Справа №
22-90/2007                                                  Головуючий
41                                                                                             Доповідач  Баркова
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2007 року колегія
суддів судової палати Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого  Баркової Л.Л.

суддів Кучерявої
В.Ф., Костромітіна B.C.

при секретарі: Сінгур Н.В.
розглянувши    у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі    справу
за   позовом ОСОБА_1   до
Закритого   акціонерного   товариства
„Маріупольська кондитерська фабрика" про стягнення заборгованості
по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною
скаргою     позивачки  на рішення Жовтневого районного  суду
міста Маріуполя від 1
грудня 2006 року

встановила: Рішенням Жовтневого районного суду міста
Маріуполя   від 1 грудня 2006 року     у задоволенні      позовних
вимог   ОСОБА_1.   до
Закритого   акціонерного   товариства „Маріупольська кондитерська
фабрика" про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування
моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі
позивачка просить рішення суду скасувати, задовольнити її позовні вимоги
посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи і
положенням закону.

Заслухавши суддю
доповідача, пояснення позивачки, її представника ОСОБА_2, які просили про
задоволення скарги, представника відповідача Таркову Л.Г., яка просила її
відхилити, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до
суду з даним позовом, ОСОБА_1. посилалася на те, що за трудовим договором була
прийнята на роботу у ЗАО
„Маріупольська кондитерська фабрика" на посаду перекладача з оплатою 10 гривень за одну
годину роботи, що при звільненні відповідач не провів з нею розрахунку за 203 години роботи в
період з 8.09.2004 року до 24.09.2004 року, тому має
відшкодувати моральну шкоду та середній заробіток за весь час затримки
розрахунку.

Згідно із
статтею 21 КЗпП
України трудовий договір укладається між працівником і власником підприємства,
установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. За цією
угодою працівник зобов'язується виконувати визначену роботу, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник зобов"язується виплачувати
працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для
виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і
угодою сторін.

Згідно з
положеннями статті 24 КЗпП
України, роз'яснень п. 7
Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами
трудових спорів" №9
від 6 листопада   1992   року,   укладання
трудового   договору   оформляється   наказом
чи

2

розпорядженням власника або уповноваженого ним
органу  про зарахування працівника на
роботу.

Розглядаючи
справу, суд повно, всебічно і об'єктивно встановив її обставини, дав оцінку
наданим доказам і дійшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки
позивачкою не надано доказів про укладення з відповідачем трудового договору, а
також про наявність заборгованості по заробітній платі за період з 8.09.2004 року до 24.09.2004 року у розмірі 2030 грн.,
спричинення моральної шкоди, то підстав для задоволення позову відповідно до
положень ст.ст. 116-117,
237-1 КЗпП України не має.

В рішенні суду з
цього приводу приведені відповідні мотиви, які є переконливими і
підтверджується матеріалами справи.

Зі справи
вбачається, що в штатному розкладі керівників, фахівців та службовців ЗАТ
„Маріупольська кондитерська фабрика", затвердженому 27 серпня 2004 року, посада
перекладача або референта відсутня.

Доказів про те,
що між сторонами укладався трудовий договір, що в період з 8.09.2004 року до 24.09.2004 року позивачка
підлягала внутрішньому трудовому розпорядкові, а відповідач зобов'язувався
виплачувати їй заробітну плату у зазначеному розмірі та забезпечувати умови
праці позивачкою не надано і апеляційному суду.

Доводи
апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і не
приводять судову колегію до висновку про порушення або неправильне застосування
судом норм матеріального чи процесуального права, які є підставами до
скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого

висновку про відсутність підстав для задоволення позову і
правильно, в межах заявлених

позовних вимог постановив рішення.

З урахуванням
зазначеного, оскільки з матеріалів справи не вбачається порушення судом першої
інстанції норм матеріального і процесуального права, а також відсутні підстави
для скасування рішення, підстав для задоволення скарги не має.

Керуючись ст.ст. 303,
307, 308, 312  ЦПК України
колегія суддів ,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1. відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду  міста
Маріуполя Донецької області від 1
грудня 2006 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена протягом двох місяців з
дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.