Справа-22ц-9127-2007 р.                                   Головуючий
у 1 інстанції : Климов В.В.
: 32                                                                   Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21
грудня 2007 року   Судова палата у
цивільних справах Апеляційного суду Донецької області

в складі
: головуючого - судді                   Ювченко
Л.П.

суддів                                                         Кіянової
С. В.,  Єлгазіної Л.П.

при
секретарі                                             Тума
О.В.

за
участю позивача                                   ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 та представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Краматорського міського суду від 29 жовтня 2007 року за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6,  ОСОБА_7,  ОСОБА_2,
ОСОБА_8 треті особи - орган опіки та піклування Краматорської міської
Ради,  СГіРФО Краматорського MB ГУМВС
України в Донецькій області про визнання такими,  що втратили право користування жилим
приміщенням та по зустрічному позову ОСОБА_9 до ОСОБА_1,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7 про вселення та визначення порядку
користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Краматорського міського суду від 29 жовтня 2007 року задоволено позов
ОСОБА_1,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5 до ОСОБА_6,  ОСОБА_7,
ОСОБА_2,  ОСОБА_8 про визнання
такими,  що втратили право користування
жилим приміщенням,  а саме квартирою в
АДРЕСА_1 і забов"язано СГіРФО Краматорського MB ГУМВС
України в Донецькій області зняти з реєстраційного обліку відповідачів,  а також відмовлено у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_9,  яка діє в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_8 до ОСОБА_1,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7 про вселення та визначення порядку
користування жилим приміщенням.

В
апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 та її представник просять рішення суду
скасувати в частині визнання її та її неповнолітнього сина ОСОБА_8,  1995 року народження такими,  що втратили право користування квартирою і
постановити нове рішення про задоволення її зустрічних вимог,  оскільки судом першої інстанції були порушені
норми матеріального та процесуального права,
не враховано,  що позивачка ОСОБА_1
,  яка є її матерю перешкоджала їй у
користуванні спірною квартирою,  вона
змінила замок і ключів не надала,  крім
того,  її мати утримує в спірній квартирі
собак бійцівської породи,  що перешкоджає
їй у користуванні квартирою,  оскільки в
неї неповнолітня дитина.

В
судовому засіданні апеляційного суду позивачка ОСОБА_1  заперечувала проти доводів апеляційної скарги
і просила її відхилити. При цьому не заперечувала,  що вона змінила замки на вхідних дверях
спірної квартири і дійсно має собаку в квартирі,  однак,
вважає,  що оскільки донька
ОСОБА_2 не сплачує комунальні послуги і квартплату за житло,  воно їй не потрібно.

Інші
позивачі,  відповідачі,  представник відповідача ОСОБА_2 та треті
особи,  будучи повідомлені про час та
місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши
доповідача,  пояснення позивача ОСОБА_1
,  перевіривши доводи апеляційної
скарги,  апеляційний суд вважає,  що апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 та
її представника слід задовольнити частково,
рішення суду змінити в частині визнання ОСОБА_2 та неповнолітнього
ОСОБА_8 такими,  що втратили право
користування жилим приміщенням,  вселення
та визначення порядку користування квартирою з наступних підстав.

При
розгляді справи суд першої інстанції встановив,
що ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4,  ОСОБА_1 та ОСОБА_6, ОСОБА_7,  ОСОБА_2 на підставі ордеру №273 від
18.03.1992 року в порядку обміну вселилися в спірну квартиру в АДРЕСА_1,  яка складається з двох кімнат жилою площею
40, 5 кв.м. . У вказаній квартирі зареєстровано 7 осіб,  тобто як позивачі так і відповідачі і
неповнолітня дитина ОСОБА_8,  1995 року
народження. Однак,  згідно акту житлових
органів відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 з неповнолітнім сином ОСОБА_8 у
спірній квартирі не проживають з травня 1992 року і їх речей в квартирі немає.
Відповідачі ОСОБА_6 іОСОБА_7 не заперечують про визнання їх такими,  що втратили право користування спірною
квартирою,  оскільки вони постійно
перебувають в м. Москві,  де працюють і
проживають. ОСОБА_2 більш ніж 6 місяців не проживає у спірній квартирі і
питання про вселення не ставила,  а
звернулася до суду лише в теперішній час як виник спір,  поважних причин відсутності в квартирі вона
не надала.

Однак,  не можна погодитися з висновками суду в
частині визнання ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_8,  1995 року народження такими,  що втратили право користування жилим
приміщенням в квартирі в АДРЕСА_1
та відмови у задоволенні її позову про вселення у спірну квартиру і
визначення порядку користування нею.

Так,  відповідачі ОСОБА_6,  ОСОБА_2 та ОСОБА_10 вселилися в спірну
квартиру в АДРЕСА_1 на підставі ордеру на житло (а.с. 7). У вказаній квартирі
зареєстровані сім осіб,  а саме :
позивачі і відповідачі,  з яких
ОСОБА_8,  1995 року народження є
неповнолітнім.

Згідно
акту від 14.08.2006 року (а.с. 6) з моменту реєстрації з 1992 року до
теперішнього часу ОСОБА_2 з неповнолітнім сином ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з
повнолітньою донькоюОСОБА_7 у вказаній квартирі не проживають і її речи в
квартирі відсутні.

Відповідно
до ч.2  ст. 71 ЖК України якщо наймач або
члени його сім"ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців,  цей строк за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем,  а в разі спору -
судом.

Але,  з матеріалів справи вбачається і позивачка
ОСОБА_1  не заперечувала,  що у спірній двокімнатній квартирі вона
утримує собаку,  крім того,  вона змінила замки на вхідних дверях,  а ключи ОСОБА_2 не надавала,  фактично ОСОБА_2 з сином ОСОБА_8 не проживає
у спірній квартирі з 1995 року,  вказані
обставина підтверджуються і актом житлово-комунального відділу (а.с.  128).

При
таких обставинах,  судом першої інстанції
не було враховано,  що відповідачка
ОСОБА_2 з неповнолітнім сином ОСОБА_8,
1995 року народження з поважним причин була відсутня за місцем
проживання у спірній квартирі. Крім того,
представник органу опіки і піклування заперечував проти задоволення
позову,  посилаючись на те,  що іншого житла у дитини ОСОБА_8 не має і він
знаходиться на обліку в дитячому медичному закладі за станом здоров'я (а.с.
24-=25, 48 оборот).

Таким чином,  у суду першої інстанції не було підстав для
визнання ОСОБА_2 з неповнолітнім сином ОСОБА_8,
1995 року народження такими,  що
втратили право користування спірною квартирою і зняття їх з реєстраційного
обліку.

На
підставі наведеного зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про її вселення з сином
ОСОБА_8 у спірну квартиру в АДРЕСА_1 слід задовольнити,  в частині визначення порядку користування
спірною квартирою слід відмовити,  оскільки
це порушує права інших користувачів відповідно до ч.2  ст. 63 ЖК України..

В іншій частині
рішення суду не оскаржується.

Відповідно
до  ст. 309 п.4 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або
зміни рішення є порушення або неправильне застосування   норм
матеріального   або   процесуального   права.
Норми   матеріального   права

вважаються
порушеними або неправильно застосованими,
якщо застосовано закон,  який не
поширюється на ці правовідносини,  або не
застосовано закон,  якій підлягав
застосуванню.

Керуючись  ст.  ст.
307 ч.1 п.3,  309 п.4,  313,
314,  316 ЦПК України,  апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 та представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити
частково

Рішення
Краматорського міського суду від 29 жовтня 2007 року змінити в частині визнання
ОСОБА_2 та неповнолітньої дитини ОСОБА_8,
1995 року народження такими,  що
втратили право користування жилим приміщенням,
вселення та визначення порядку користування квартирою.

Відмовити
у задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5 до ОСОБА_2,  ОСОБА_8 про визнання такими,  що втратили право користування жилим
приміщенням в квартирі в АДРЕСА_1

Вселити
ОСОБА_2 з неповнолітнім сином ОСОБА_8 в квартиру в АДРЕСА_1 і відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою в
АДРЕСА_1..

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.