РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15
березня 2007 року                                                                        м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                                  Меленко
О.Є.

суддів                                                             Павлишиної
А.Т., Шишка А.І.

секретаря                                                       Сем"янчук
С.Й.

з участю:                     адвоката                    ОСОБА_3.

сторін:                                                            ОСОБА_1.
та її представника - ОСОБА_4.,

представника            ОСОБА_2.- ОСОБА_5.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за позовом позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про
поділ майна, зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про повернення особистого
майна і стягнення вартості комунальних послуг за апеляційними скаргами ОСОБА_1,
ОСОБА_2на рішення Надвірнянського районного суду від 6 грудня 2006 року ,-

встановила:

ОСОБА_1,
ОСОБА_2оскаржують рішення Надвірнянського районного суду від 6 грудня 2006
року, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1.- стягнуто з ОСОБА_2. на
її користь 12074 гривнів грошової компенсації і 120 гривень 74 копійки судових
витрат. В позові ОСОБА_2. до ОСОБА_1. про повернення особистого майна та
стягнення вартості комунальних послуг відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. вказує на невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи і наявним доказам. Так, судом не враховано того, що за час
спільного проживання було зроблено капітальний ремонт будинку, під час якого
куплено 180 листів шиферу і у 1988 році ними перекрито дах. Крім цього, були
поміняні вхідні двері та частина вікон у будинку, проведено комунікації та
ремонт сходової клітки на 2 поверх. Зазначені обставини ствердили в суді
свідки. За час спільного проживання також було збільшено розмір земельної
ділянки, окультурено її та вирощено сад, однак зазначеним обставинам суд
взагалі не дав оцінки. Відповідач заперечував в суді спільне спорудження
господарських будівель, як то сараю, літньої кухні, гаражу, незважаючи на те,
що на час прийняття будинку в експлуатацію у 1967 році такі будівлі були
відсутні, про що прямо зазначається у акті. Значні кошти вкладалися також у
ремонт автомобіля ГАЗ-21 та придбання предметів домашнього вжитку, які залишилися
в користуванні відповідача. Також було збудовано сушарню та буджарню. Однак всі
ці обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції. У зв'язку з цим
просила оскаржуване

Справа №
22-ц-148/2007р.                                    Головуючий
у 1 інстанції Вінтоняк М.Б.

Категорія
2                                                                  Доповідач
Меленко О.Є.

2

рішення
скасувати, ухвалити нове рішення, яким визнати будинковолодіння №
АДРЕСА_1спільною сумісною власністю та стягнути на її користь грошову
компенсацію за 1/3 його частину та 3425 грн. вартості рухомого майна.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2. просить скасувати рішення суду першої інстанції та
закрити провадження у справі. Вказує на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам
справи.

Так,
будинковолодіння з приводу якого виник спір збудовано задовго до укладення
шлюбу з ОСОБА_1. і не може вважатися спільним майном. Сарай-літня кухня
збудована у 1958 році. Цегляної вбиральні, як капітальної споруди не існує
взагалі, оскільки вбиральня знаходиться у приміщенні сараю і є його невід'ємною
частиною. Огорожа побудованим ним ( ОСОБА_2.) вже після розірвання шлюбу з
відходів дощок, а ворота з хвірткою були ще до одруження з ОСОБА_1. Вважає, що
це майно не може бути визнано спільним. Крім цього, суд стягнув з нього половину
вартості спільно нажитого майна, в той час. як сама ОСОБА_1 просила 1/3, і не
досліджував його вимог про витребування майна.

В суді
апеляційної інстанції ОСОБА_1. та її представник, представник ОСОБА_2. подані
ними апеляційні скарги підтримали, одночасно заперечивши доводи , що викладені
у апеляційній скарзі протилежної сторони.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, їхніх представників, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до переконання про наявність підстав для
часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1. та відхилення апеляційної
скарги ОСОБА_2., виходячи з наступного.

Встановлено,
що спір між сторонами, які перебували у шлюбі між собою протягом 1988-2004
років, виник з приводу поділу спільного майна подружжя, визнання за ОСОБА_1.
права власності на частину будинковолодіння № АДРЕСА_1, яке зареєстровано за
ОСОБА_2., та відшкодування витрат на оплату комунальних послуг.

Судом
встановлено, що за час спільного проживання сторони побудували сарай вартістю
11686 гривень; цегляну вбиральню вартістю 3806 гривень; дерев'яну огорожу
площею 35,5 кв.метра вартістю 3106 гривень; ворота з хвірткою вартістю 5550
гривень. Таким чином сторонами за час спільного проживання набуто нерухомого
майна, що є невіддільним від будинковолодіння № АДРЕСА_1( яке залишається у
власності ОСОБА_2.) на суму 24148 гривень. Зазначене стверджується поясненнями
свідків та технічним паспортом на будинковолодіння № АДРЕСА_1і доводами
ОСОБА_2. не спростовується, а тому з нього в користь позивачки ОСОБА_1. підставно
стягнуто грошову компенсацію половину вартості цього спільно нажитого сторонами
нерухомого майна в сумі 12074 гривень.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. про визнання за нею право власності на
1/3 будинку, суд першої інстанції правильно виходив з того, що будинковолодіння
№ АДРЕСА_1збудовано та введено в експлуатацію ОСОБА_2. ще до укладення шлюбу з
позивачкою, а за час шлюбу сторін в своїй вартості істотно не збільшилось ( 6,7
% вартості згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від
20.10.2006 року - а.с. 143-166), а тому не може бути визнане згідно ст.62 СК
України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з
тим, вирішуючи питання про стягнення грошової компенсації на користь ОСОБА_1.
суд не врахував долі її затрат у збільшенні вартості будинку, що на даний час
належить ОСОБА_2. ( 20250 грн. : 2 = 1125 грн.), у зв'язку з чим рішення суду у
цій частині слід змінити.

Доводи
обох сторін про те, що судом порушено їхні інтереси при вирішенні питання щодо
поділу спільного майна (рухомого) подружжя та витребування від

3

ОСОБА_1.
особистих речей ОСОБА_2. , не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до
вимог ст.ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона (з огляду на допустимість
доказів) зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень. Ні в суді першої інстанції, ні в судовому
засіданні апеляційного суду, сторони на надали належних доказів існування
такого майна, не зазначили обставин його придбання та доказів щодо вартості.

Зважаючи
на те, що вимоги про відшкодування половини витрат на оплату комунальних послуг
заявлені ОСОБА_2. за період жовтня 2003- липня 2005 року, коли ОСОБА_1. в
будинку вже не проживала і цих послуг не споживала, суд першої інстанції
підставно відмовив і у цій частині позовних вимог ОСОБА_2.

Земельна
ділянка з приводу якої також виник спір передана у одноосібну власність
ОСОБА_2., що стверджується матеріалами справи, а тому правових підстав
проводити її поділ, як того вимагала ОСОБА_1., суд не мав.

Керуючись
ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, судова палата в цивільних справах
апеляційного суду, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2відхилити.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення
Надвірнянського районного суду від 6 грудня 2006 року в даній справі в частині
стягнення з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. грошової компенсації та судових
витрат-змінити.

Стягнути
з ОСОБА_2в користь ОСОБА_122199 гривень грошової компенсації і   221
гривню 99 копійок судових витрат.

В решті
рішення Надвірнянського районного суду від 6 грудня 2006 року залишити без
зміни.

Рішення
набирає чинності негайно, однак може бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня набрання
ним чинності.