Справа № 22 - 2939 2007 р.
Головуючий у суді першої інстанції Михайленко А.В.
Доповідач: Ковальчук О.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2007
року                                                                            м.
Вінниця

Колегія   суддів
судової  палати   з
цивільних   справ   Апеляційного   суду Вінницької області у складі:

головуючого :
Ковальчука О.В., суддів :
Іващука В.А., Колоса С.С., при секретарі : Цехмістер О.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про зміну договору купівлі - продажу земельної ділянки, про визнання її
покупцем 3/4 частин будинку та 3/4 частин земельної ділянки, а також про
визнання за нею права власності на ці частини будинку та ділянки, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці
від 29 жовтня 2007 року,

установила:

У червні 2007
року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, вимоги якого змінила під
час розгляду справи, просила змінити договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу
Терещенко В.В. 12 липня 2004 року, а також змінити укладений тоді ж договір
купівлі-продажу земельної ділянки, на якій розташований будинок, визнавши її
покупцем 3/4 частин будинку та 3/4 частин земельної ділянки, визнати за нею
право власності на ці ж частини будинку та земельної ділянки. Вимоги мотивовані
тим, що на пропозицію її сина - відповідача ОСОБА_2 з метою придбання спільно з
ним будинку для сумісного проживання 27 травня 2004 року вона продала за 100
700 грн. належну їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_2. За отримані від продажу
квартири кошти та її особисті збереження для неї було придбано 3/4 частин
будинку по АДРЕСА_1, решту будинку було придбано у спільну сумісну власність ОСОБА_2
та його дружини ОСОБА_3, однак у договорі купівлі-продажу покупцем вказано лише
її сина ОСОБА_2 Після розірвання шлюбу між ОСОБА_2та ОСОБА_3, між останніми
виник спір з приводу поділу спільно нажитого майна, у тому числі щодо будинку,
чим порушуються її права, тому вона просила її вимоги задовольнити.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 жовтня 2007 року позов задоволено.

У апеляційній
скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального
та процесуального права.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої
інстанції встановлено, що 27 травня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було
укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_1 за 100
700 грн. квартиру АДРЕСА_2.

12 липня 2004
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2було укладено договір купівлі - продажу житлового
будинку АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору вартість будинку складає 143 640
грн., при цьому згідно п. 2.2.1 кошти у сумі 111 720 грн. сплачені покупцем під
час оформлення договору, а кошти у сумі 31 920 грн. покупець зобов'язаний
сплатити протягом 2 банківських днів.

Крім того, 12
липня 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2було укладено договір купівлі-продажу,
згідно якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0483 га,
розташовану на території Вінницької міської ради, кадастровий номер ділянки
:01:002:0452, за 4719 грн.

12 липня 2004
року між АППБ "Аваль" та ОСОБА_2було укладено кредитний договір №
013/035-11/558, згідно якого останній отримав кредит у сумі 6000 доларів США, на забезпечення
якого між АППБ "Аваль" та ОСОБА_2було укладено договір іпотеки від 12
липня 2004 року, згідно якого предметом іпотеки зазначено будинок АДРЕСА_1.

Як вбачається із
заяви ОСОБА_5 12 липня 2004 року ОСОБА_2 здійснив повний розрахунок за
придбаний у нього житловий будинок по АДРЕСА_1.

У листі ВАТ
"Райффайзен" Банк Аваль" № 20-11/1-1688 від 27 серпня 2007 року
на ім'я приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу
Терещенко В.В. зазначено, що станом на 27 серпня 2007 року ОСОБА_2 виконав свої
зобов'язання за кредитним договором № 013/035-11/558 від 12 липня 2004 року, у
зв'язку з чим просить зняти заборону на відчуження цілого будинку та земельної
ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 було
надано суду квитанції про переказ грошових коштів на ім'я ОСОБА_2 та доручення
на керування, розпорядження автомобілем, однак при цьому у судовому засіданні
не було доведено, що переказані ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти були витрачені
саме на купівлю спірного будинку. При цьому посилання на доручення, як на доказ
купівлі та подальшого

продажу
автомобіля, за рахунок яких було придбано будинок, суд не взяв до уваги,
оскільки доручення не є документом, що підтверджує підставу набуття та втрати
права власності.

Встановивши, що
спірний будинок було придбано за кошти ОСОБА_1 у розмірі 110 660 грн., що
становить 3/4 частини його вартості, та для неї, а також спільних коштів
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 35 910 грн., суд дійшов вірного висновку,
що співвласником цього будинку слід визнати ОСОБА_1

Доводами
апеляційної скарги цей висновок суду не спростовується.

Задовольняючи
вимоги позивачки про визнання її покупцем 3/4 частин земельної ділянки та про
визнання за нею права власності на цю частину ділянки, суд виходив з того, що
оскільки крім укладення договору купівлі - продажу спірного будинку, між
ОСОБА_5 та ОСОБА_2було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, на
якій будинок розташовано, тому на підставі ч.1 ст.377 ЦК України право
власності на 3/4 частин земельної ділянки слід визнати за позивачкою.

Однак з таким
висновком суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм
матеріального права та оскільки цей висновок не підтверджується наявними у
справі доказами.

Так, ст.377 ЦК України передбачено:

1. До особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на
земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором.

Якщо договором
про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки
не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної
ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину
земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

2. Якщо житловий
будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у
користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування
тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Такі ж правила
містяться у чинній редакції ст.120 ЗК України.

Відповідно до
ст.120 ЗК України, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних
правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Таким чином,
перехід права власності чи права користування земельною ділянкою при переході
права власності на розташовані на ній будівлі(споруди) вимагає самостійної
договірно-правової регламентації.

Договором про
відчуження спірного житлового будинку не визначено розміру земельної ділянки,
на якій він розташований, у ньому не зазначено чи є продавець власником цієї
ділянки чи землекористувачем і з яких правових підстав, хоча це має істотне
значення для вирішення спору.

У технічному
паспорті на цей будинок вказано, що загальна площа земельної ділянки, на якій
він розташований, становить 895 кв.м.

12 липня 2004
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого
ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_5 за 4719 грн. земельну ділянку площею 0,0483 га,
розташовану на території Вінницької міської ради, кадастровий номер
ділянки  :01:002:0452,

цільове призначення якої - для ведення
садівництва. У договорі не зазначено ні адреси розташування цієї ділянки, ні
про знаходження на ній яких-небудь будівель, до нього не додано плану ділянки.
У судовому засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 стверджував, що саме на
цій ділянці розташовано спірний будинок, а ОСОБА_3 та її представник
стверджували, що ця ділянка є суміжною з тією на якій знаходиться будинок.

На порушення
вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України сторонами не надано доказів щодо з'ясування
наведених обставин.

За таких обставин
у задоволенні вимог позивачки про зміну договору купівлі - продажу земельної
ділянки, визнання її покупцем 3/4 частин земельної ділянки та про визнання за
нею права власності на цю частину ділянки слід відмовити.

На підставі
викладеного та ст.ст.328, 377 ЦК
України, ст.120 ЗК України, керуючись ст.ст.10, 60, 307, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 жовтня 2007 року у частині зміни
договору купівлі - продажу земельної ділянки, розташованої на території
Вінницької міської ради, кадастровий номер ділянки :01:002:0452,
укладеного 12 липня 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, визнання ОСОБА_1 покупцем
3/4 частин цієї земельної ділянки та визнання за нею права власності на цю
частину ділянки скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити
у задоволенні цих вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3.

В іншій частині
залишити рішення суду без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення.

Протягом двох
місяців з дня набрання законної сили рішення може бути оскаржене у касаційному
порядку до Верховного Суду України.