.   Справа №
22-2117                                         Головуючий
Категорія   21                                                    Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2007 року                                 Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого Курило В.П.

суддів: Санікової О.С, Шамрило Л.Г.

при секретарі:
Степаненко В.Б. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку
апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
м.Єнакієві Донецької області на рішення Єнакіївського міського суду Донецької
області від 25 грудня 2006 року за позовом
ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
м.Єнакієві Донецької області про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній
скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
м.Єнакієві Донецької області просить скасувати рішення Єнакіївського міського
суду Донецької області від 25
грудня 2006 року,
яким частково задоволені позовні вимоги позивача: стягнуто з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м.Єнакієві Донецької області
на відшкодування моральної шкоди 12000
грн., - та
постановити рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

В обгрунтування
апеляційної скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
м.Єнакієві Донецької області посилається на те, що позивачем належним чином не
надані докази, які б встановлювали чи підтверджували факт моральних страждань;
при проходженні МСЕК потерпілому не було визначено факт спричинення моральної
шкоди в установленому законом порядку, а висновок МСЕК про встановлення стійкої
втрати працездатності є підставою для розрахунку і відшкодування позивачу
матеріальної шкоди і не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди;
судом не прийнято до уваги, що позивач втратив професійну працездатність за
професією, але не втратив здатність вести звичний спосіб життя, а наявність
протипоказань у роботі не може позбавити позивача можливості реалізації своїх
звичок та бажань в повному обсязі; судом не враховано, що відповідачем
сплачуюються позивачу страхові виплати, він отримує пенсію; судом не враховано,
що належним відповідачем по справі повинно бути підприємство, на якому позивач
отримав ушкодження здоров'я; судом дана невірна оцінка доказів, що грунтуються
на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, а також глибині фізичних та душевних страждань позивача. Крім
того, Законом України „Про державний бюджет України на 2006 рік"
зупинена дія статей Закону України „Про загальнообовязкове

2

державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві і професійного захворювання, що спричинили втрату
працездатності", які передбачають виплату моральної шкоди.

В судовому
засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її задовольниш.

Позивач в
судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної
скарги, просив її відхилити, вважаючи рішення суду законним і обгрунтованним.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач тривалий час працював на підприємствах
вугільної промисловості; звільнений у 2004
році за станом здоров'я. Висновком МСЕК від 28 листопада 2002
року позивачу вперше встановлено 45%
втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням.

Внаслідок
професійного захворювання в результаті шкідливих та небезпечних умов
виробництва, ОСОБА_1. заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних
стражданнях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що порушило його нормальні
життєві стосунки, які потребують від нього додаткових зусиль для організації
свого життя -необхідністю
звернення до лікарів, неможливістю отримати високооплачувану роботу.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом
ст.ст.1, 21, 28, 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України покладено обов'язок відшкодувати
застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяну
умовами виробництва, при цьому сума страхової виплати не може перевищувати
двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати.

Як вбачається з
матеріалів справи захворювання ОСОБА_1. є професійним, про що 1 листопада 2002 року складений
акт розслідування хронічного професійного захворювання. Висновком медичних
органів позивачу встановлений діагноз: хронічна вертеброгенна попереко-крижова
радікулопатія в стадії затихаючого загострення з больовим м'язо-тонічним
синдромом. Висновком МСЕК від 28
листопада 2002 року
позивачу вперше встановлено 45%
втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням
безстроково, він визнаний інвалідом третьої групи.

За таких
обставин суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права
вимагати відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ушкодження здоров'я у
зв'язку з професійним захворюванням за нормами Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", оскільки
страховий випадки, який дає право позивачу на відшкодування моральної шкоди,
виник у 2002 році, в
період дії Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", коли позивачу вперше встановлена
висновком МСЕК втрата професійної працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням і строк позовної давності на ці правовідносини не
розповсюджується.

Суд правильно й з дотриманням вимог
ч.З ст.34 Закону визначив розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування
моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням на користь позивача,
урахувавши при цьому всі обставини по справі, в тому числі характер і тяжкість
професійного захворювання, встановлення у зв'язку з цим 45% втрати
професійної працездатності безстроково, що позбавляє його надії на відновлення
здоров'я, а також те, що він   вимушений
постійно лікуватися, глибину та

3

ступінь моральних страждань
ОСОБА_1.,   порушення у зв'язку з цим
нормальних життєвих зв'язків, характер додаткових зусиль для організації життя.

Посилання
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.Єнакієві
Донецької області на Закон України „Про державний бюджет України на 2006 рік", яким
зупинена дія норм Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", які передбачають відшкодування
моральної шкоди застрахованим чи членам їх сімей не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки таке зупинення не позбавляє постраждалих права на відшкодування
моральної шкоди. Крім того, відповідних змін до вказаних норм Закону внесено не
було, а фінансування Фонду відповідно до ст.46 зазначеного Закону здійснюється
не за рахунок Державного бюджету; кошти на здійснення страхування від нещасного
випадку не включаються до складу Державного бюджету України.

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло
призвести до неправильного вирішення справи і не спростовують висновків суду.
Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.
ст. 303-304, 307 ч.І п.1,
308 ч.І, 314 ч.І п.1, 315 ЦПК України,
апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Єнакієві
Донецької області  відхилити.

Рішення
Єнакіївського міського суду Донецької області від 25 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.