Справа №22-9009/2007                                        Головуючий
по 1 інстанції Мельник А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

07 листопада 2007 року
колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.  Києва в складі: Головуючого - Желепи О.В.
Суддів: Столбун В.І.,  Ратнікової
В.М.  при секретарі: Денисенко С. С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Печерського районного суду м.  Києва від
10 вересня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про виселення,  вселення та усунення перешкод у користуванні
квартирою,

Заслухавши
доповідь судді Желепи О.В.,  вислухавши
пояснення осіб,  що з'явились в судове
засідання,  перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія

встановила:

Позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,  в
якому просила зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди у здійсненні
права користування АДРЕСА_1. Позивач просила велети її в цю квартиру,  оскільки вона належить їй на праві власності
та виселити з неї ОСОБА_3,  яка
поселилась до квартири без її згоди.

Рішенням
Печерського районного суду м.  Києва від
10 вересня 2007 року в задоволенні позову відмовлено.

Не
погоджуючись з таким рішенням позивач подала апеляційну скаргу в якій просила
рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її вимог в
повному обсязі. В скарзі зазначала,  що
суд безпідставно відмовив їй в позові,
ухвалив рішення ,  яке не
відповідає встановленим обставинам справи. Так позивач вказувала на те,  що вона не може користуватись квартирою,  яка належить їй на праві власності,  оскільки її син ОСОБА_2 під час здійснення
ремонту,  замінив до квартири вхідні
двері,  від яких вона не має ключів.
Також апелянт вказувала,  що в її
квартирі поживає ОСОБА_3 - дружина її сина,
але суд безпідставно не задовольнив її вимоги про виселення
останньої,  яка займає спірну квартиру
без її згоди.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення,  колегія дійшла висновку,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позову,  суд першої
інстанції виходив з того,  що позивачка
не довела свої позовні вимоги,  не
довела,  що їй здійснюються перешкоди в
користуванні квартирою,  та що в спірній
квартирі проживає ОСОБА_3,  яка
перешкоджає останній у здійсненні її права власності.

Колегія
суддів в повній мірі з такими висновками погодитись не може,  так як вони не відповідають встановленим
обставинам справи.

Згідно  ст.  150
Житлового кодексу Української РСР,
громадяни,  які мають у приватній
власності квартиру,  користуються нею для
особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд: продавати,
дарувати,  заповідати,  здавати в оренду,  обмінювати,
закладати,  укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно ч.1  ст.
321 ЦК України,  право власності є непорушним.  Ніхто не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно  ст.
391 ЦК України
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено,  що АДРЕСА_1 належить на праві приватної
власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 02 квітня 1998 року та
зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації за № 39179 -
20.04.1998 року.

Як
вбачається з пояснень представника позивача та відповідача ОСОБА_2,  у позивача відсутні ключі від спірної
квартири,  оскільки ОСОБА_2 після того як
замінив двері в квартирі,  ключі від неї
передав лише батьку - Хромаєву 3..

Відповідно
до  ст.
61 ЦПК України,  обставини визнані
сторонами не підлягають доказуванню.

Таки
чином позивачка не має вільного доступу до квартири,  яка належить їй на праві приватної
власності,  а тому її вимоги про усунення
перешкод в здійсненні її права користування квартирою та вселення мають бути задоволені
на підставі  ст.  ст.
321,  391 ЦК України та  ст.
150 ЖК України.

Рішення
Печерського районного суду м.  Києва в
частині відмови позивачці в позові,  щодо
усунення перешкод у здійсненні нею права користування та вселення,  як таке,
що не відповідає встановленим обставинам справи підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Що
стосується позову в частині виселення ОСОБА_3,
то суд першої інстанції правильно виходив з того,  що позивачка не довела,  що в спірній квартирі проживає її
невістка,  а тому правомірно не
задовольнив вимоги про її виселення.

Доводи
апеляційної скарги в тій частині,  що
висновок суду про не проживання ОСОБА_3 в спірній квартирі не відповідає
обставинам справи,  до уваги не
приймаються,  так як відповідно до  ст. .60 ЦПК України обов'язок
доказування покладений на сторони,  а
позивач не подала суду та не навела в апеляційній скарзі жодного доказу,  який би підтверджував,  що в її квартирі проживає дружина сина.

Рішення
суду в частині відмови в позові про виселення ОСОБА_3 відповідає вимогам закону
та встановленим обставинам справи,  а
тому підстав для його скасування в цій частині немає.

На
підставі викладеного,    керуючись  ст.
ст.    303,  307,
308,  309,  314,
316,  317,  319 ЦПК України,  колегія суддів,  -

Вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Печерського районного суду м.  Києва від
10 вересня 2007 року в частині відмови в позові про усунення перешкод у
здійсненні права користування квартирою та вселення скасувати та ухвалити нове.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про
вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою задовольнити.

Вселити ОСОБА_1
в АДРЕСА_1.

Зобов 'язати
ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні АДРЕСА_1.

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення
набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.