УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада
2007 року         м. Ужгород

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у
складі:

головуючої -
Боднар О.В. суддів - Чужі Ю.Г., Куцина М.М. при секретарі - Довбака Т.О.

з участю -   сторін розглянувши у відкритому судовому
засіданні за   апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 21 серпня 2007 року справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та відсотків за прострочення
грошового зобов'язання, -

УСТАНОВИЛА:

У липні
2007 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення за
грошовим зобов'язанням суми боргу 14 000 грн. та за прострочення виконання
цього зобов'язання три проценти річних в сумі 504 грн.

Посилався
на те, що під час розгляду кримінальної справи за обвинуваченням сина
відповідачки ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 - п.1 ст.115,
ч.2 ст.162 КК України, між ним, як потерпілим у цій кримінальній справі, та
відповідачкою була укладена угода, на підтвердження якої ОСОБА_1 в присутності
свідка ОСОБА_4 написала та передала йому розписку про те, що до 20 червня 2007
р. сплатить 14 000 грн.

У
зв'язку з укладенням угоди з ОСОБА_1 вироком апеляційного суду Закарпатської
області від 23 травня 2007 р. цивільний позов потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було залишено
без розгляду.

Проте у
встановлений строк зобов'язання ОСОБА_1 не виконала і продовжує ухилятись від
його виконання.

Рішенням
Рахівського районного суду від 21 серпня 2007 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14 000 гривень, три проценти річних в сумі 504 грн.
та 30 грн. судових витрат.

В
апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 з посиланням на неправильне
застосування судом ст.ст.625, 1046 ЦК
України просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове
рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити.

Справа
№22ц-1579/07

Головуючий у 1
інстанції :   Тулик І.І.

Доповідач:  Боднар О.В.

Розглянувши
доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку,
що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції -
зміні з таких підстав.

З
матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду кримінальної справи №
448206 за обвинуваченням сина відповідачки ОСОБА_3 у вчиненні злочинів,
передбачених ч.2 ст.15 - п.1 ст.115, ч.2 ст.162 КК України, між позивачем, як
потерпілим у цій кримінальній справі, та відповідачкою, як матір'ю підсудного,
була досягнута домовленість про відшкодування нею матеріальної і моральної
шкоди, завданої вчиненим її сином злочином, у розмірі заявленого у справі
цивільного позову, а саме 14 000 гривень. На підтвердження досягнутої
домовленості відповідачка 22.05.2007 р. видала позивачу розписку, про те, що
вона поверне йому 14 000 грн. до 20 червня 2007 р.

Вказані
обставини стверджуються матеріалами кримінальної справи, яка була предметом
дослідження суду першої та апеляційної інстанцій і з якої вбачається, що
потерпілими у цій справі ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на досудовому слідстві був
заявлений цивільний позов про відшкодування заподіяної злочином матеріальної і
моральної шкоди у сумі 14 000 грн., однак 23.05.2007 р. у судовому
засіданні потерпілі відмовилися від цивільного позову, посилаючись на те, що
хоча підсудним шкода і не відшкодована, однак вони домовились з його батьками
про вирішення цього питання ( кримінальна справа № 448206, а.с.126, 139, 141,
159). Про відмову від позову було заявлено 23.05.2007 p., а розписка про
сплату ОСОБА_2 14 000 грн. написана матір'ю підсудного - відповідачкою ОСОБА_1
22.05.2007 р. (а.с.7).

Задовольняючи
позовні вимоги про стягнення суми. 14 000 грн. та за прострочення зобов'язання
три проценти річних від простроченої суми, суд першої інстанції правильно з
урахуванням наведеного у ч.1 ст.626 ЦК
визначення договору, кваліфікував досягнуту між сторонами в процесі
розгляду справи домовленість як договір, за яким відповідачка взяла на себе
обов'язок сплатити позивачу 14 000 грн. до 20.06.2007 p., а позивач набув
право вимоги цієї суми.

При
цьому суд також обгрунтовано дійшов висновку про те, що відповідно до вимог ч.1
ст.207 ЦК укладений
між сторонами договір як різновид правочину вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, оскільки його зміст зафіксовано в розписці, яку відповідачка
надала позивачу.

Відповідно
до ст.629 ЦК укладений
між сторонами договір є обов'зковим для виконання. Згідно п.1 ч.2 ст.11 та ч.2
ст.509 ЦК зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань та передбаченої
ч.2 ст.625 ЦК відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Тому
рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки на підставі
наданої нею розписки на користь позивача 14 000 грн. та трьох процентів річних
за порушення грошового зобов'язання відповідає вимогам закону.

Разом з
тим при вирішенні даної справи суд в мотивувальній частині рішення помилково
послався на ст.1046 ЦК України,
яка стосується договору позики, на що вказує ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Проте,
враховуючи, що таке помилкове посилання суду на ст.1046 ЦК не призвело до
неправильного вирішення справи, апеляційний суд вважає, що підстав для

скасування правильного по суті рішення суду немає, однак
з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на ст.1046 ЦК України підлягає
виключенню.

Інші
доводи апеляційної скарги висновків суду, наведених у рішенні не спростовують,
тому на увагу не заслуговують.

На
підставі наведеного, керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Рахівського районного суду від 21 серпня 2007 року в частині зазначення в
мотивувальній частині рішення ст.1046 ЦК
України як підстави вирішення даної справи, змінити.

Виключити
з мотивувальної частини рішення Рахівського районного суду від 21 серпня 2007
року посилання на ст.1046 ЦК
України як підставу вирішення справи.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.