Справа №
22ц-696/2007 р.                                              Суддя
1-й інстанції: Ямкова О. О.
Категорія -26                                             Суддя-доповнкіч
апеляційного суду: Галущенко 0.1
УХВАЛА

2007р.,
травня    місяця, 07 дня Судова колегія
судової палати в цивільних

справах
Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого:          Лисенка
П.П.

суддів:                               Колосовського
С.Ю.

Галущенка О.І.
при секретарі:     Швейнової І.В.

за участю:

відповідачки
-        ОСОБА_2

представника
позивача -        ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною
скаргою ОСОБА_2   на   рішення
Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.01.2007 р., у справі за

позовом
ОСОБА_1     до     ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

Встановила:

09.06.2005 р.
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Позивач
зазначав, що він та його рідна сестра ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги після
смерті матері ОСОБА_3, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

ОСОБА_3 була
власником 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 і за життя склала заповіт, яким
заповідала все належне їй на час смерті майно свої доньці ОСОБА_2

Посвідчений
31.10.1990 р. державним нотаріусом заповіт є недійсним, оскільки померла
страждала душевним захворюванням, внаслідок якого, на час складення заповіту,
не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Посилаючись на
зазначені обставини позивач просив про задоволення позову.

Справа
розглядалася судами неодноразово.

Останнім
рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.01.2007 р. постановлено
про задоволення  позовних вимог ОСОБА_1

Заповіт,
складений 31.10.1990 р. ОСОБА_3 та посвідчений державним нотаріусом четвертої
Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 (реєстровий № 1649),
відповідно до якого ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_2, належну їй частку житлового
будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських та побутових споруд і
будівель, визнано недійсним.

У справі
постановлена окрема ухвала стосовно порушень нотаріусом вимог законодавства
щодо порядку та правил посвідчення заповітів, яка направлена на адресу
начальника Миколаївського обласного управління юстиції.

2

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність
висновків суду наявним доказам та дійсним обставинам справи, які свідчать про
наявність у неї права спадкування за заповітом.

Перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення в межах оскарження, відповідно до правил
ст.303 ЦПК України, судова колегія приходить висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до
вимог ст. 55 ЦК (1963 р.), яка підлягає
застосуванню до спірних правовідносин згідно з правилами п. 4 Прикінцевих та
Перехідних положень ЦК України,
може бути визнана недійсною угода, яка вчинена особою, що на час її укладення
не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_3 з 1972 р. страждала на шизофренію, яка з 1977 р.
набрала параноїдної форми.

Зазначене
захворювання є хронічним психічним захворюванням та свідчить про стійкий
хронічний психічний розлад померлої, внаслідок якого вона, на час складення
заповіту, не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Зазначені
обставини підтверджуються показами свідків, які допитані з обставин психічного
стану померлої, медичними даними та висновком посмертної судово-психіатричної
експертизи.

Суд повно та
всебічно дослідив ці обставини справи, дав належну оцінку наявним доказам і
прийшов обґрунтованого висновку про недійсність заповіту, оскільки його вчинено
особою, яка на час його складання не розуміла значення своїх дій та не могла
керувати ними.

Ухвалюючи
оскаржуване рішення, суд правильно виходив з допустимості та достовірності
доказів, якими підтверджуються обставини, що є підставою для визнання заповіту
недійсним.

Доводи
апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків судово-психіатричної
експертизи не можуть бути взяті до уваги, оскільки зазначені висновки
оцінювались судом у сукупності з іншими фактичними даними, які достовірно
свідчать про наявність стійкого психічного розладу померлої, та її"
нездатність розуміти значення своїх дій і керувати ними на час укладення
оспорюваної угоди.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 - відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва
від 18.01.2007 р. - залишити без зміни.

Ухвала
апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення, але з цього часу на
протязі двох місяців може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України.