Справа №22к-1669/07
Головуючий у 1 інстанції -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7
листопада 2007 року                                                                                         м.
Київ

Колегія
суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого                                           -                Качана В.Я.

Суддів                                                      -                Дербенцевої. Т. П.

Чобіток А.О.

Шахової О.В.

Панченка М. М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди в зв"язку з дорожньо-транспортною пригодою,  за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Краматорського міського суду Донецької області від 8 листопада 2004 року та
ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 січня 2005 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка
ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідачів ОСОБА_2,  ОСОБА_3 і просила відшкодувати на її користь
солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 3.299 грн.84 коп.,  заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди,  а також моральну шкоду в сумі 5.000 грн. та
судові витрати.

Свої позовні
вимоги обґрунтувала тим,  що 15 листопада
2003 року відповідач ОСОБА_2,  керуючи
автомобілем ВАЗ-2101 державний номер НОМЕР_1 і,
рухаючись    в    прямому напрямку по вул. Кіма на

червоний сигнал
світлофора,  в порушення Правил
дорожнього руху,  не пропустив автомобіль
ВАЗ-21043 державний номер НОМЕР_2 під керуванням позивачки,  який здійснював на дозволяючий сигнал
світлофора поворот ліворуч з вул.  Правди
на вул. Кіма в м, Донецьку,  в
зв"язку з чим сталося зіткнення автомобілів та була заподіяна матеріальна
шкода позивачці,  яка згідно висновку
спеціаліста-товарознавця Донецького підприємства „Автоекспертиза" від 23
січня 2004 року за №45,  складає 3.299
грн.84 коп.

Вважала
також,  що в результаті указаних дій
відповідача,  їй заподіяно моральну шкоду.

Рішенням
Краматорського міського суду Донецької області від 8 листопада 2004 року,  залишеного без змін ухвалою Судової колегії з
цивільних справ Апеляційного суду Донецької області від 24 січня 2005 року,  в задоволенні позову відмовлено з тих підстав,  що в ході даної ДТП має місце обопільна вина
сторін.

і В   касаційній
скарзі   до   Верховного
Суду   України   позивачка
просить

скасувати  указані
судові  рішення,   як
незаконні  та  необгрунтовані,   такі,
що

постановлені з
порушенням вимог норм процесуального права та направити справу

на новий розгляд
до суду 1 інстанції.

Касаційна скарга
підлягає задоволенню,  враховуючи
наступне.

Відповідно
до  ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення
є таким,  коли суд,  виконавши вимоги цивільного процесуального
законодавства та всебічно перевіривши обставини і встановивши юридичні
факти,  які згідно з нормами права мають
значення для розкриття наявних між сторонами правових відносин,  вирішить справу відповідно до норм
матеріального права,  що підлягають
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення
Краматорського міського суду Донецької області від 8 листопада 2004 року та
ухвалу Судової колегії з цивільних справ Апеляційного суду Донецької області
від 24 січня 2005 року не відповідають зазначеним вимогам та постановлені з
порушенням норм матеріального права.

Відмовляючи
в задоволенні позову,  суди керувалися
тим,  що зіткнення автомобілів,  яке мало місце 15 листопада 2003 року сталося
з вини обох водіїв - сторін по справі,  а
тому кожен із них має прийняти на себе витрати з відшкодування завданої їм
шкоди.

Проте,  такий висновок суперечить нормам
матеріального права - статтям 440, 454 ЦК
1963 року,  які були чинними на час
виникнення спірних правовідносин,  та
роз'ясненням,  викладеним у абзаці 2 п.3
постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року „Про
практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди".

З огляду
на положення зазначених норм,  питання
відповідальності за шкоду,  заподіяну при
зіткненні двох джерел підвищеної небезпеки,
вирішується за правилами  ст. 440 ЦК України 1963
року,  при цьому,  за наявності вини обох володільців немає
підстав для звільнення їх від обов'язку відшкодування шкоди,  розмір якої визначається відповідно до
ступеня вини кожного з них.

Встановивши
факт наявності вини обох володільців транспортних засобів у заподіянні
шкоди,  суд усупереч вимогам  ст. 440 ЦК
1963 року,  не встановивши ступінь
вини кожного з них у заподіянні шкоди,
безпідставно відмовив у позові,
неправильно застосувавши норми матеріального і порушивши норми
процесуального права.

Згідно  з
матеріалами  справи,    позивачка,    обґрунтовуючи  свій
позов  та надаючи докази
відповідно до  ст.  ст. 30, 99, 103 ЦПК України в редакції 1963
року,   послалась   на
те,    що   саме
протиправні  дії  відповідача,    який
рухаючись   на перехрестя на
червоний сигнал світлофора,    призвели
до зіткнення автомобілів та заподіяння шкоди.

Незважаючи
на те,  що з"ясування зазначеної
обставини,  має суттєве значення для
вирішення спору,  оскільки відповідач
заперечував доводи позивачки,  суд на
порушення статей, 40, 62 ЦПК 1963 року не вжив заходів для отримання пояснень
свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5,  про що
наполягала в позовній заяві позивачка.

Необхідними
елементами складу цивільного правопорушення як підстави деліктної
відповідальності ( ст. 440 ЦК
1963 p.)
є шкода,  протиправна поведінка,  причинний зв"язок між шкодою та
протиправною поведінкою винної особи.

Враховуючи,  що судами допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного вирішення справи,  судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи
викладене,  керуючись  ст.
ст. 336, 338 ЦПК України,  колегія
суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Краматорського міського суду Донецької області від 8 листопада 2004 року та
ухвалу Судової колегії з цивільних справ Апеляційного суду Донецької області
від 24 січня 2005 року скасувати,  а
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.