Справа №22-к-3504/2007
інстанції: Назаренко Г.В.
Доповідач: Антоненко Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

17 жовтня 2007
року  м. Київ

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі суддів
Антоненко Н.О., Панченка М.М., Шахової О.В.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2
на рішення Апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2005 року по
справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , виконкому Кіровської міської
ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про виділ частини в спільній
сумісній власності, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,
визнання рішення виконкому Кіровської міської ради недійсним та стягнення
частини вартості квартири, -

встановила:

У червні
2004 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися в суд з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог зазначали, що
разом з відповідачем ОСОБА_3 вони були в рівних частинах власниками квартири
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видане
відділом приватизації Державного житлового фонду шахти «Комсомолець Донбасу» 15
червня 1994 року. З 1995 року вони проживали з матір»ю ОСОБА_7 в м. Макіївці, а
з відповідачем однією сім»єю не жили. 10 червня 1997 року відповідач звернувся
до виконкому Кіровської міської ради з заявою про надання дозволу продати
належну їм квартиру у зв»язку з переїздом на нове постійне місце проживання в
м. Макіївку. Рішенням виконкому Кіровської міської ради від 12 червня 1997 року
дозвіл відповідачу на продаж спірної квартири був наданий і 30 червня 1997 року
ОСОБА_4 на підставі довіреності виданої йому відповідачем ОСОБА_3, уклав з
ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири, а 3 квітня 2003 року ОСОБА_5 вказану
квартиру продала ОСОБА_6 На час продажу квартири відповідачем вони не досягли
15-річного віку. Про продаж квартири дізналися лише в серпні 2003 року, коли
батьки розірвали шлюб і відповідач повідомив їх про продаж квартири. Гроші від
продажу квартири відповідач їм не передавав. Вважають, що рішення виконкому
Кіровської міської ради від 12 червня 1997 року та договір купівлі-продажу
квартири від 30 липня 1997 року є недійсними, бо відповідач не мав права без
згоди матері ОСОБА_7 відчужувати квартиру, а виконком давати згоду на це.
Просили поновити строк для звернення до суду, стягнути з відповідача на їхню
користь вартість 2/3 частини квартири та задовольнити їх вимоги.

В
подальшому уточнили свої вимоги та просили стягнути на їх користь з відповідача
по 8910, 53 грн. - вартість 1/3 частки квартири, та витрати на проведення
експертизи та оплату державного мита.

Рішенням
Кіровського міського суду Донецької області від 10 травня 2005 року позов
задоволено частково. Рішення виконкому Кіровської міської ради від 12 червня
1997 року № 228 визнане незаконним. Визнаний частково недійсним договір
купівлі-продажу спірної квартири, укладений з ОСОБА_5 30 липня 1997 року. З
ОСОБА_3 на користь позивачів стягнуто 8910, 53 грн. в рахунок вартості по 1/3
частини квартири, а також судові витрати по оплаті державного мита та
проведення експертизи. Постановлена окрема ухвала на адресу керівництва
Кіровської міської ради про порушення законності при видачі дозволу на
відчуження квартири, в якій є частина власності неповнолітніх дітей.

Рішенням
Апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2005 року скасовано рішення
суду І інстанції, в задоволенні позову відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять апеляційного суду скасувати та
залишити в силі рішення суду І інстанції, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Судової
палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва вважає, що касаційна
скарга підлягає

відхиленню.

Згідно з
частиною 2 стаття 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно
до вимог статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої
або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може
встановлювати або вважати доведеним обставини, що не були встановленні в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з дотриманням
норм матеріального та процесуального права, відсутні передбачені статтею 338
ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені в
касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись
статтями 332, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва, -

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити, а рішення Апеляційного суду Донецької
області від 11 серпня 2005 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.