РІШЕННЯ

іменем України

20 листопада
2007 року         м. Ужгород

Колегія суддів
палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:
головуючого Куцина М. М.., суддів: Боднар О. В. Чужа Ю. Г., при секретарі :
Довбака Т.О., з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 12 вересня 2007 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2про відшкодування шкоди, -

встановила:

У серпні
2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2про відшкодування шкоди

Вимоги
мотивував тим, що на підставі договору оренди земельної ділянки від 31 травня
2004 року, укладено між ним і Торунською сільською радою строком на 5 років, йому
належить право користування сінокосом площею 0.62 га землі в ур. «Кошара» на
території Торунської сільської ради. Відповідач по справі в липні 2007 року
самовільно скосив укіс трави на зазначений земельній ділянці, та привласнив
урожай трави в кількості 31 цнт. загальною вартістю 1550 гривень.

Посилаючись
на дані обставини просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача на йо
користь 1550 гривень заподіяної шкоди та 281 гривень судових витрат.

Рішенням
Міжгірського районного суду від 12 вересня 2007 року у задоволенні позову
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 на порушення судом норм матеріального права, просить
рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у
повному обсязі

В суді
апеляційної інстанції позивач вимоги апеляційної скарги підтримав та просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному
обсязі.

Позивач
ОСОБА_1. в судді
апеляційної інстанції, апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі.

Заслухавши
промови осіб, які взяли участь у справі, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позову місцевий суд вирішуючи спір виходив з того, що зазначений
договір оренди не можна визнати юридичним документом, оскільки такий не
відповідає вимогам закону, оскільки він не оформлений у встановленому законом
порядку тобто незареєстрований у Торунській сільській раді та відсутня державна
реєстрація цієї угоди.

Справа №:
22ц-1686

Номер рядка
статистичного звіту: 33

Головуючий у
першій інстанції: Цімбота В.І.

Доповідач: Куцин
М.М.

Однак
погодитися з таким висновком районного суду не можна, оскільки висновки суду не
відповідають матеріалам справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, суд не правильно застосував норми матеріального права.

Судова
колегія вважає, що вказані порушення привели до неправильного вирішення справи,
тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 1, 3, 4 ст.309 ЦПК України
рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення із наступних
підстав.

Згідно
до ч.1 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у
комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом  укладення договору оренди земельної ділянки.

У
відповідності до положень ч.2 ст.27 Закону України «Про оренду землі» Орендар в
встановленому законом порядку має витребувати орендовану земельну ділянку з
будь-якого незаконного володіння та користування , на усунення перешкод у
користуванні нею, відшкодування шкоди заподіяної громадянами та іншими особами.

Відповідно
до правил ст.19 Цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його
державної реєстрації.

Факт
належного землекористування стверджується договору оренди земельної ділянки від
31 травня 2004 року, укладено між ним і Торунської сільською радою строком на 5
років, йому належить право користування сінокосом площею 0.62 га землі в ур. «Кошара»
на території Торунської сільської ради, який є належно оформлений та
зареєстрований, в цій раді..

Із
довідки виданої виконкомом Торунської сільської ради від 18 вересня 2007 року
вбачається, що зазначений договір зареєстрований в сільській раді 31 травня
2004 року за №28.

Із інформації на даної відділом земельних
ресурсів у Міжгірському районі від 20 вересня 2007 року вбачається, що договір
оренди земельної ділянки позивача зареєстрований за №29 від 11 серпня 2005року
у відділі земельних ресурсів, який завірений сільським головою 31 травня 2004
року.

Окрім
цього, факт належного землекористування стверджується із оглянутих в суді
апеляційної інстанції оригіналів наступних документів: плану земельної ділянки,
проекту відведення земельної ділянки, акту перенесення меж земельної ділянки в
натурі та акту прийому -передачі земельної ділянки. Цими перерахованими
документами стверджується факт того, що цю спірну земельну ділянку було
відведено та передано позивачу у встановленому порядку.

Зокрема,
відповідачем по даній справі не заперечується факт оренди позивачем спірної
земельної ділянки, заперечується лише факт самовільного сінокосіння спірної
ділянки та привласнення врожаю трави.

Актом
складеного землевпорядним Торунської сільської ради від 19 липня 2007 року та
затвердженого головою цієї ради стверджується факт землекористування на умовах
оренди позивачем, сінокосом площею 0.62 га землі в ур. «Кошара» на території
Торунської сільської ради та самовільно сінокосіння та привласнення
відповідачем урожаю трави   з цієї
земельної ділянки.

Із
довідки виданої управлінням агропромислового розвитку Міжгірської районної
державної адміністрації від 6 серпня 2007 року за №27 вбачається, що середня
урожайність багаторічних трав, по цьому району становить 50 цнт. з одного га
землі. Та ціна сіна за один центнер 50 гривень.

Доводи
відповідача про те, що він не вчиняв самовільного сінокосіння спірної земельної
ділянки не грунтуються на законові оскільки актом складеного землевпорядним
Торунської сільської ради від 19 липня 2007 року та затвердженого головою цієї
ради стверджується факт землекористування на умовах оренди позивачем, сінокосом
площею 0.62 га землі в ур. «Кошара»

на території
Торунської сільської ради та самовільно сінокосіння та привласнення  відповідачем урожаю трави  з цієї земельної ділянки.

Оскільки
матеріалами справи доведено, що позивачем по справі є належним
землекористувачем спірної земельної ділянки , і відповідач по справі незаконно
скосив врожай трави на цій земельній ділянці, чим заподіяв матеріальну шкоду
позивачу, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України скасовує рішення і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

З
врахуванням наведеного та відповідності до ч.2 ст.152 ЗК України та ст. ст., 15, 16, 22, 1166
ЦК України, і ст.
ст. 79, 84, 88 ЦПК України судова колегія вважає, що позов ОСОБА_1 слід
задовольнити у повному обсязі і на відповідача по справі необхідно покласти
обов'язок по відшкодуванню шкоди , стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 1550
гривень матеріальної шкоди та 281 гривень судових витрат.

Керуючись ст.ст.
209, 307, 309, 314, 316 ЦПК У країни, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення
Міжгірського районного суду від 12 вересня 2007 року скасувати., ухвати нове рішення
яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2про матеріальної відшкодування шкоди заволинити.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 1550 гривень матеріальної шкоди та 281 гривень
судових витрат.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили, шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції