УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04
грудня 2007 р.                                                                                                                    м.   Ужгород

Колегія
суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в
складі:

головуючого -
судді Куштана Б.П.,

суддів: Ігнатюка
Б.Ю. та Власова C.O.,

при
секретарі Шпонтак В.В.,   розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15 лютого 2007 р. та додаткове
рішення цього ж суду від 06 березня 2007 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,   ОСОБА_1 та ОСОБА_4,   третя особа на стороні відповідачів - орган
опіки та піклування Ужгородської міської ради,
про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,   -

встановила:

рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від 15.02.07 р. позов задоволено: зобов'язано
відповідачів не чинити позивачу перешкоди в користуванні належним йому на праві
приватної власності будинком АДРЕСА_1 - шляхом їх виселення з указаного будинку
(а.с.  103-105).

Додатковим
рішенням від 06.03.07 р. вирішено питання судових витрат (а.с.   109-110).

У
апеляційній скарзі ОСОБА_1   просить
скасувати ці рішення та ухвалити нове про відмову в позові. Також просить
скасувати ухвалу суду від 14.12.06 р. Доводить про незаконність судових рішень
через їх безпідставність,   поверховість
та однобічність. Указує на порушення судом норм матеріального (  ст.
ст.   64,  156 ЖК України) та процесуального права.

Ухвалою
апеляційного суду від 17.04.07 р. відмовлено ОСОБА_1   у прийнятті скарги на ухвалу Ужгородського
міськрайонного суду від 14.12.06 р. (а.с.
136).

У
письмовому запереченні позивач та його представник - адвокат ОСОБА_5,   третя особа ОСОБА_3  та його представник - адвокат ОСОБА_6,   просять залишити рішення суду без змін як
законні та обґрунтовані,   а скаргу
відхилити як безпідставну (а.с.
145-149).

Суд
першої інстанції виходив з того,   що
позивач є власником будинку АДРЕСА_1. Відповідачі ж вселились в цей будинок зі
згоди покійного власника - ОСОБА_7 (батька позивача). Окрім цього,   в серпні 2006 р. ОСОБА_3  та ОСОБА_1   розлучилися.

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню,   а рішення -
залишенню без змін,   з таких мотивів.

Згідно з
положеннями   ст.    ст.
321,   391 ЦК України,     ст.
48 Закону України «Про власність» (чинного на час вирішення спору) право
власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння,   користування і розпорядження майном.   Кожен громадянин в Україні має право
володіти,   користуватися і
розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Право власності є
непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Власник може вимагати усунення будь-яких перешкод
у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як
свідчать матеріали справи,   позивач на
законних підставах набув права власності на жилий будинок у цілому (а.с.  6-11,
57). Відповідачі ОСОБА_3  та
ОСОБА_1  ,   які до того ж у

Справа №
22ц -1545/07
Номер рядка статистичного звіту: 5

Головуючий у
першій інстанції: Писанець К.К.

Доповідач:
Куштан Б.П.

серпні 2006 p. розірвали шлюб
(а.с. 87-88),  вселилися в цей будинок за
життя колишнього власника (покійного ОСОБА_7).

У
контексті наведеного відповідачі не були членами сім'ї позивача,  тобто в житлових стосунках з ним не
перебували.

Право ж
користування жилим приміщенням,  яке
знаходиться в приватній власності громадянина,
є похідним від прав власника в цілому та від статусу члена сім'ї
останнього.

Позивач,  хоча й проживає в даний час в Рахові (а.с.
61),  однак має намір переїхати та жити в
спірному будинку. Окрім того,  власник
сам визначає своє право володіння й розпорядження власністю.

Таким
чином,  суд першої інстанції обгрунтовано
виходив з положень права власності. При цьому вірно зазначив,  що відповідачі підлягають виселенню разом з
неповнолітньою дитиною. Водночас помилково застосував до спірних
правовідносин  ст.  168 ЖК України,  проте це порушення не призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно з
вимогами  ст.  308 ч.2 ЦПК України не може бути скасоване
правильне по суті й справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи
апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги,  оскільки виниклі між сторонами правовідносини
є цивільними,  а не житловими.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307 ч.1 п.1,
308,  313,  314 ч.1 п.1,
315,  317,  319 ЦПК України,  -

ухвалила:

1.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

2.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15 лютого
2007 р. та додаткове рішення цього ж суду від 06 березня 2007 р. залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з
дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.