Справа № 22-Ц-5599/
2007р.                                    Головуючий
1-ї інст. ПОГАСІЙ О.Ф.
житлове                                                  Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

21 грудня 2007
року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого -
КАРІМОВОЇ Л.В.

суддів - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П., КІРСАНОВОЇ Л.І.

при секретарі - Зелінській І.В.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1 і Харківського комунального підприємтсва « Міськелектротранс»
на рішення Московського

районного суду міста Харкова від 05 жовтня 2007 року і
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу цього ж суду від 29 жовтня 2007

року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського
комунального підприємства « Міськелектротранс» про вселення у гуртожиток,
відшкодування матеріальної і моральної шкоди та за зустрічним позовом
Харківського комунального підприємства « Міськелектротранс» до ОСОБА_1 про
визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку,
-

встановила :

У грудні
2006 рокуОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду міста Харкова з
позовом до ХКП « Міськелектротранс» (далі ХКП) про вселення.

Позивач
зазначав, що з 21 червня 2002 року працював у відповідача на посаді слюсаря
4-го розряду по ремонту рухомого складу і під час роботи йому було надано
ліжко-місце у гуртожитку підприємства за адресою: АДРЕСА_1, де він був
зареєстрований.

28 вересня 2004
року він був звільнений з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України ( вихід на
інвалідність)

З моменту
надання ліжко-місця та реєстрації у гуртожитку він здійснює оплату за
користування житловою площею, але керівництво ХКП перешкоджає його проживанню,
оскільки і на час звернення до суду він не має доступу до будь-якої кімнати.

20 листопада
2006 року він письмово звернувся до керівництва ХКП з проханням про вселення,
але отримав відповідь про те, що підприємство подало документи до суду про
зняття його з реєстрації у гуртожитку.

Він з'ясував ,
що позову до суду підприємство не подавало і наданням недостовірної інформації
навмисно перешкоджає його праву на проживання у гуртожитку.

На підставі
наведеного і зазначаючи також, що він будучи інвалідом 3-ї групи,змушений був з
вини відповідача проживати у родичів та знайомих, позивач просив суд:

-Вселити його у гуртожиток ХКП « Міськелектротранс» по
вул. Світлій,29-А;

2

-Витребувати з
ХКП документи щодо надання йому ліжко-місця у зазначеному гуртожитку.

Ухвалою
Московського районного суду міста Харкова від 26 квітня 2007 року об'єднані в
одне провадження позов ОСОБА_1 до ХКП « Міськелектротранс» про вселення у
гуртожиток та позов ХКП « Міськелектротранс» до ОСОБА_1 про визнання таким, що
втратив право користування житловим приміщенням в АДРЕСА_1.

ХКП «
Міськелектротранс» (в особі начальника ЖКПС) просило на підставі ст.ст.71,132
ЖК України визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житловим
приміщенням у АДРЕСА_1, посилаючись на те, що він трудові відносини з
підприємством розірвав зі своєї ініціативи, не проживає у гуртожитку за місцем
реєстрації протягом тривалого часу без поважних причин і на кількоразові вимоги
підприємства про звільнення гуртожитку не реагує.

У вересні 2007
рокуОСОБА_1 доповнив позов вимогами про відшкодування матеріальної і моральної
шкоди.

У доповненні до
позову зазначав, що з 14 по 29.06.2007 року знаходився у лікарні швидкої
невідкладної допомоги з діагнозом геморрогічний інсульт , звідки був виписаний
для подальшого лікування за місцем проживання, де повинен був знаходитись під
наглядом лікарів та проходити необхідне лікування.

З вини
відповідача, який не надав йому кімнату відповідно до реєстрації, він був
змушений проходити таке лікування не за місцем проживання, що потягло додаткові
витрати та моральну шкоду, оскільки лікування він отримував нерегулярне і не в
повному обсязі.

26 липня 2007
року він знаходився на стаціонарному лікуванні в 13-й лікарні міста Харкова,
звідки також був виписаний для подальшого лікування за місцем проживання.

На
підставі наведеного просив суд:

-Гарантувати
його права згідно Конституції України та законодавства про доступне медичне
лікування;

-Стягнути з ХКП
« Міськелектротранс» моральну шкоду в сумі 15000 грн. і матеріальну шкоду в
сумі 27000 грн., у тому числі оплату за проживання з 2003 року , протягом якого
він оплачвував проживання, але не проживав;

-Зобов'язати
відповідача взяти на себе всі матеріальні витрати за його лікування до момента вселення у
гуртожиток.

У жовтні 2007
року ОСОБА_1подав до суду письмові обгрунтування матеріальної шкоди, де
зазначив, що з грудня 2002 року до липня 2007 року оплата комунальних послуг за
гуртожиток склала 2535,68 грн.;

Послуги
адвоката- 1000 грн., державне мито - 295 грн., касово-розрахункові послуги
банку - 50 грн., ксерокопіювальні послуги - 150 грн., послуги сиділки після
інсульту - 700 грн., транспортні послуги до лікарні, з лікарні та у судове
засідання-1000 грн.,обстеження у 25-й,8-й,11-й,13-й , 4-й лікарнях за період з
2004 по 2007 p.p. -15000 грн.,
висновки консультативних інститутів - 100 грн., обстеження та лікарняний курс
600 грн., посилене харчування - 5569, 32 грн.

У письмовому
обгрунтуванні моральної шкоди зазначив, що з вини відповідача він був змушений
проживати у друзів і знайомих, а також на вокзалах та у підвалах, не міг
отримувати належне медичне обслуговування та допомогу, у яких мав потребу,
внаслідок чого у червні 2007 року переніс інсульт. Після інсульту не має
можливості викликати лікарів до дому та оформити документи на другу групу
інвалідності.

Взаємних вимог
сторони не визнали.

ОСОБА_1у письмових запереченнях зазначав, що позов ХКП був
залишений без розгляду у 2006 році, тому не підлягає розгляду як сам позов, так
і документи, які додані ХКП на його обгрунтування.

3

Рішенням
Московського районного суду міста Харкова від 05 жовтня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: вселено його у гуртожиток по
вул.Світлій,29-А в місті Харкові, а в іншій частині позову ваідмовлено.

У
задоволенні зустрічного позову ХКП « Міськелектроторанс» відмовлено.

За
заявою ОСОБА_1 ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 29 жовтня
2007 року йому роз'яснено рішення від 05 жовтня 2007 року.

В
апеляційній скарзі на рішення суду
ОСОБА_1 просить вселити його в кімнату гуртожитку № 5 та стягнути
матеріальну і моралну шкоду в сумах, зазначених у доповнені до позову.
Посилається на те, що відповідач не заперечував проти його права на
користування кімнатою у гуртожитку і вселити його належало до кімнати. Вказує,
що на даний час він є інвалідом 2-ї групи і відповідач зобов'язаний надати йому
окрему кімнату. Посилається на доведеність вимог про відшкодування матеріальної
і моральної шкоди, які судом не були задоволені.

В апеляційній
скарзі на ухвалу просить роз'яснити рішення від 05 жовтня 2007 року,
посилаючись на те, що йому не зрозуміло ні зазначене рішення суду, ні надані
судом роз'яснення.

ХКП «
Міськелектротранс» в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду від 05
жовтня 2007 ороку, посилаючись на те, що ліжко-місце у гуртожитку було надано
ОСОБА_1 під час його знаходження у трудових відносинах з підприємством . Ці
відносини були припинені з його ініціативи. У гуртожитку він не оселявся з часу
надання йому ліжко-місця; не проживав там без поважних причин, тому втратив
право на користування житловою площею.

Заслухавши
доповідь судді; пояснення учасників процесу; перевіривши матеріали справи і
доводи апеляційних скарг, судовіа колегія вважає, що апеляційні скарги ХКП
«Міськелектротранс» і ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста
Харкова від 05 жовтня 2007 року підлягають частковому задоволенню; апеляційна
скарга ОСОБА_1 на ухвалу цього ж суду від 29 жовтня 2007 року задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судовим
розглядом встановлено, щоОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем
за його позовом з 21.06.2002 року, звільнений з підприємства з 28.09.2004 року
на підставі п.2 ст.40 КЗпП України (вихід на інвалідність) Згідно довідки МСЕК
№ 004938ОСОБА_1 є інвалідом 3-ї групи- загальне захворювання.(а.с.5)

12
грудня 2002 року ОСОБА_1 як працівнику Жовтневого депо видано ордер № 206 на
право заняття ліжко-місця у АДРЕСА_1, де він зареєстрований.(а.с.65,9)

Вирішуючи
спір щодо права ОСОБА_1 на користування житловою площею у гуртожитку суд першої
інстанції виходив з того, що його непроживання за місцем реєстрації пов'язане з
хворобою та відмовою відповідача надати кімнату у гуртожитку, де він проживає
на ліжко-місці, за користування житлом та комунальні послуги сплачував, тому не
втратив право на користування житловою площею у гуртожитку відповідно до вимог
ст.71 ЖК України.

Між тим,
проживання мешканців у гуртожитку регулюється гл.4 Житлового Кодексу України,
яка не передбачає підстав для визнання мешканців такими, що втратили право на
користуванння гуртожитком

Отже судом
першої інстанції застосовано закон, який не поширюється на дані правовідносини,
що відповідно до вимог п.4 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування в
апеляційному порядку рішення в цій частині і ухвалення нового рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.132 ЖК України працівники
підприємства, які оселилися у гуртожитку у зв'язку з роботою, можуть бути
виселені без надання іншого житлового приміщення у разі звільнення з власної
ініціативи без поважних причин, за порушення трудової дисциплини або скоєння
злочину.

4

Згідно ч.3 ст.
132 ЖК України особи, що припинили роботу з інших підстав, чим зазначені в ч.2
вказаної статті, можуть бути виселені лише з наданням їм іншого житлового
приміщення.

Посилання
представника ХКП « Міськелектротранс» про припинення ОСОБА_1трудових відносин з
підприємством з власної ініціативи без поважних причин є безпідставним, оскільки
як вже зазначено він звільнений з підприємства на підставі ст.40 КЗпП, яка
регулює розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого
органу, у тому числі у випадку виявленої невідповідності працівника займаної
посаді або виконуваної роботі внаслідок стану здоров'я, яке перешкоджає
продовженню даної роботи.(п.2)

За таких
обставинОСОБА_1 не може бути визнано таким, що втратив право на користування
гуртожитком. Оскільки таке право підприємством оспорюється, його вимоги про
вселення у гуртожиток підлягають задоволенню.

При цьому судова
колегія виходить з наступного.

Підтримуючи
позовні вимоги про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування
житловим приміщенням у АДРЕСА_1представник ХКП « Міськелектротранс» в суді
першої інстанції та в апеляційному суді пояснювала, що йому не надавалася
житлова площа саме в цій кімнаті гуртожитку і таке зазначення в позові носить
формальний характер і було викликано вимогами суду про повідомлення конкретних
даних щодо місця знаходження чи проживання відповідачів за їх позовами у
категорії житлових спорів про гуртожитки.

Представник
позивача ОСОБА_1 не заперечує, що при наданні ОСОБА_1ліжко-місця у гуртожитку
воно не визначалося в кімнаті № 238, або в інший конкретній кімнаті.

Доводи апеляційної
скарги  ОСОБА_1 про обов'язок відповідача
за його позовом надати йому окрему кімнату у гуртожитку як інваліду 2-ї групи є
безпідставними, оскільки за своєю суттю є вимогою про поліпшення житлових умов,
що не є предметом спору по даній справі.

Відповідно до п.
14 (ч.3) Примірного положення про гуртожитки вселення у гуртожиток здійснюється
завідуючим( директором) гуртожитку чи особою, яка їх заміщає на підставі
виданого адміністрацією підприємства установи ордеру з вказанням особі, що
вселяється, наданої житлової площі.

Враховуючи
наведене судова колегія доходить висновку що позовні вимоги ХКП «
Міськелектротранс» до ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, а  позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню: зі вселенням його у гуртожиток з наданням ліжко-місця.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ХКП « Міськелектротранс» про
відшкодування матеріальної і моральної шкоди, суд першої інстанцій правомірно
виходив з недоведенності того, що така шкода йому заподіяна відповідачем.

Доводи апеляцйійної
скарги ОСОБА_1 вказаного висновку суду не спростовують, тому підстави для
скасування чи зміни рішення в цій частині відсутні.

Оскільки сплату
за користування гуртожитком та комунальні послуги позивач здійснював з наміром
збереження права на проживання у гуртожитку і такий його обов'язок встановлено
Примірним положенням про гуртожитки, його вимоги про повернення цих витрат або
їх перерахування на майбутнє є безпідставними.

Доводи апеляційної скаргиОСОБА_2 на ухвалу суду від 29
жовтня 2007 року не свідчать про порушення судом вимог ст.221 ЦПК України при
розгляді його заяви про роз'яснення рішення від 05 жовтня 2007 року і не є
підставою для скасування вказаної ухвали.

5

Керуючись ст.ст.303,304, п.3ч.1 ст.307,
ст.ст.309,312,313,314,316, 319 ЦПК України, ст.ст.130-132 ЖК України судова
колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 і ХКП « Міськелектротранс» на рішення
Московського районного суду міста Харкова від 05 жовтня 2007 року задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу цього ж суду від 29 жовтня 2007 року
відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 05
жовтня 2007 року змінити, скасувавши його в частині відмови у задоволенні
позову Харківського комунального підприємства
« Міськелектротранс» про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на
користування житловим приміщенням у гуртожитку та в частині задоволення позову
ОСОБА_1 до Харківського комунального підприємства « Міськелектротранс» про
вселення.

У задоволенні позову ХКП « Міськоелектротранс» до ОСОБА_1 відмовити.

Позов ОСОБА_1 до Харківського комунального підприємства Міськелектротранс»
про вселення задовольнити частково: вселити його у гуртожиток ХКП «
Міськелектротранс» за адресою: АДРЕСА_1 з наданням ліжко-місця.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двох
місяців безпосередньо до Верховного Суду України.