Справа
№33ц-1062/07
першій інстанції Матяш О.В.
Фадєєнко А.Ф.                                                           Категорія
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2007
року                                                                                               м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого:
Колеснікова Г.Я

суддів:             Фадєєнко А.Ф., Ващенко Л.Г.,
Вадовської Л.М., Процик М.В.,

розглянувши у
судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1на рішення апеляційного суду
Запорізької області від 21 листопада 2005 року у справі за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4про вселення і зміну умов договору найму житла; за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4про зміну договору найму
жилого приміщення та визнання таким, що втратив право користування жилим
приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1про визнання згоди про
прописку недійсною та визнання таким, що втратив право користування жилим
приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

21.03.2000 р.
ОСОБА_1. звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до
ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4.
про вселення і зміну умов договору житлового найму, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що постійно проживає й прописаний у кв. АДРЕСА_1 Наймачем вказаної
квартири є його колишня дружина - ОСОБА_2., яка перешкоджає йому користуватися
житлом. Просив вселити у квартиру та виділити йому у користування кімнату,
площею 10,8 кв. м. Квартира НОМЕР_1складається із 3-х кімнат: 14,6 кв.м і 17,4
кв.м - суміжні; 10,8 кв.м - окрема. Спірне житло отримано у період сумісного
проживання з ОСОБА_2. на склад сім'ї з чотирьох осіб (колишніх подружжя та двох
синів).

Уточнивши
вимоги, позивач просив вселити у квартиру НОМЕР_1, виділити йому у користування
кімнату, площею 10,8 кв.м та зобов'язати третю особу - КП ВРЕЖО № 7 укласти з
ним окремий договір найму на цю кімнату (а.с. 209-210).

У квітні 2000 р.
ОСОБА_2. і ОСОБА_3. подали зустрічний позов до ОСОБА_1. про визнання таким, що
втратив право користування кв. НОМЕР_1у буд. АДРЕСА_1 посилаючись на те, що
ОСОБА_1. з 1995 року без поважних причин не проживає у спірній квартирі.

Вимоги заявлені
з підстав ст. 71 ЖК України (а.с. 6-7).

Уточнивши
вимоги, ОСОБА_2. просила суд визнати угоду про прописку позивача у вересні 1999
року у спірній квартирі недійсною з підстав ст.ст. 48, 57, 58 ЦК України, 1963
року та визнати позивача таким, що втратив право на житло з підстав ст.107 ЖК України у
зв'язку з обранням ним іншого постійного місця проживання (а.с. 212-212
зворот).

ОСОБА_3., у квітні 2004 р.
звернувся до суду із зустрічним позовом про зміну договору найму на кв.
НОМЕР_1у буд. АДРЕСА_1 просив виділити йому у користування ізольовану кімнату
пл. 10,8 кв. м, ОСОБА_2., ОСОБА_4. виділити суміжні кімнати площею 14,6 кв. м
та 17,4 кв. м, а ванну кімнату, кухню, туалет та інші підсобні приміщення
залишити у загальному користуванні, зобов'язавши КП ВРЕЖО № 7 укласти з ним
окремий договір найму жилого приміщення і відкрити на його ім'я окремий
особистий рахунок на кімнату розміром 10,8 кв. м.

Крім того,
ОСОБА_3. просив суд визнати позивача таким, що втратив право на житло у зв'язку
з відсутністю на спірній жилій площі більш ніж шість місяців з підстав ст. 71
ЖК України (а.с. 211-211 зворот).

Справа
розглядалась судами неодноразово.

Останнім
рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2005 р. позов
ОСОБА_1. задоволено.

У зустрічних
позовах ОСОБА_2., ОСОБА_3. відмовлено.

Рішенням
апеляційного суду Запорізької області від 21.11.2005 р. рішення суду першої
інстанції скасовано, і постановлено нове рішення, яким у задоволені позову
ОСОБА_1. відмовлено.

Суд визнав
ОСОБА_1. таким, що втратив право користування жилим приміщенням - кв. АДРЕСА_1

Позовні вимоги
ОСОБА_3. про зміну договору найму жилого приміщення задоволені.

Вимоги ОСОБА_2.
та ОСОБА_3. про визнання особи такою, що втратила право користування жилим
приміщенням задоволені.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1. просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області
від 21.11.2005., оскільки суд апеляційної інстанції, порушивши вимоги
матеріального і процесуального закону, залишив без змін рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнавши
позивача таким, що втратив право на житло за однієї підстави заявленого позову
- ст. 71 ЖК України, суд апеляційної інстанції у порушення ст. 11 ЦПК України
розпорядився диспозитивними правами учасників процесу, не звернувши увагу на
те, що суд є органом, який вирішує спір, а право розпоряджатися своїми правами
щодо предмету спору, у тому числі і стосовно правових підстав позову надано
особам, які приймають участь у справі.

Таке право
надано сторонам у суді першої інстанції.

Із матеріалів
справи вбачається, що відповідачі: колишня дружина позивача - ОСОБА_2. заявила
вимоги про визнання позивача таким, що втратив право на житло з підстав ст. 107
ЖК України (а.с. 212 - 213), а син сторін - ОСОБА_3. - з підстав ст. 71 ЖК
України.

Скасовуючи
попереднє рішення суду першої інстанції від 04 вересня 2002 року, суд
апеляційної інстанції у своїй ухвалі від 16.12.2002 р. звернув увагу суду
першої інстанції на те, що Пленум Верховного Суду України у постанові від
12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами
України житлового кодексу» зі змінами роз'яснив, що особа може бути визнана
такою, що втратила право користування жилим приміщенням лише із однієї вказаної
позивачами підстави, передбаченої ст. 71 або 107 ЖК України. Змінити підставу
позову суд вправі тільки за згодою позивачів (а.с. 186-187).

Суд апеляційної
інстанції помилково поклав обов'язок на 3-ю особу - КП ВРЕЖО № 7 - про
укладення з ОСОБА_3договору найму жилого приміщення, правове положення якого у
якості відповідача суд першої інстанції не визначив.

З таких підстав
рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Підлягає
скасуванню і рішення суду першої інстанції.

Суд не виконав
вказівки, які містяться в ухвалі колегії суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької області від 16.12.2002 р. (а.с. 186-187) і
які є обов'язковими для суду першої інстанції.

Суд не уточнив
правові підстави позову, на підставі яких відповідачами заявлено позов про
визнання позивача таким, що втратив право на житло: з підстав, передбачених ст.
71 ЖК України або ст. 107 ЖК України.

Суд не звернув
увагу на те, що вимоги про визнання угоди про прописку позивача у спірній
квартирі недійсною заявлені з підстав ст. ст. 48, 57, 58 ЦК України, які
виключають один одне, у зв'язку з чим правові підстави позову у цій частині не
з'ясував.

Не визначив суд
і правове положення у справі КП ВРЕЖО № 7, до якого заявлені вимоги про
зобов'язання укласти договір найму жилого приміщення.

Оскільки судами
першої і апеляційної інстанції порушені вимоги процесуального і матеріального
закону, постановлені судами рішення підлягають скасуванню з направленням справи
на новий розгляд.

При новому
розгляді справи суду слід встановити коло осіб, які повинні приймати участь у
справі з визначенням їх правового положення, з'ясувати юридичну сутність
правовідносин сторін та встановити норми матеріального закону, які їх регулюють
і залежно від здобутих даних, постановити законне, обгрунтоване і справедливе
рішення.

Керуючись ст.
ст. 333, 335, 336 ч. 1 п. 2, 338 ЦПК України, колегія суддів з касаційного
розгляду справ судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської
області,

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1- задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2005 року та рішення
апеляційного суду Запорізької області від 21 листопада 2005 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, іншим суддею.

Ухвала
апеляційного суду оскарженню не підлягає.