АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2007
року                                                                                                                         м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого -
судді - Варикаші ОД.

суддів                          - Ступакова О.А.

- Станкевича В. А.

при
секретарі             - Суту ли Я.Б.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від
22.12.2006 року, по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
права користування житловим приміщенням та реєстрації місця її проживання,
третя особа - Приморський РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, -

встановила:

03.04.2006 року ОСОБА_3. звернулася з позовом до суду до ОСОБА_1. і ОСОБА_2
про визнання права користування житловим приміщенням та реєстрації місця її
проживання, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право
користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 з реєстрацією місця
проживання її в зазначеній квартирі.

В ході розгляду справи до участі у справі, в якості третьої особи, залучено
Приморський РВ ОМУ УМВС України в Одеській області.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3
обґрунтовувала тим, що після реєстрації 16 травня 1987 року шлюбу з
відповідачем ОСОБА_1., вона за
його згодою і згодою його батьків вселилася на правах члена їхньої родини в
належне їм житлове приміщення в квартирі АДРЕСА_1, де й проживала разом з сином
до лютого 2006 року, вела разом з відповідачами домашнє господарство,
сплачувала квартирну плату, комунальні послуги, а пізніше утримувала на свою
заробітну плату обох відповідачів, в зв'язку з тим, що чоловік, ОСОБА_1., з 1996 року не
працював та зловживав спиртними напоями, а відповідачка хворіла і вона
доглядала за нею.

Відповідно до ст. 65 ЖК України вона набула рівне з відповідачами право
користування вказаним житловим приміщенням. Прописка її в цій квартирі
оформлена не була, так як ніхто цим питанням не цікавився та його не піднімали.
Однак, вона змушена була покинути квартиру та орендувати житлове приміщення,
так як останнім часом відповідач зловживав спиртними напоями, вимагав від неї
залишити квартиру разом з неповнолітнім сином. Інше житло у неї відсутнє.

В судовому засіданні в суді першої інстанції позивачка та
її представник позов підтримали, відповідач та представник відповідачки
заперечували проти задоволення позову, представник третьої особи не був
присутній в судовому засіданні.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2006 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право користування житловими
приміщеннями в квартирі АДРЕСА_1.Зобов'язано

Справа №
22ц-1388/07                                                                                             Категорія
ЦП:44

Головуючий у
першій інстанції Свячена Ю.Б. Доповідач Варикаша О.Д.

паспортний стіл
Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області зареєструвати місце
проживання ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1. і ОСОБА_2.
подали апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від
22.12.2006 року, в якій просять рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на
те, що суд першої інстанції припустив неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм
матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи.

ОСОБА_1. і представник ОСОБА_2 в судовому засіданні
підтримали апеляційну скаргу,ОСОБА_3. та її представник, а також представник
третьої особи в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної
скарги.

ОСОБА_2.
в судове засідання не з'явилася про час і місце розгляду справи повідомлена
належним чином.

Відповідно
до ч2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність
і обгрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що судом
встановлено, що позивачка після реєстрації шлюбу 16 травня 1987 року, з
відповідачем ОСОБА_1., за згодою наймача житлового приміщення та членів його
родини вселилася в належну їм квартиру АДРЕСА_1 на правах члена їхньої родини,
в якій проживала разом з ними, однак, вимушена була тимчасово залишити житлове
приміщення та орендувати житло, в зв'язку з зловживанням спиртними напоями відповідача
ОСОБА_1., його погрозами їй фізичною розправою та вимогами залишити квартиру.

Проживаючи
в квартирі більше 18 років разом з відповідачами на правах члена їхньої родини
та вселившись в неї за їхньою згодою, ведучи з ними спільне господарство, позивачка
відповідно до вимог ст. 65 ЖК України набула рівне з іншими членами родини
право користуватися житловим приміщенням.

Судова
колегія вважає, що суд першої інстанції, в межах позовних вимог, повно,
всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх
регулює та прийшов до правильного висновку задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3

Оскільки,
відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як
члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та
членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Судом
встановлено, підтверджено матеріалами справи, доведено дослідженими судом
доказами, що позивачка після реєстрації шлюбу 16 травня 1987 року, з
відповідачем ОСОБА_1., за згодою наймача житлового приміщення та членів його
родини вселилася в належну їм квартиру АДРЕСА_1 на правах члена їхньої родини,
в якій проживала разом з ними, однак, вимушена була тимчасово залишити жиле
приміщення та

орендувати
житло, в зв'язку з зловживанням спиртними напоями відповідача ОСОБА_1., його
погрозами їй фізичною розправою та вимогами залишити квартиру.

Проживаючи в квартирі більше 18 років разом з
відповідачами на правах члена їхньої родини та вселившись в неї за їхньою
згодою, ведучи з ними спільне господарство, позивачка набула рівне з іншими
членами родини право користуватися житловим приміщенням.

Також суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення, правильно виходив з того, що відсутність прописки
само по собі не може бути підставою для відмови в визнанні права користування
житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член
сім'ї наймача та, що відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на
вселення само по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули
права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку згоду, як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п. 9 Постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що
виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Оскільки,
судом встановлено, що прописка позивачки у вказаній квартирі оформлена не була,
так як позивачка після вселення до відповідачів залишалася прописаною в
гуртожитку, маючи намір одержати квартиру на заводі, де вона працювала в той
час, не маючи іншого житла, з відповідачами позивачка проживала на протязі
більше 18 років, ведучи спільне господарство, що також свідчить про згоду
відповідачів на вселення позивачки в квартиру АДРЕСА_1, де проживають
відповідачі.

Тому
судом правильно визнано за ОСОБА_3 право користування житловими приміщеннями в
квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язано паспортний стіл Приморського РВ ОМУ УМВС
України в Одеській області зареєструвати місце проживання ОСОБА_3 в квартирі
АДРЕСА_1

На
підставі викладеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на
законі та не спростовують висновки суду, а спростовуються матеріалами справи.

Також
судова колегія не може прийняти до уваги доводи відповідачів, про
неповідомлення третьої особи належним чином про час і місце розгляду справи та
не застосування вимог Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем
проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003
року № 35, оскільки зазначені доводи спростовано представником третьої особи в
судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги.

За таких
обставин судова колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1. і ОСОБА_2 на
рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2006 року необхідно
відхилити.

Керуючись ст.ст.
304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у хвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
і ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2006 року, по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про визнання права користування житловим приміщенням та реєстрації місця її
проживання, третя особа - Приморський РВ ОМУ УМВС України в Одеській області -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може

бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної

сили до суду
касаційної інстанції.