Справа № 2-29/07 РІШЕННЯ
року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
Головуючого                                      судді                                        Мірошніченко
При секретарі                                                                                    Дудкевич
представників                  адвокатів                                ОСОБА_15
у відкритому судовому засіданні в м. Слов'янську в залі суду цивільну справу по
позові ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання права власності на квартиру,
розподіл спільного майна, усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення
у квартиру, визнання договору купівлі-продажу часткового недійсним, та позовом
ОСОБА_2 до Слов'янського виконавчого комітету та ОСОБА_3про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру, суд, -
року в Слов'янський міськрайонний суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до
ОСОБА_2 про розподіл спільного майна, визнання права власності на квартиру,
усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення у квартиру,
обґрунтувавши свої доводи тим, що відповідачка є її матір'ю. З 1995 року за взаємною
згодою з нею вона перейшла мешкати до своєї бабусі за адресою АДРЕСА_1. У 1996 року бабуся її
померла та вона стала власницею вищезазначеної квартири. За уговорами ОСОБА_2, у 1996 році, вона
перейшла проживати до відповідачки за адресою АДРЕСА_2, де вони стали
мешкати однією сім'єю. 10.11.1998
року вона продала належну їй квартиру по АДРЕСА_1і передала кошти від
продажі своєї матері - відповідачки
по справі. Вона працювала, мати не працювала, і вони складали кошти для
придбання їй квартири. 19.09.1999
році вона вступила у шлюб з ОСОБА_1, а в жовтні 1999 року вона з
позивачкою дізналися, що продається квартира за адресою АДРЕСА_3і за взаємною
згодою та за уговорами відповідачки
вони вирішили для придбання квартири використати спільні кошти на 12 частину - позивачки, на
12 частину квартири - кошти
відповідачки, при цьому відповідачка зазначила, що оскільки вона є у шлюбі, то
чоловік також буде мати право на частину її квартири, тому запропонувала угоду
укласти на її ім'я, щоб у подальшому оформити право власності на неї. Підстав
не довіряти матері в неї не було, тому 15.10.1999
року на її кошти та відповідачки була придбана квартира за адресою
АДРЕСА_3та оформлена угода на ім'я відповідачки, згідно нашої домовленості.
Вважає, що оскільки квартира була придбана на спільні кошти по 12 частини її
та її матері, то квартира є їй спільною частковою власністю по 12 частині,
тому що вони мешкали однією сім'єю, у них був спільний бюджет, кошти вони
складали для придбання квартири, тому вважає, що вона також має право власності
на зазначену квартиру і просить визнати за нею право власності на 12 частину
квартири за адресою АДРЕСА_3. 14.03.2000
року вона з відповідачкою стала також: власницею квартири за адресою
АДРЕСА_2в рівних частках, у якій мешкала з ОСОБА_4 до придбання спірної
квартири по вул. Р. Люксембург м. Слов'янськ. Після придбання квартири по
АДРЕСА_3, позивачка з сім'єю стала мешкати у квартирі, відповідачка визнавала
її право власності, надала їй можливості зробити ремонт на своє бажання. Але
потім стала тиснути на неї, говорити, що необхідно виписати її чоловіка з
квартири, чим склала конфліктну обстановку , що привело до розпаду сім'ї и 23.06.2004 року шлюб вона з
чоловіком розірвала. Після цього, вона стала наполягати на оформленні її права
власності на квартиру по АДРЕСА_3,
але відповідачка ухилялася від вирішення цього питання, в результаті чого
між ними стали виникати суперечки і у жовтні
2005 року відповідачка у її відсутність змінила замки на
дверях у квартирі за адресою АДРЕСА_3, де вона та її неповнолітня дочка
постійно мешкали та де знаходилося її особисті речі, ключі не дала, чим учинила
перешкоди у користуванні квартирою та порушила її права, як власника. У зв'язку
з тим, що між: ними стали неприязні стосунки, спільно користуватися квартирами
вони не мають можливості і оскільки склався порядок користування квартирами, а
саме відповідачка мешкає у квартирі по АДРЕСА_2а вона за адресою АДРЕСА_3, тому
вважає, що необхідно провести розподіл квартир наступним чином за нею визнати
право власності на квартиру АДРЕСА_3, а за відповідачкою по АДРЕСА_2.
Зобов'язати відповідачку не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_3,
вселити її та її неповнолітню доньку у зазначену квартиру та стягнути судові
28.08.2006   року позивачка подала позову заяву у якій навела
вимоги, а саме ставила питання про визнання угоди купівлі
- продажу від 15.10.1999 року
частково недійсним, а саме визнання її покупцем за
зазначеною угодою та визнання за нею
права спільної часткової власності на 12 частину
квартири за адресою вул. Р. АДРЕСА_3
Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 26.02.2007 року заява
ОСОБА_1 про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами - задоволена.
Рішення Слов'янського міськрайонного суду від 12.12.2005 року за позовом ОСОБА_5 до Слов'янського міськвиконкому
міської ради про визнання угоди дійсною та визнання права власності за ОСОБА_2
на квартиру по АДРЕСА_3-скасовано
за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду справа за
позовною заявою ОСОБА_2 до Слов'янського виконавчого комітету про визнання
договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру - об'єднана в одне
провадження з первісною справо за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5

Ухвалою суду залучена по справі за позовом ОСОБА_2 до Слов'янського
виконавчого комітету про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на квартиру -
донька ОСОБА_6 - ОСОБА_3у
якості відповідача, як правонаступника.

27.04.2007   року позивачка подала заяву у якій ставила питання про
поновлення

строку на звернення до суду, оскільки незважаючи на те,
що вона знала що угода купівлі-

продажу була укладена на ім'я матері, однак вона мешкала
у зазначеній квартирі,

користувалася нею як власниця, право її було порушено
відповідачкою лише у 2005
році,

тому вважає причину пропуску строку поважною і просить
поновити його.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, навела доводи, аналогічні доводам позовної заяви, просила:

1.
визнати причину пропуску строку позовної давності - поважною,
поновити строк на звернення до суду за захистом своїх порушених прав;

2.
визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 15.10.1999 року, укладений
у Слов'янськім філіалі Краматорської Універсальної біржі „Примус" між
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 квартири за адресою АДРЕСА_3: а саме визнати її покупцем та
визнати право власності за нею на 1
2 частину квартири за адресою АДРЕСА_3, за зазначеним договором;

3.
розподілити спільне сумісне майно сторін - квартиру по
АДРЕСА_3, та по АДРЕСА_2, оскільки кожна з них власницею 12 частини зазначених
квартир; та оскільки за ними склався порядок користування квартирами, то за нею
визнати право власності на квартиру по АДРЕСА_3, а за відповідачко ОСОБА_2 на
квартиру по АДРЕСА_2;

4.
зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні
квартирою за адресою АДРЕСА_3;

5.
вселити її та її неповнолітню доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1народження у
квартиру по АДРЕСА_3;

стягнути з відповідачки на її користь сплачені судові
витрати.

3

Стосовно
позовних вимог ОСОБА_2 визнає їх частково, вважає, що договір купівлі-продажу
від 15.10.1999 року,
укладений у Слов'янськім філіалі Краматорської Універсальної біржі
„Примус" між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 квартири за адресою АДРЕСА_3 необхідно
визнати таким що відбувся, але частково дійсним, з підстав зазначених вище, та
визнати за ОСОБА_2 право власності на зазначену квартиру на 12 частину,
оскільки на інші 12 частину зазначеної квартири просить визнати право
власності за нею.

Відповідачка
ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнала в повному обсязі і
зазначила вона є матір'ю ОСОБА_1, з якою на сьогоднішній день у них склалися
вкрай неприязні стосунки. Дійсно у них на праві власності є квартира за адресою
АДРЕСА_2м. Слов'янськ, що належить їм на праві приватної власності по 12
частині. Іншого спільного майна сторони не мають. Позивачка з 1992 року мешкала за
адресою АДРЕСА_1 у своєї бабусі, де і була зареєстрована. У 1996 року вона
приватизувала квартиру на своє ім'я та продала її. 15.10.1999 року вона
придбала квартиру за адресою АДРЕСА_3 за частину своїх особистих коштів, а
частину грошей вона займала. Квартиру вона придбала для свого чоловіка, який
був інвалідом, рухався на інвалідній колясці, і оскільки ширина прийомів дверей
у квартирі по АДРЕСА_2не дозволяла рухатися у колясці, вона придбала спірну
квартиру для колишнього чоловіка, з яким шлюб розірвала у 1980 році, але
мешкала з ним разом. ІНФОРМАЦІЯ_1 її
колишній чоловік, який був зареєстрований у квартирі по АДРЕСА_3- помер. Вона
сама, на той час, була зареєстрована у квартирі по АДРЕСА_2, і оскільки у неї
з донькою були нормальні стосунки, вона зареєструвала її у цій квартирі.
Подальшому між ними стали виникати суперечки, спори з приводу того, що
позивачка не платила комунальні послуги, не проводила ремонт. З даного приводу
вона зверталася до прокуратури м. Слов'янська та Слов'янського МО УМВС України. У
грудні 2005 року
вона змінила замки у квартирі по АДРЕСА_3,
де стали мешкати квартиранти, яким вона дозволила проживати. Крім того,
вважає, що підстав для поновлення строку для звернення до суду немає, оскільки
ОСОБА_1 знала про те, що договір купівлі-продажу був оформлений на неї. Просить
відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позовні вимоги
про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 15.10.1999 року, укладеного
у Слов'янськім філіалі Краматорської Універсальної біржі „Примус" між
ОСОБА_6 та нею, квартири за адресою АДРЕСА_3, та визнати за нею право власності
на зазначену квартиру, підтримала в повному обсязі, оскільки всі основні умови
угоди вони виконали: вона передала ОСОБА_6 гроші, які частково позичала у
свідка ОСОБА_8, а
ОСОБА_6. передала їй квартиру та документи. Оскільки ОСОБА_6померла, а донька
останньої - ОСОБА_3ухиляється
від нотаріального оформлення угоди, то вона просить визнати угоду купівлі
продажу дійсною та визнати за нею право власності.

Відповідачка
ОСОБА_3в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала в повному обсязі,
позовні вимоги ОСОБА_2 -
частково. Зазначила, що ОСОБА_6. -
її мати, яка 15.10.1999
року уклала у Слов'янськім філіалі Краматорської Універсальної біржі
„Примус" договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_3. їй відомо,
що її чоловік - ОСОБА_9
допомагав її матері продавати квартиру, знайшов покупців. Вона вважала, що
квартира була придбана для ОСОБА_1, тому що вона була присутня при тому, як
ОСОБА_1 з ОСОБА_2 приходили та оглядали квартиру, а потім приходила ОСОБА_1 з
чоловіком оглядати квартиру і з їх поведінки вона зрозуміла, що квартира буде
придбана для молодої сім'ї ОСОБА_1 Зі слів свого чоловіка їй відомо, що ОСОБА_1
придбала квартиру, тому вважає, що за нею необхідно визнати право власності на
12 частину квартири. Стосовно позову ОСОБА_2 -вона не може сказати визнає його чи ні.

Представник
відповідача   Слов'янського   виконавчого
комітету   міської   Ради
у

судове засідання не з'явився, але від нього надійшла
заява, про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення
позовних вимог. Суд визнає, причину неявки представника відповідача поважною та
вважає можливим розглянути справу без його участі, що відповідає положенням ст.
169 ЦПК
України.

Суд
вислухавши   пояснення   сторін,
свідків,   вивчивши   матеріали
даної  цивільної справи, цивільної
справи № 2-2020/05 та № 8-3/07,    вважає, що позов ОСОБА_1

4

підлягає
задоволенню у повному обсязі, а позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні, що позивачці - ОСОБА_1 належала
квартира за адресою АДРЕСА_1, яку вона продала 10.11.1998 року за 6305
грн. та перейшла мешкати до своєї матері - відповідачки по справі в квартиру по АДРЕСА_2м.
Слов'янськ, де ї була зареєстрована (а.с. 8).
В суді з достовірністю знайшла своє підтвердження та обставина, що сторони
мешкали однією сім"єю, у них був спільний бюджет, взаємні права та
обов'язки, позивачка працювала, що підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1
(а.с. 12-13), ОСОБА_2не
працювала, оскільки доглядала за хворим чоловіком, що підтвердили свідки
ОСОБА_10, ОСОБА_11.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідачки
ОСОБА_2 що ОСОБА_1 працювала недовгий час на різних роботах, оскільки, згідно з
копією трудової книжки ОСОБА_1 була прийнята на роботу ТОВ „Наше дело" 23.10.1995 року та
звільнена 14.03.1999 року;
після чого на наступний день знову працевлаштувалась у ТОВ „Плюс" з 15.03.1999 по 09.04.1999 рік; після чого,
знов на наступний день після звільнення 10.04.1999
року працевлаштувалась на ПП „Славтрансснаб", де працювала до 16.03.2000 року, що
свідчить про те, що позивачка ОСОБА_1 з моменту спільного мешкання з ОСОБА_2,
щоденно працювала, що і було основою створення та примноження її власності.

Суд вважає доведеним той факт, що гроші, які позивачка отримала від продажу
квартири по АДРЕСА_1 вона витратила на придбання квартири по АДРЕСА_3, оскільки
даний факт підтвердили свідки:

а)  ОСОБА_10, яка показала, що вона
достовірно знає, що гроші на квартиру були

спільними як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1, оскільки остання працювала та у неї
були гроші

від продажу квартири за угодою 1998
року. Вона була присутня при тому, як в день

укладання угоди по придбанню квартири по АДРЕСА_3, ОСОБА_1 (що була
на той час вагітна) в залі перераховувала гроші, що були з продажу квартири

по вул. Шевченко м. Слов'янська у 1998
p., після чого позивачка з ОСОБА_2 пішли укладати

угоду, а вона залишилася зі своїм братом - колишнім чоловіком ОСОБА_2, оскільки він був

інвалідом та за ним необхідний був догляд. Незважаючи на те, що квартира
була придбана

для ОСОБА_1, ОСОБА_2 та її колишній чоловік уговорювали позивачку не

оформлювати угоду на своє ім'я, та вона їх послухала, тому що на момент
придбання

квартири ОСОБА_1 було лише 24
роки, вона прислухалася до думки своїх батьків,

оскільки мешкала з ними. Після придбання квартири, у ній мешкала ОСОБА_1 з

чоловіком, робили ремонт, оплачували комунальні послуги. Чоловік ОСОБА_2 - її брат,

жодного разу не був у спірній квартирі, оскільки двері ліфта не дозволяли
інвалідній колясці

проїхали у середину ліфта, тому що були вузькі (а.с. 105-109);

б) ОСОБА_11, яка є сусідкою ОСОБА_2,
та мала добрі відносини з сім'єю ОСОБА_2,

часто навідувалася до них, приймала участь в обговоренні питання придбання
квартири

ОСОБА_1., оскільки чоловік позивачки раніше вже був одружений та мав
майнові

проблеми з першою дружиною, тому батьки ОСОБА_1. вирішили що квартира, яка
буде

придбана на спільні кошти відповідачки та позивачки, буде оформлена на
ОСОБА_2, яка

завжди визнавала право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_1, та

збиралася оформили квартиру на неї, ОСОБА_1 оплачувала комунальні послуги (114-118),

в) ОСОБА_12, яка мешкає в одному
будинку з сім'єю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2і також підтвердила ту обставину,
що гроші, за які була

придбана спірна квартира належали ОСОБА_1, яка їх отримала від продажу
квартири по

вул. Шевченко м. Слов'янська (а.с. 119-121).

Крім того, відповідачка ОСОБА_2у своїх поясненнях
зазначала, що у неї була лише частина коштів на придбання квартири, а решти їй
бракувало, у зв'язку з чим вона вимушена була позичати гроші у ОСОБА_8, що була
допитана у якості свідка. Разом з тим, суд вважає, пояснення і ОСОБА_2 и свідка ОСОБА_8
такими, що не відповідають дійсності, оскільки вони заперечують одні іншим. Так
ОСОБА_2у своїх поясненнях (а.с. 75)
зазначала, що кошти їй ОСОБА_8 передавала дома в останньої, яка мешкає у
приватному будинку, передача відбувалася в жилій кімнаті, гроші передавала
ОСОБА_8, при цьому розписки ОСОБА_2не писала. Тоді як свідок ОСОБА_8 зазначила,
що вона дійсно давала у борг ОСОБА_2 кошти - 3000 доларів США
при цьому вона зі своїм чоловіком на автобусі

5

приїхали додому до ОСОБА_2 та саме її чоловік передавав
кошти відповідачці. При передачі грошей ОСОБА_2написала розписку, яку після
повернення коштів вона повернула боржниці.

Суд вважає, що
викладені пояснення є суперечливими та такими, що викликають сумніви у їх
правдивості, тому суд вважає, що пояснення свідка ОСОБА_8 та ОСОБА_2 не можуть бути
прийняті судом до уваги.

Разом з тим, суд
вважає встановленим, що дійсно у ОСОБА_2 не вистачало коштів на придбання
квартири по АДРЕСА_3, тому докладала свої кошти саме ОСОБА_1 з тих грошей, що
були від продажу квартири по вул. Шевченко м. Слов'янська, оскільки це
об'єктивно підтверджується угодою купівлі-продажу від 10.11.1998 року, за якою
ОСОБА_1 отримала 6305 грн., з
моменту укладання якого минув не дуже великий час, а також поясненнями
зазначених свідків.

Суд критично
відноситься до пояснень ОСОБА_2, про те, що квартира по АДРЕСА_3 була придбана
для її колишнього чоловіка -
ОСОБА_13, який був інвалід та не рухався самостійно, оскільки зазначена
квартира знаходиться на 5
поверху, ліфт вузький, та не давав можливості піднятися в квартиру, саме
тому він не разу не був у спірній квартирі, що зазначила позивачка, про що не
заперечувала відповідачка та підтвердила свідок ОСОБА_10.

Суд приймає як
доказ того, що ОСОБА_1 була стороною за договором пояснення свідка ОСОБА_9,
який зазначив, що він є зятем ОСОБА_6, яка 15.10.1999 року укладала угоду купівлі-продажу своєї квартири по
АДРЕСА_3на товарній біржі у дворі КП „БТГ м. Слов'янська. Він також був
присутнім при укладання угоди і при тому, як ОСОБА_1 передавала гроші ОСОБА_6,
а остання передала гроші йому. Він також підтвердив той факт, що ОСОБА_1
неодноразово приходила дивитися спірну квартиру як сама, так і з чоловіком,
проявляла інтерес, тому він вважав, що квартира купується для молодої сім'ї
ОСОБА_1.

Суд не може
погодитися з доводами відповідачки ОСОБА_2 та її
представника, при посиланні на ОСОБА_14, як свідка, який нібито підтвердив ту
обставину, що при укладанні угоди купівлі-продажу 15.10.1999 року не були
присутні ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_9, оскільки фактично свідок зазначив, що
дійсно угода була укладена на товарній біржі, керівником якої він був, але ні
позивачку, ні відповідачку не знає. Зазначив, що про укладання спірної угоди та
моменту передачі грошей, він не пам'ятає. Після чого свідок навів загальні
правила укладання угоди, тому суд не може послатися на доводи свідка ОСОБА_14
як на доказ, що з достовірністю підтверджував доводи ОСОБА_2 про факт передачі
грошей та осіб присутніх при укладанні угоди, оскільки свідок пояснення ОСОБА_2
не підтвердив.

Суд приймає
пояснення свідків ОСОБА_9 ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_10, оскільки вони між:
собою узгоджуються, не є суперечливими, підтверджуються іншими доказами, а саме
балансами абоненту по спірній квартирі з оплати газу (а.с. 100-101), послуг
водоканалу (а.с. 102) де
зазначено, що мешкає у квартирі ОСОБА_1 та указані оплати та розмір субсидії.
Суд приймає до уваги пояснення зазначених свідків також і в частині того, що
саме ОСОБА_1 проводила оплату комунальних послуг, вважає їх пояснення
правдивими, оскільки ця обставина підтверджується повідомленням про надання
субсидії ОСОБА_1 для оплати комунальних послуг, де особові рахунки, зазначені у
повідомлені є ідентичними з тими особовими рахунками, які зазначені у балансах.
На цій підставі суд не приймає до уваги пояснення відповідачки ОСОБА_1, що
ОСОБА_1 не сплачувала комунальні послуги.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що
квартира за адресою по АДРЕСА_3придбана за рахунок спільних коштів ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, тому зазначені квартира є їх спільною власністю, а також: приходить до
висновку, що ОСОБА_2 не є єдиним покупцем за договором купівлі-продажу 15.10.1999 року і тому суд
вважає, що є достатньо правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про
визнання частково недійсним угоди купівлі-продажу на підставі ст. 48 ЦК України (в
редакції 1963 року)
оскільки вона суперечить вимогам закону и
визнати ОСОБА_1. покупцем за зазначеним договором.

6

Оскільки позивачка ОСОБА_1 ставить питання про поділ
майна, то на підставі ст. 357
ЦК України (в редакції 2003
року) та п. З ч. 5 Постанови
ПВС України № 20 від 22.12.1995 року „Про судову
практику у справах за позовами про захист права приватної власності", суд
визначає частку кожного учасника у спільній сумісній власності. Згідно діючого
законодавства, частка учасника у спільній сумісній власності визначається
ступенем його трудової участі. Оскільки сторони не навели докази про те, що
участь когось з них у надбанні майна була більшою або меншою, то суд вважає, що
позов ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 12 частину квартири по
АДРЕСА_3підлягає задоволенню.

Вирішуючи вимогу про поділ майна, що є спільною частковою власністю сторін,
суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Так кожна зі сторін, і ОСОБА_2, і ОСОБА_1 є власницею 12 частини квартир
за адресою АДРЕСА_3 (на підставі даного рішення суду), та по АДРЕСА_2
(відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 14.03.2000 року, виданого
Слов'янською міською радою а.с. 7).

Згідно в п. 1 ч. 14 зазначеної
Постанови ПВС України №
20 від 22.12.1995 року
квартира, яка є спільної частковою власністю підлягає поділу в натурі, якщо
можна виділити ізольовані жилі омліти з самостійними виходами, які молена
використовувати як окремі квартири, або які можна переобладнати під такі
квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до висновків судово-технічної експертизи від 10.07.2006 року, розподіл
квартири за адресою АДРЕСА_2 на дві частини в натурі по технічним умовам
неможливий (а.с. 129-136).
Сторонами позов про встановлення користування приміщенням квартири не
заявлено, тому суд, на підставі ст. 11
ЦПК України не має можливості вирішити це питання.

Крім того, суд також вважає, що недоцільно та неморально буде залишити
спірні квартири у спільнім користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1, оскільки між ними
склалися вкрай неприязливі стосунки, що підтверджується великою кількістю скарг
у правоохоронні органи, поясненнями свідків, і тому сумісне користування
квартирами стало неможливе, співвласниця квартири ОСОБА_2не проживає у спірній
квартирі, сдала її у
найм, оскільки забезпечена іншим житлом. Крім того між за ними склався порядок
користування квартирами, а саме ОСОБА_2 користується квартирою по АДРЕСА_2,
вартість якої, згідно з висновком судово-технічної експертизи від 10.07.2006 року складає 40 200 грн; ОСОБА_1
користується квартирою по АДРЕСА_3, вартість якої, згідно з висновком
судово-технічної експертизи від 10.07.2006
року складає 44 000 грн.

У зв'язку з цим суд приходить до висновку про необхідність розподілу
спільного майна наступним чином: визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру
по АДРЕСА_3, а за відповідачко ОСОБА_2 право власності на квартиру по АДРЕСА_2,
що відповідає п. 6 Постанови
Пленуму ВСУ „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий будинок" № 7 від 04.10.1991 року, положення
якої можливо аналогічно застосувати і для квартир, що є у приватній власності
громадян.

При  цьому
враховуючи  різницю  вартості
квартир,   зобов'язати  ОСОБА_1 виплатити ОСОБА_2. грошову
компенсацію - різницю
в ідеальних долях - 1900
грн. Ідеальна доля складає 42100
грн.   (40200 грн. +
44000 грн. = 84200 грн. 2 = 42100 грн.) Різниця в
ідеальних долях: 1900 грн. (44000 грн. - 42100 грн. = 1900 грн.)

Вирішуючи питання про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити
перешкод у користування квартирою за адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_1 та вселенні її та
її неповнолітньої доньки також підлягають задоволенню.

7

В судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_2змінила замки на дверях у зазначеній квартирі, ключі
позивачці не надала, не пускає її в квартиру, у зв'язку, з чим існують
перешкоди ОСОБА_1 у здійснені права користуватися та розпорядження своєю власністю.

Згідно зі ст. 391
ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні
ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для
особистого проживання та проживання членів їх сімей, та ст. 155 ЖК України,
гарантуються права громадян, що мають у приватній власності квартиру.

Оскільки зазначені права ОСОБА_1 порушені, то вони підлягають захисту у
судовому порядку і тому позов про усунення перешкод у користуванні квартирою по
АДРЕСА_3 та вселення її та неповнолітньої доньки - підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про визнання причину пропуску строку позовної давності
поважною та поновлення строку на звернення до суду позивачки ОСОБА_1, суд
вважає, що вимоги підлягають задоволенню, оскільки незважаючи на те, що ОСОБА_1
знала про існування угоди купівлі-продажу від 15.10.1999 року, але право власності її ОСОБА_2 чи ніким іншим не
оспорювалося, вона мешкала у зазначеній квартирі, оплачувала комунальні
послуги, піклувалася за житло, як за своєю власністю, ОСОБА_2обіцяла
переоформити на нею право власності у добровільному порядку, між ними були
довірливі, родинні відносини, тому у неї не було підстав звертатися до суду.
Але, коли у 2005 році
ОСОБА_2 стала перешкоджати їй користуватися квартирою, у зв'язку з чим порушила
її право, то вона повинна була звернуться до суду. На підставі зазначеного, та
відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, суд
визнає причину пропущення позовної давності поважною у зв'язку з чим порушені
права ОСОБА_1 підлягають захисту.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_1 про стягнення судових витрат з ОСОБА_2 суд вважає,
що оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, то відповідно до ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_2 необхідно стягнути оплачений судовий збір 257 грн. 43 коп.

Разом з тим з позивачкою ОСОБА_1 при звернення до суду з заявою, то з неї,
на підставі ст. 80 ЦПК
України, необхідно стягнути недоплачений судовий збір у розмірі 182 грн. 57 коп.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу від 15.10.1999
року, укладеного у Слов'янськім філіалі Краматорської Універсальної біржі
„Примус" між ОСОБА_6 та нею, квартири за адресою АДРЕСА_3 та визнання за
нею права власності на квартиру підлягають частковому задоволенню.

В суді встановлено, що дійсно між ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 з іншої сторони був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири.
Угода була укладена у Слов'янськім філіалі Краматорської Універсальної біржі „Примус"
- не забороненій
чинним законодавством, але з порушенням форми. Однак на підставі ст. 12 Закону України
«Про власність» від 4 лютого 1991 року в покупців
виникло право власності на придбане майно, яким вони у відповідності зі ст. 2 Закону України «Про
власність» мають право користуватися, володіти й розпоряджатися, не дивлячись
на протиріччя чинного законодавства.

У відповідності зі ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо всіх важливих умов
договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або
часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В суді
встановлено, що позивачами були повністю виконані умови угоди, а саме вони
передали гроші ОСОБА_6, а остання їм документи на квартиру та ключі. Після
придбання ОСОБА_1 протягом б років, а ОСОБА_2 і на теперішній час користуються
квартирою. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують
на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2, а саме
суд вважає, що оскільки угода відбулася, то її за позовом ОСОБА_2 необхідно
визнати частково дійсною, визнати за ОСОБА_2 право власності на 12 частину
квартири,

8

оскільки суд
прийшов до висновку, що ОСОБА_1 також є покупцем по зазначеній угоді та за нею
також: необхідно визнати право власності на 1 2 частину спірної квартири.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст. 47, 48, ГК України (в редакції 1963 року), ст. 220,
357, 391 ЦК України (в редакції 2003
року), 151, 155 ЖК
Украіни, п. 6 Постанови
Пленуму ВСУ „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий будинок" № 7 від 04.10.1991 року, п. З ч. 5, п.14, Постанови
ПВС України № 20 від 22.12.1995 року „Про судову
практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст. 10, 11, 80, 88, 89, 210, 213-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Сдов"янського виконавчого комітету
ОСОБА_3про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права
власності на квартиру - задовольнити
частково.

Визнати договір купівлі-продажу від 15.10.1999 року, укладений
у Слов'янськім філіалі Краматорської Універсальної біржі „Примус" між
ОСОБА_6та ОСОБА_2квартири за адресою АДРЕСА_3 - частково дійсним; визнати ОСОБА_2покупцем за зазначеною
угодою та визнати за нею право власності на 1 2 частину квартири АДРЕСА_3.

Позовні вимоги ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання
права власності на квартиру, розподіл спільного майна, усунення перешкод у
користуванні квартирою, вселення у квартиру, визнання договору купівлі-продажу
часткового недійсним - задовольнити.

1.
визнати причину пропуску строку позовної давності - поважною,
поновити строк на звернення до суду за захистом своїх порушених прав;

2.
визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 15.10.1999 року, укладений
у Слов'янськім філіалі Краматорської Універсальної біржі „Примус" між:
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 квартири за адресою АДРЕСА_3: а саме визнати ОСОБА_1другим
покупцем за зазначеною угодою та визнати за нею право власності за нею на 12
частину квартири за адресою АДРЕСА_3;

3.
розподілити спільне сумісне майно - квартиру по
АДРЕСА_3, та по АДРЕСА_2: визнати за ОСОБА_1право власності на квартиру по
АДРЕСА_3, а за відповідачко ОСОБА_2на квартиру по АДРЕСА_2;

4.
зобов'язати ОСОБА_2не чинити перешкод ОСОБА_1 у
користуванні квартирою за адресою АДРЕСА_3;

5.
вселити ОСОБА_1. та її неповнолітню доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1народження у
квартиру по АДРЕСА_3;

6.      стягнути
з відповідачки на її користь сплачені судові витрати у сумі 257 грн. 43 коп.

7.
стягнути з ОСОБА_1 недоплачений судовий збір у розмірі 182 грн. 57 коп. та оплату
витрат на інформаційно-технічний розгляд цивільної справи - ЗО грн.
отримувач територіальне управління державної судової адміністрації в Донецькій
області Код 34686537 р/р 0004 в УДК м. Донецьк МФО 834016.

8.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. грошову
компенсацію - різницю
в ідеальних долях - 1900
грн.

Рішення може бути оскаржено до судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, та
подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання
заяви на апеляційне оскарження.

Рішення постановлене та підписано у нарадчій кімнаті в
одному екземплярі.

Головуюча
Мірошніченко Л.Є.