Справа
№ 22ц-2309/07
Суддя
місцевою сулу Богатирчук  Г.А..
апеляційного суду Славгородська Н.П
УХВАЛА

Іменем України

4  грудня
2007  року  колегія
суддів  судової  палати
в  цивільних  справах апеляційного суду Миколаївської
області у складі: головуючого - Славгородської Н.П.,  суддів: Базовкіної Т.М. ,  Мурлигіної О.Я.,  при секретарі Бобуйок І.Ф.,  розглянувши
у  відкритому   судовому
засіданні   в   місті
Миколаєві   матеріали

за  апеляційною
скаргою закритого акціонерного товариства комерційний банк
„ПриватБанк"

(далі - ЗАТ КБ „ПриватБанк")
на ухвалу судді Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 1 жовтня 2007 року за його заявою про видачу судового
наказу,

УСТАНОВИЛА:

У
вересні 2007 р. ЗАТ КБ „ПриватБанк"
звернулося в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором від 27 вересня 2006 р.,
в тому числі процентів за користування кредитом.

Ухвалою
судді Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 1 жовтня 2007 р. у відкритті провадження у справі за
заявою про видачу судового наказу відморлено.

В
апеляційній скарзі представник ЗАТ КБ
„ПриватБанк",  не погоджуючись з
висновком суду про наявність спору про право,
просить скасувати ухвалу та передати заяву на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Заслухавши
суддю-доповідача,  дослідивши матеріали
заяви і перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія судців вважає,  що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За
змістом розділу другого ЦПК України у наказному провадженні можливе задоволення
безспірних вимог,  що не тільки
ґрунтуються на правочині,  вчиненому у
письмовій формі,  але і мають чітко
визначений письмовими угодами розмір,
який не потребує додаткової оцінки та дослідження у сукупності з іншими
доказами.

В заяві
ЗАТ КБ „ПриватБанк"
посилається на те,  що боржник не виконує
умов кредитного договору,  має
заборгованість за кредитом і процентами за користування кредитом.  На підтвердження розміру вимог заявник надав
складений ним розрахунок боргу,  який з
боржником не узгоджений.

Оскільки
розмір вимог у грошовому виразі письмовим правочином не передбачено,  а обсяг відповідальності боржника потребує
додаткової оцінки у сукупності з іншими доказами,  тому суддя дійшов правильного висновку,  що такі вимоги не можуть бути розглянуті за
правилами наказного провадження.

Доводи
апеляційної скарги заявника висновки судді не спростовують.

Разом з
тим,  суддя не звернув уваги на положення
ч. 1  ст.
100 ЦПК України,  якою
передбачено,  що суддя відмовляє у
прийнятті заяви про видачу судового наказу,
якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право,  і відмовив у відкритті

2

провадження у
справі на підставі п.3 ч. 2  ст.  122 ЦПК України,  яка регулює позовне провадження.

За таких
обставин колегія суддів вважає,  що
ухвалу судді необхідно скасувати і постановити нову ухвалу про відмову у
прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Керуючись
статтями 303,  312,  315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу закритого акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк"
задовольнити частково.

Ухвалу
судді Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 1 жовтня 2007 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Відмовити
у прийнятті заяви закритого акціонерного товариства комерційний банк
„ПриватБанк" про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але протягом двох місяців з дня набрання
законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України.