У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

31 жовтня 2007 року                                                              м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Барсукової В.М.,

Балюка М.І.,

Григор'євої Л.І.,

Косенка В.Й., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міського
військового комісаріату про перерахунок пенсії та стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2006 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з
указаним позовом, зазначав, що він прослужив у збройних силах 19 років 2 місяці
та був звільнений з дійсної служби в 1993 році. Вважає, що відповідачем
неправомірно не застосовані при нарахуванні пенсії щомісячна надбавка в розмірі
100% грошового забезпечення, передбачена Указом Президента України № 173/2002
від 23 лютого 2002 року, і надбавка в розмірі 50%, передбачена Указом
Президента України № 389/2003 від 5 травня 2003 року.

Посилаючись на викладене, просив забов'язати відповідача провести
перерахунок його пенсії за період з 2003 року до 1 січня 2006 року і стягнути
заборгованість з недорахованої та невиплаченої пенсії в розмірі 27 867 грн. 52
коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2006
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від               6 червня 2007 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначені судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, і постановити нове рішення про
задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства
України, призначення якого полягає у визначенні повноважень адміністративних
судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції,  порядок звернення до адміністративних судів і
порядок здійснення адміністративного судочинства.

Частиною 2 ст. 4 цього Кодексу визначено, що юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 1 п.п. 1,2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - Кодекс) компетенція адміністративних судів поширюється на спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її
проходження, звільнення з публічної служби.

Оскільки спір, що виник між сторонами, є публічно-правовим і відноситься до
компетенції адміністративних судів, тому його розгляд судом першої та судом
апеляційної інстанцій повинен був здійснюватися за нормами Кодексу
адміністративного судочинства України.

Між тим, як убачається з матеріалів справи, суди розглянули справу після 1
вересня 2005 року за правилами, установленими Цивільним процесуальним кодексом
України (далі - ЦПК).

Таким чином, суди, вирішуючи спір, дійшли помилкового висновку про наявність
цивільно-правового спору та помилково розглянули справу за нормами ЦПК України.

З урахуванням наведеного рішення районного та апеляційного судів підлягають
скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі ч. 1  п. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 205, 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2006 року
та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 червня 2007 року скасувати, а провадження у справі
закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.В. Гнатенко

Судді:                                                                            В.М. Барсукова

М.І. Балюк

Л.І. Григор'єва

В.Й. Косенко