м.

64 288,84

324 658,64

Садовий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 66,2 кв.м.

40 939,40

206 743,97

Автомобіль марки «Опель
Омега», 1995 р.в.,рег. НОМЕР_5

9 065,00

45 778,25

Разом:

150 787,99

761 479,35

Таким чином до складу спільного майна, яке має бути
поділено між подружжям відносяться однокімнатна квартира АДРЕСА_3, трикімнатна
квартира під АДРЕСА_2, автомобіль марки „Опель
Омега", та садовий будинок АДРЕСА_1, розташований на косі
Кароліно-Бугаз міста Білгород-Дністровський Одеської області. Звітом про оцінку
цього майна встановлено (арк. спр. 23) наступне:

Об'єкт оцінкиРинкова вартість без урахування ПДВ, USDРинкова
вартість без урахування ПДВ, грн.

Квартира загальною площею 30,9 кв.м.

36 494,75

184 298,49

Квартира загальною площею 61,6 кв.м.

64 288,84

324 658,64

Садовий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 66,2 кв.м.

40 939,40

206 743,97

Автомобіль марки «Опель
Омега», 1995 р.в.,рег. НОМЕР_5

9 065,00

45 778,25

Разом:

150 787,99

761 479,35

6

Визначаючи
спосіб поділу спільного майна суд має врахувати той факт, що спільний садовий
будинок, який є предметом спору, розташований на земельній ділянці, яка
належить особисто ОСОБА_1 Ці міркування щодо забезпечення доцільності та
виконуваності судового рішення зумовлюють необхідність передання цього майна у
роздільну власність позивачки. Суд також має врахувати необхідність відступити
від принципу рівності часток подружжя з огляду на таке: мають бути враховані
тривале ненадання відповідачем утримання на неповнолітню дочку відповідачем,
незабезпеченість неповнолітньої особи житлом, її проживання разом зі своєю матір'ю,
обмеженість її можливостей щодо створення належних умов для розвитку та
виховання дитини. Істотними для суду для вирішення цього питання також є
встановлені судом дії відповідача, спрямовані на самостійне розпорядження
спільним майном та на виведення частини спільного майна, що є предметом поділу
та спору, з-під поділу через особисті борги.

Таким чином, міркування необхідності передання права
власності на споруди тій особі, що є особисто власником земельної ділянки,
обґрунтованість необхідності відступити від рівності часток подружжя, а також
міркування забезпечення обох сторін житлом зумовлюють суд провести поділ
спільного майна подружжя таким чином, за яким суд дійшов висновку про передачу
садового будинку та однокімнатної квартири у власність позивачки, майнових прав
від продажу трикімнатної квартири та автомобіля марки "Опель Омега"
-відповідачу. Суд також виходить з того, що при такому поділі незначною мірою
відбувається відступ від рівності часток, а сама проведена оцінка дослідується
з урахуванням зростання дійсних цін на всі види нерухомого майна за час
розгляду справи.

Стосовно решти майна - споруд гаражів - суд вважає можливим поділити це
майно порівну, враховуючи позицію позивачки та відповідача, оскільки
спеціальних побажань у цьому питанні відповідачем не висловлено.

Отже суд має визнати за позивачем право власності на споруду гаражу
НОМЕР_3, на автомобіль марки «БМВ-318», за відповідачем - на фінансові права,
пов'язані з трикімнатною квартирою, а також права на споруду гаражу НОМЕР_4, та
автомобіль марки „Опель Омега".
Враховуючи наявність вимог відповідача щодо автомобіля марки «БМВ-318», суд має
визнати за позивачкою на нього права, оскільки таке право оспорюється іншою
стороною.

Вимоги позивачки щодо поділу майна, яке знаходилося у спірній трикімнатній
квартирі, не знайшли свого належного підтвердження під час судового розгляду,
стороною не було доведено його наявність, спільність та наявність у позивачки
прав на нього, тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

Обраний судом поділ відповідає принципу пропорційності, обгрунтований
фактичними обставинами по справі, спрямований на вирішення та унеможливлення
виникнення можливих спорів між цими ж сторонами у майбутньому.

Згідно ч. 1, 3 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним
договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти.

Відповідно до ч. З ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на
користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він
стягується з відповідача в дохід'держави пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 28 Кодексу
про шлюб та сім'ю України, ст. ст. 60, 63, 65, 70, 71, 180, 181, 182, 183
Сімейного кодексу України, ст.ст. 16, 29, 183, 331, 372, 381, 392 ЦК України, ст.ст.
10, 11, 61, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -

ВИРІШИВ:

7

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, поділ майна, визначення місця проживання неповнолітньої
дитини та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, поділ майна, набутого за період шлюбу -
задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, зареєстрований відділом ЗАГС Малиновського райвиконкому м. Одеси 12
вересня 1987 року, актовий запис № 923, - розірвати.

Стягнути з
ОСОБА_2, який проживає в АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання
його неповнолітньої дочки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, в розмірі
279,0 гривень, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, встановленого на певний період законом, щомісячно, починаючи
з 2.09.2005 року й до досягнення повноліття дочки, ОСОБА_3, тобто до 14 лютого
2011 року.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на садовий будинок АДРЕСА_1 на косі Кароліно-Бугаз в
Садовому товаристві „Восход"
та на земельну ділянку площею 0,034 га, розташовану на території Затоківської
селищної ради СК „Восход",
ділянка АДРЕСА_1, за Державним актом на право приватної власності на землю,
виданим на ім'я ОСОБА_1 22 вересня 1999 року, зареєстрованим в Книзі записів
державних актів на право приватної власності на землю за № 768.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на споруду гаражу НОМЕР_3, розташовану на автостоянці МП „Ветеран
ВС-91" АДРЕСА_4.

Визнати за
ОСОБА_2 право власності на споруду гаражу НОМЕР_4, розташовану на автостоянці
Громадської організації „Взліт" АДРЕСА_5.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки „БМВ-318", 2000 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований на ім'я ОСОБА_1.

Визнати за
ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки „Опель Омега", 1995 року випуску, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_1.

У задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ рухомого майна, розташованого в квартирі
АДРЕСА_2, визначення місця проживання неповнолітньої дитини - відмовити.

При реєстрації
розірвання шлюбу в органах РАГС стягнути з ОСОБА_2 держмито в розмірі 17,0
гривень, ОСОБА_1 - від сплати звільнити.

Стягнути з
ОСОБА_2 в дохід держави суму судового збору у розмірі 1700,0 гривень, витрати на
інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 30,0
гривень.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд
першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
проголошення рішення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження, або шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня проголошення рішення у порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.