Справа N 22ц 2294 - 2007
року.                          Головуючий
1 інстанції Подзігун Г.В.
- 38.                                        Доповідач
апеляційної інстанції Лисенко
УХВАЛА

іменем України

10 грудня 2007 року.                                                                             м.  Миколаїв.

Колегія   суддів
судової   палати    в
цивільних   справах   апеляційного   суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

судців: Кутової
Т.З. та Данилової О.О.,

із секретарем
судового засідання Негрун І.О.,

з участю:

представника
служби у справах неповнолітніх адміністрації Центрального району ОСОБА_1,

представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,  у
відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 переглянула
рішення місцевого Центрального районного суду м.  Миколаєва від 26 вересня 2007 року,  ухваленого в цивільній справі за позовом служби
у справах неповнолітніх адміністрації Центрального району виконкому
Миколаївської ради про позбавлення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 батьківських прав.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення осіб,  які беруть участь у справі й з'явилися до
суду,  виступ прокурора,  який підтримав рішення суду 1 інстанції.
перевіривши в межах оскарження докази,

установила:

24
травня 2007 року служба у справах неповнолітніх адміністрації Центрального
району виконкому Миколаївської ради пред'явила позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про
позбавлення їх батьківських прав відносно сина ОСОБА_6,  ІНФОРМАЦІЯ_1.

Такі
вимоги обґрунтовувала тим,  що
відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків,  не піклується про здоров'я дитини,  про її фізичний,  моральний і духовний розвиток,  не займаються вихованням дитини.

Батько
дитини за місцем проживання характеризується негативно,  притягувався до кримінальної відповідальності
за вживання наркотичних засобів.

Мати
ж,  взагалі,  у 2001 року залишила дитину й до цього часу
невідомо місце її знаходження.

У суді
ОСОБА_4 позов заперечував,  вважає,  що в достатній мірі піклується про сина,  а тому законних підстав для позбавлення його
батьківських прав немає.

Рішенням
місцевого Центрального районного суду м.
Миколаєва від 26 вересня 2007 року позов задоволено у повному обсязі.

Не
згодившись із таким рішенням,  в
частині,  що стосується його батьківських
прав,  ОСОБА_4 його оскаржив й просив
скасувати з мотивів невідповідності вимогам чинного законодавства та
необґрунтованості,  а саме,  безпідставного ігнорування судом наданих ним
доказів.

Апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню,
оскаржене рішення суду 1 інстанції скасуванню,  з направленням цивільної справи на новий
судовий розгляд.

Вирішуючи
дану цивільну справу,  місцевий суд
вважав,  що її порушення ініційоване
належним органом.

2

Проте з таким у
повній мірі погодитися не можна.

Дійсно,   ст.
164 СК України передбачено,  що
батьки або один із них можуть бути позбавленні батьківських прав,  якщо буде встановлено,  що вони ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дітей; жорстоко поводяться з дітьми; є хронічними
алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації
дитини,  примушують її до жебракування та
бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

При
цьому,  право на звернення до суду з
позовом про позбавлення батьківських прав,
відповідно до  ст.  165 СК України,  мають один з батьків,  опікун,
піклувальник,  особа в сім'ї якої
проживає дитина,  заклад охорони здоров'я
або навчальний заклад,  в якому вона
перебуває,  орган опіки та
піклування,  прокурор,  а також сама дитина,  яка досягла чотирнадцяти років.

Виписаний
перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

За п.п.
4 п."б" ч. 1  ст.  34 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" вирішення питань опіки та піклування знаходиться
у віданні виконавчих органів сільських,
селищних та міських рад.

Служба у
справах неповнолітніх не є органом опіки і піклування,  а,
відповідно,  не може від свого
імені пред'явити позов про позбавлення батьківських прав.

Як
вбачається з матеріалів справи,
зазначений позов пред'явлено саме названою службою.

Місцевий
суд її позовну заяву прийняв,  порушив по
ній провадження і вирішив по суті,  що є
недопустимим.

За
такого,  відповідно до п.4 ч. 1  ст.
311 ЦПК України,  рішення
районного суду слід скасувати,  а справу
повернути до того ж суду для нового розгляду.

У
процесі такого розгляду справи,  суду
слід визначитися в належному позивачеві,
перевірити докази надані сторонами й,
в залежності від встановленого,
вирішити її по суті.

Керуючись  ст.
ст.  307,  311, 313-315 ЦПК України,  колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
місцевого Центрального районного суду м.
Миколаєва від 26 вересня 2007 року скасувати,  цивільну справу повернути до того ж суду для
нового розгляду в іншому складі суду.

Ухвала
набирає чинності з моменту проголошення і з цього часу протягом двох місяців
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України.