Справа № 22-ц-2212/2007 р.                                       Головуючий
1 інст. Сенаторов В.М.
Категорія: втрата права на житло                               Доповідач                 Луспеник Д.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 травня
2007 року                                                                                     м.
Харків

Судова
колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської
області у складі:

головуючого                      - судді Луспеник Д.Д.,

суддів                                  -            Яцини В.Б., Швецової Л.А.,

при
секретарі        -                         Жорняк Н.О., Шевченко О.Б.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на
рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2007 року за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - виконавчий комітет Київської районної ради м.
Харкова, ОСОБА_3, про визнання таким, що втратив право користування жилим
приміщенням, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення
порушеного права користування жилим приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні
2006 р. ОСОБА_2. звернулася
до суду зі вказаним позовом, в якому зазначала, що її чоловік ОСОБА_1 з червня
2004 р. без поважних причин не проживає у квартирі АДРЕСА_1 м. Харкова,
забравши всі свої речі він добровільно покинув спірне житло. З урахуванням
наведеного, позивач просила на підставі ст. 71 ЖК України визнати його таким,
що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням.

У
листопаді 2006 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про
поновлення права користування спірним жилим приміщенням, посилаючись на те, що
з червня 2004 р. у цьому
приміщенні не проживає, проте неодноразово її відвідував. Від житла він не
відмовився, а покинув квартиру, забравши свої особисті речі, з добрими
намірами, аби не створювати нервозну та небезпечну для себе ситуацію, так як з
місць позбавлення волі виходив син позивачки, якого він боявся. Крім того, з
дружиною була домовленість, що він певний час буде проживати окремо допоки не
вирішиться питання з розлученням та поділом спільного майна, а також він
оплачував деякі комунальні платежі та передавав кошти дружині для оплати цих
послуг.

У
судовому засіданні позивач та її представник, відповідач підтримали свої
заявлені позовні вимоги, зустрічні вимоги не визнали, посилаючись на їх
безпідставність. Третя особа - ОСОБА_3. підтримав позов своєї матері,
пояснивши, що відповідач без поважних причин у спірній квартирі не проживає,
ніхто йому ніяких перешкод не чинив, підстав його побоюватися у позивача не
було. Представник Київського РВК м. Харкова просив розглянути справу за його
відсутності.

Рішенням
Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2007 року позов ОСОБА_2.
задоволений. ОСОБА_1 визнаний таким, що втратив право користування жилим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1м. Харкова. У задоволенні позову ОСОБА_1.
відмовлено.

Ухвалою
цього ж суду від 20.03.2007 р. усунена описка в даті ухвалення судового
рішення.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення його позову та відмови в задоволенні позову ОСОБА_2.,
посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, а обставини, які суд
вважав, встановленими, не доведені, та через порушення судом норм процесуального
права.

При
цьому зазначається, що суд належним чином не оцінив надані позивачкою акти про
його непроживання у квартирі, так як представники житлових органів не допитані,
а особи, які підписали акти, не є сусідами, а є її знайомими та родичами.
Проживаючи вимушено окремо, він зв'язок з квартирою не втрачав, так як
оплачував деякі комунальні платежі, отримує на спірну адресу поштову
кореспонденцію.

Судова
колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку
встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно
до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу,
якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Задовольняючим
позов ОСОБА_2. та відмовляючи в позові ОСОБА_1., районний суд виходив з того,
що відповідач ОСОБА_1 без поважних причин не проживає у спірній квартирі з
червня 2004 p.,
ніхто йому не чинив перешкод у користуванні житлом, так як він проживає в
іншій, своїй власній квартирі, яка знаходиться в цьому ж будинку.

Судом
першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи та не
заперечується сторонами, що сторони у справі та син позивачки ОСОБА_3. зареєстровані в
квартирі АДРЕСА_1м. Харкова, яка є спірною у справі (а.с.10). Відповідач на
праві власності має квартируНОМЕР_1.в цьому ж будинку (а.с.12).

Відповідач
ОСОБА_1 не заперечує, що з червня 2004 р.
у спірній квартирі не проживає.

Відповідно
до ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається
жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач відсутній з поважних причин
понад шість місяців , цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Таким
чином, закон вказує на те, що громадянин може байдуже відноситися до збереження
права користування жилим приміщенням лише протягом шести місяців. В іншому
випадку він може бути визнаний таким, що втратив право користування цим житлом.

Відповідно
до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідач
ОСОБА_1, визнаючи факт непроживання у спірній квартирі з червня 2004 р., не надав жодного
доказу на підтвердження своїх доводів про те, що йому перешкоджали, як дружина
так і її син, проживати у спірній квартирі. Навпаки, ОСОБА_1 неодноразово
пояснював, що залишив квартиру з тих підстав, що з місць позбавлення волі
повинен був вийти ОСОБА_3., син позивачки, і він боявся сутичок з ним, проте ці
обставини ним не доведені. Також судова колегія зазначає, що ОСОБА_1 залишив
спірну квартиру у червні 2004 p., а син відповідачки вийшов з місць позбавлення волі
лише наприкінці 2005 року.

Відповідач
має на праві власності в цьому ж будинку іншу квартиру і пояснював, що має
намір здавати її в оренду (а.с.45), таким чином він житлом забезпечений.

Посилання
апеляційної скарги на те, що особи, які підписали акти про його непроживання у
спірній квартирі є зацікавленими у вирішенні справи, безпідставні, оскільки
вони були допитані як свідки, попереджались про кримінальну відповідальність за
дачу завідомо неправдивих показань, дані актів, так і їхні показання об'єктивно
співпадають з фактичними обставинами справи, які районним судом вірно і повно
встановлені та оцінені і відповідач сам не заперечує, що дійсно з червня 2004
р. в квартирі не проживає, його речей в квартирі немає (а.с.45, 54), а
наявність поважних причин непроживання в квартирі він не довів. Поодинока
сплата ним заборгованості за користування телефоном у спірній квартирі не
свідчить про те, що він вчиняв дії, направлені на постійне проживання в
квартирі. Крім того, ОСОБА_2. пояснила, що сплата відповідачем заборгованості
за телефон була викликана тим, що цим же телефоном фактично користування і
відповідач, оскільки проживав у цьому ж будинку поверхом нижче і провів собі
тимчасове з'єднання.

Доводи
ОСОБА_1. та надання ним довідки про те, що у жовтині 2006 р. він звернувся з
рекламою про обмін спірного житла не свідчить про вчинення ним протягом шести
місяців з моменту, коли він добровільно залишив квартиру, дій по збереженню за
собою права користування житлом. Крім того, з такою рекламою він звернувся вже
після пред'явлення позову про визнання його таким, що втрати право користування
житлом. Тому цей доказ суд розцінює, як формальне маскування обставин справи.

Судова
колегія вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, доказам надана
оцінка у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, рішення суду відповідає і
роз'ясненням, даним у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від
12.04.1985 р. № 2 (з відповідними змінами) „Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами Житлового кодексу України", так як суд
з'ясував поважність причин відсутності відповідача в спірній квартирі понад
установлені строки та з цих підстав (відсутність поважних причин) відмовив йому
в позові про захист порушеного права.

Таким
чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються
і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись
ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія
судової палати,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційної інстанції набирає чинності негайно, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 2 місяців із дня її проголошення безпосередньо до
Верховного Суду України.