Справа
№22ц-220/2007                                                 Головуючий
Категорія 13                                                                   Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

15 березня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:

головуючого   Песоцької Л.І.

Баркової Л.Л.,
Кучерявої В.Ф.

при секретарі
Горбань К.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі
справу за позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання договорів
дарування недійсними за апеляційною скаргою відповідачів на рішення
Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 січня 2007 року,

встановила:

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 січня 2007 року договори
дарування жилого будинку АДРЕСА_1,
укладені 10 листопада
2003 року між
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та 21 липня 2005 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, визнані
недійсними. Поновлено за ОСОБА_1 право власності на зазначений будинок.

В апеляційній
скарзі відповідачі ставлять питання про скасування рішення суду з направленням
справи на новий розгляд, посилаються на те, що судом не прийняті надані ними
докази і необґрунтовано задоволено позови.

Заслухавши
суддю доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 і представника

відповідачів
ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, позивачки ОСОБА_1 і її
представника ОСОБА_5, які
просили рішення залишити без зміни, перевіривши матеріали справи, обговоривши
доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Судом встановлено
і це підтверджується матеріалами справи, що жилий будинок АДРЕСА_1, жилою площею
27 кв.м, належав на праві спільної сумісної власності позивачці та її чоловіку
ОСОБА_6. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 позивачка отримала свідоцтво
про право власності на 1/2 частку спірного будинку як співвласник і на 1/2
частку в порядку спадкування за
заповітом ОСОБА_6 (а.с. 183-184). За договором дарування від 10
листопада 2003 року вона подарувала зазначений будинок, своєму сину,
відповідачу ОСОБА_2. За договором дарування від 21 липня 2005 року
ОСОБА_2подарував будинок своєму сину, відповідачу ОСОБА_3 (а.с.35,63).

Визнаючи
недійсним договір, за яким ОСОБА_1 подарувала спірній будинок ОСОБА_2., суд
послався на похилий вік, незадовільний
стан здоров'я позивачки,

2

знаходження її
під час укладення угоди під впливом оману з боку відповідача ОСОБА_2 З
висновками суду не можна не погодитись.

З пояснень
сторін, показань свідків ОСОБА_8, дільничного лікаря, ОСОБА_7, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, непрацездатна за віком (ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження), має початкову освіту, з 1989
року знаходиться на обліку у лікарні у зв'язку з хронічними захворюваннями
легенів, серця, печінки, гіпертонічною хворобою 2 ступеню та іншими хронічними
захворюваннями (а.с. 167). Після смерті чоловіка у 2002 році вона відмовилась
переїжджати до дітей і відчужувати будинок, сама проживала в спірному будинку
та утримувала його на пенсію, не маючи інших постійних доходів.

З пояснень позивачки
вбачається, що за пропозицією відповідача ОСОБА_2, який ввів її в оману, вона
підписала в нотаріальній конторі спірний договір від 10 листопада 2003 року,
наміру відчужувати будинок не мала, оскільки іншого житла не має і не мала
наміру переїжджати будь-куди.

Заперечуючи
проти позовів, відповідач ОСОБА_2пояснював, що мати запропонувала подарувати
йому будинок, оскільки в будинку необхідно було робити ремонт, міняти
водопровід (а.с.31зв., 54).
Після укладення договору він зробив ремонт в будинку, замінив водопровід,
електропроводку (а.с.32-33).

В апеляційній
скарзі відповідачі визнають, що позивачка, крім незначної пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, не має ніяких доходів і не мала будь-яких коштів на
утримання та ремонт спірного будинку.

Згідно зі ст.57
ЦК України (в редакції 1963
року), на підставі якої заявлено позови, угода, укладена внаслідок обману,
насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою, а
також угода, яку громадянин змушений був укласти на вкрай невигідних для себе
умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом
потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

Враховуючи
конкретні обставини справи, а також вік, стан здоров'я, майновий стан, освіту
позивачки, відсутність у неї іншого житла, родинні відносини сторін, суд
обґрунтовано задовольнив вимоги і визнав спірні угоди недійсними.

Даних, які б
спростовували висновки суду, відповідачами не надано.

В апеляційній
скарзі відповідачі посилаються на пояснення свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, між тим, зазначені особи не були свідками укладення договору
дарування від 10 листопада
2003 року.

Рішення суду
відповідає вимогам ст.ст. 10,
60, 213-215 ЦПК України, положенням ст.ст.57, 59 ЦК України (в
редакції 1963 року),
підстав для задоволення апеляційної скарги і його скасування не має.

У зв'язку з тим,
що відповідачами при поданні апеляційної скарги не доплачено судовий збір та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення, з ОСОБА_2 підлягає стягненню
судовий збір в розмірі 83
грн.51 коп. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 22 грн.50 коп., з
ОСОБА_3 - судовий
збір в розмірі 97 грн.81
коп. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 22 грн.50 коп.

Керуючись
ст.ст.303, 307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

2

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11
січня 2007 року залишити без зміни.

Стягнути судовий
збір з ОСОБА_2 в розмірі 83 грн.51 коп., з ОСОБА_3 в розмірі 97 грн.81 коп. в
місцевий бюджет Жовтневого району міста Маріуполя код платежу 22090100
розрахунковий рахунок 0052 ОКПО 34686694 МФО 834016 Банк одержувача
ГУ ДКУ у Донецькій області; витрати на інформаційно-технічне забезпечення з
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в розмірі по 22 грн.50 коп. на розрахунковий рахунок
0004 МФО 834016 ГУ ДКУ у Донецькій області код ОКПО 34686537
одержувач УДК у місті Донецьку.

Ухвала набирає
чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.