Справа 22а -2302/07                        Головуючий у першій інстанції
- 29                                  Доповідач
апеляційної інстанції - Данилова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2007 року                                                                           м.
Миколаїв

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в
складі

головуючого   Лисенка
П.П.

суддів
Данилової О.О.,  Кутової Т.З.

при
секретарі       Негрун І.О.

за участю   представника позивача ОСОБА_1

відповідачів
ОСОБА_2,  ОСОБА_3

та його
представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Первомайського міськрайонного суду
Миколаївської області від 3 жовтня 2007 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_5 в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до міського комітету
житлово-комунального господарства виконкому Первомайської міської ради (далі
МКЖКГ),  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про скасування приватизації та
визнання угоди недійсною та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною

УСТАНОВИЛА:

У травні
2007 року ОСОБА_5 в інтересах малолітньої ОСОБА_6 звернувся з позовом до
МКЖКГ,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3  про
скасування приватизації квартири та визнання угоди недійсною.

Позивач
зазначав,  що його онука ОСОБА_6,  1994 року народження,  проживала разом зі своєю матір'ю,  його донькою,
ОСОБА_2 у АДРЕСА_1.
10 липня 2002 року на підставі розпорядження органу приватизації від того ж
числа ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на вказану квартиру,  a ll липня
2002 року уклала договір купівлі-продажу цього майна з ОСОБА_3 Посилаючись на
те,  що відповідачка приховала наявність
доньки,  яка теж мала право на
приватизацію,  і останню було проведено з
порушенням прав малолітньої,  ОСОБА_5
просив визнати свідоцтво про право власності від 10 липня 2002 року та договір
купівлі-продажу квартири від 11 липня 2007 року недійсними.

ОСОБА_3
звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу
АДРЕСА_1,  який зареєстровано
Первомайської філією Універсальної біржі «Південь» без нотаріального
посвідчення,  дійсним,  посилаючись на те,  що сторони виконали всі умови договору,  але ОСОБА_2 ухиляється від його нотаріального
посвідчення.

Позови ОСОБА_5
та ОСОБА_3  об'єднані в одне провадження.

Рішенням
Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від З жовтня 2007 року
у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено. Позов ОСОБА_3 задоволено. Договір
купівлі-продажу квартири від 11 липня 2002 року визнано дійсним і за ОСОБА_3
визнано право власності на спірне майно.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_5,  посилаючись
на те,  що суд дав невірну оцінку
зібраним доказам та дійшов хибного висновку про відсутність порушень прав
дитини,  просив рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення його вимог.

Перевіривши
законність та обгрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної
скарги,  колегія не вбачає підстав для її
задоволення,  виходячи з      наступного.

З
матеріалів справи вбачається,  що
розпорядження органу приватизації №3093 від 10 липня 2007 року щодо передачі
АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_2 (а.с. 28) було видано на підставі довідки
житлово-комунального органу про склад сім'ї наймача за №260 від 10 липня 2002
року,  з якої вбачається,  що в квартирі зареєстровано з правом на
проживання тільки відповідачку (а.с. 29). Такі ж відомості містять і довідки
Первомайського ЖЕО від 5 червня 2007 року (а.с. 31, 32) та КП «Житло» від
30.07.07 року (а.с. 98). Інших відомостей про склад сім'ї наймача жилого
приміщення до органу приватизації не надходило.

11 липня
2002 року між ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло 10
липня 2002 року та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири,  який зареєстровано на товарній біржі. Умови
договору сторони своєчасно виконали.

За таких
обставин суд першої інстанції дійшов висновку,
що органом приватизації не було допущено порушень умов та порядку
передачі спірної квартири у власність наймачу жилого приміщення - ОСОБА_2 Крім
того,  технічних стан квартири на час
укладання угод (необхідність проведення ремонту та дообладнання квартири через
відсутність ванни,  плити,  освітлення тощо) перешкоджав постійному
проживанню в квартирі дитини.

І хоча
суд недостатньо обґрунтував висновок про недоведеність фактичного проживання в
квартирі малолітньої ОСОБА_6,  але
основний висновок про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_5
відповідає вимогам цивільного законодавства.

Відсутність
умов для витребування майна у добросовісного набувача,  яким є ОСОБА_3 доки судом не встановлено
протилежне,  що було передбачено  ст. 145 ЦК
УРСР 1963 року,  діючого на час
укладання угод,  колегія вважає
самостійною підставою для відмови у визнанні договору купівлі-продажу недійсним
та у скасуванні приватизації,  як способу
набуття права власності стороною угоди.

Порушення
прав малолітньої дитини діями її законного представника ОСОБА_2 може бути
підставою для покладення на останню обов'язку щодо відшкодування шкоди,  завданої інтересам дитини.

За таких
обставин,  показання свідків,  на які посилався позивач в апеляційній
скарзі,  як доказ проживання малолітньої
в квартирі,  не можуть бути підставою для
скасування рішення суду.

Відомості
у довідці з особистого рахунку НОМЕР_1 від 18.07.2007 року про кількість
прописаних осіб (а.с. 97) не доводить реєстрацію ОСОБА_6 за вказаною адресою на
час приватизації. Ці посилання апелянта спростовуються уточнюючою довідкою від
30.07.2007 року (а.с. 98),  цими особами
є попередній власник ОСОБА_2 та новий власник ОСОБА_3

Посилання
апелянта на недобросовісність набувача спірного майна не мають правового
значення,  оскільки виходять за межі
підстав позову.

Таким
чином,  апеляційна скарга не містить
доводів,  які б спростовували висновки
суду,  колегія не вбачає підстав для
скасування судового рішення.

2

Керуючись  ст. 308, 315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_5 відхилити,  а рішення
Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 жовтня 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення,  але протягом двох

місяців з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до
Верховного Суду

України.