Справа №22-2181 /2007 р.
Головуючий у суді першої інстанції Токар Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2007
року                                                                           м.
Вінниця

Колегія   суддів
Судової  палати   з
цивільних   справ  Апеляційного
суду Вінницької області у складі: головуючого : Колоса С.С., Суддів :
Іващука В. А., Ковальчука О. В.

При секретарі с / з : Яблонська
І. розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду апеляційного суду
Вінницької області апеляційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м.
Вінниця від 17 липня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Житомирської механізованої колони № 6 про внесення змін в обліковий рахунок по
нарахуванню заробітної плати та обліку робочого часу в період 1980 року, -

Встановила:

Рішенням
Ленінського районного суду м. Вінниця від 17 липня 2007 року в позові ОСОБА_1.
відмовлено. Мотивуючи свою відмову, суд першої інстанції в рішенні зазначив, що
позивачем по справі не надано доказів, які б підтвердили факт, що позивач
пропрацював у вересні 1980 року 22 робочі дні. Крім того стороною пропущено
строк позовної давності.

В апеляційній
скарзіОСОБА_1. просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове,
яким його вимоги задовольнити, мотивуючи недотриманням норм матеріального та
порушенням норм процесуального права .

Дослідивши
матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних підстав .

Відповідно до
вимог ст.. 10 ЦПК
України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень .

Позивачем по
справі не доведено, що у вересні 1980 року працював 22 робочі дні. В той же час
з, особового рахунку ОСОБА_1. ( а. с. 8, 24 ) вбачається, що у вересні   1980 року стороною відпрацьовано  11 робочих дні та отримано заробітну плату у
розмірі 64 грн. 81 коп.. СвідокОСОБА_2, на покази якого посилався позивач, як
на обґрунтування своїх вимог, в судовому не підтвердив факт, що стороною у
вересні 1980 року відпрацьовано 22 робочих дні. Оплата будівельно - монтажних
робіт проводиться відрядним способом з використанням КТУ. Він мав вищий розряд
та стаж ніж позивач ( а. с. 27 ) .

Відмовляючи в
позові, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що ОСОБА_1. пропущено
строк позовної давності. Відповідно до ст..
ст.. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з
вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у три роки.

Так, з справи
вбачається, що в жовтні 1980 року позивачем отримано заробітну плату за
вересень цього ж року. Знав про розмір нарахованої заробітної плати та за який
робочий час. З позовом до суду про невідповідність звернувся в травні 2007 року
.

Інші твердження
викладені в сказі висновок суду першої інстанції не спростовують, а тому
колегія суддів вважає, що апеляцію слід відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін .

Керуючись ст.. ст.. 307, 308, 314,
315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити .

Рішення
Ленінського районного суду м. Вінниця від 17 липня 2007 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення .

Протягом двох
місяців з дня проголошення на ухвалу може бути подана касаційна скарга до
Верховного Суду України.