АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 22ц-7862007                                               Головуючий
Категорія 26                                                                                        Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

21
лютого 2007 року

Колегія суддів
судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі:

головуючого судді                                                    Петренко І.О.

суддів                                                                         Болтунової
Л.М., Лаченкової О.В.

при секретарі                                                            Сидоренко
А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2на рішення
Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від ЗО жовтня 2006 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_6, ОСОБА_1 , ОСОБА_2, ОСОБА_7про
визнання за ним права власності в порядку спадкування ,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2002 року позивач
звернувся з позовною заявою до ОСОБА_8і просив постановити рішення , яким визнати за
ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 418 частини
домоволодінняАДРЕСА_1

Оскільки
ІНФОРМАЦІЯ_1відповідач по справі помер , 17 травня 2005 року позивач уточнив
свої позовні вимоги , просив залучити до справи вище вказаних відповідачей і
задовольнити його позовні вимоги.( т. 1 ар. сп. 141).

В обґрунтування
позову він вказував на те ,
що спірне домоволодіння АДРЕСА_1належало
в рівних долях батькам позивача ОСОБА_9таОСОБА_10, які знаходились у зареєстрованому шлюбі з 1921 року.
ІНФОРМАЦІЯ_3помер батько позивача і згідно його заповіту , посвідченого 12
жовтня 1966 року нотаріусом 3 Дніпропетровської державної нотаріальної контори
( ар. сп. 17 т.1), його спадкоємцями на 12 частину спірного домоволодіння
являлись дружина та вісім їх спільних дітей :
ОСОБА_3,ОСОБА_11,ОСОБА_12,ОСОБА_13,ОСОБА_5,ОСОБА_6- кожному по 118 частині.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 1967 року ( т.1 ар. сп. 10 , 239) за ОСОБА_10 було
визнано право власності на 12 частину спірного домоволодіння , а рішенням того
ж суду від 8 вересня 1967 року виділено їй
1018 частин цього домоволодіння (
т.1 ар. сп. 7).
1ІНФОРМАЦІЯ_2ОСОБА_10померла (
т.1 ар. сп. 13) і її
долю в спірному домоволодіння прийняв згідно заповіту позивач по справі
ОСОБА_3і отримав 20 квітня 1982 року свідоцтво
про право на спадщину за заповітом ,
яке було видано 2 державною
Дніпропетровською нотаріальною конторою.( т.1 ар. сп. 14).

Оскільки після
смерті батька ніхто з спадкоємців за заповітом не звернулись до нотаріальної
контори , а доля
матері у спадщині була врахована в рішенні суду від 8 вересня 1967 року , решта частин в
спірному домоволодіння -
818 - повинна
бути розподілена між спадкоємцями ,
які фактично прийняли спадщину ,
тобто між позивачем та ОСОБА_8,
а оскільки останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
418 частини спірного домоволодіння повинно перейти його спадкоємиці за
заповітом -ОСОБА_4

Частина дітей
ОСОБА_9 померла - ОСОБА_13в
1995 році, ОСОБА_11в 2004 році, ОСОБА_14в 2003 році.

Позивач також
просив рішенням суду виділити в натурі належну йому частину - 418 частин
спірного домоволодіння та визначити порядок користування земельною ділянкою
його , однак
ухвалю Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2006 року ці вимоги
були виділені в окреме провадження (т.2 ар.
сп. 8).

Рішенням
Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_10були задоволені в повному обсязі і за ним визнано право
власності в порядку спадкування за заповітом на 418 частини
домоволодінняАДРЕСА_1

В апеляційних
скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ставлять питання про скасування рішення суду та
направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі,
оскільки суд дійшов до висновків ,
які не відповідають обставинам по справі.

Заслухавши
учасників процесу , що
з'явились , вивчивши
матеріали справи законність та обґрунтованість рішення суду , доводи
апеляційних скарг, колегія суддів вважає ,
що апеляційні скарги слід відхилити ,
а рішення суду залишити без змін за наступними підставами.

Відповідно до
положень ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін , якщо визнає , що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального
права.

Як вбачається з матеріалів справи домоволодінняАДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в період шлюбу ( т.1 ар. сп.9) , про що йдеться в рішенні
Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 1967 року ( т. 1 ар. сп. 10). Згідно до заповіту ОСОБА_9 ( т.1 ар. сп. 17 ) він заповідав усе своє майно на випадок смерті своїй дружині та 8 дітям . Однак , після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3( т.1 ар. сп. 12) в нотаріальну контору ніхто із вказаних в заповіті
спадкоємців не звернувся за прийняттям спадщини , про що свідчать довідки 2 та 3 Дніпропетровської державної нотаріальної контори (т.1 ар. сп. 33,34).

При вище викладених обставинах суд обгрунтовано керувався положеннями ЦК
України в редакції 1963 року та , посилаючись на положення ст.. 549 , його дійшов до висновку про те , що фактично прийняли спадщину після
смерті ОСОБА_9 лише його дружина ОСОБА_10та сини ОСОБА_3та ОСОБА_12, які були прописані у спірному
домоволодінні та проживали в ньому. Доля дружини
померлого ОСОБА_9 були визначена та виділена в натурі рішеннями Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ( т.1 ар. сп. 7,10) , а фактичний розділ домоволодіння не заперечували
сторони по даній справі та допитані свідки.

Право власності ОСОБА_10на 1018 частин спірного домоволодіння було
визначено свідоцтвом про право власності за
заповітом ОСОБА_3 ( т.1 ар. сп. 14) і іншими учасниками процесу не
оспорюється.

Із решти часток спірного домоволодіння суд обгрунтовано на 418 частини
визнав право власності за позивачем - ОСОБА_3 , оскільки згідно довідки голови
квартального комітету № 7 Ленінського району м.
Дніпропетровська , останній був прописаний у спірному
домоволодінні постійно з 1950 року , окрім періоду з 1969 року по 1984 рік , протягом яких був прописаний за адресою
АДРЕСА_2 ( т.1 ар. сп. 227), а свідки ОСОБА_15 таОСОБА_16в судовому засіданні підтвердили той факт, що позивач був не тільки прописаний , а й фактично проживав в спірному домоволодінні в цей період часу( т.1 ар.
сп.268).

У відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна із сторін повинна
довести обґрунтованість своїх позовних вимог
, надати відповідні докази в обґрунтування своєї позиції , чого відповідачі не виконали , а тому безпідставними є їхні вимоги про не доведеність
позовних вимогОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2про та, що вона є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_17також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідачка не надала суду доказів , а ні факту прийняття спадщини самою
ОСОБА_17, а ні факту наявності заповіту останньої саме відповідачці.

Доводи ж апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до непогодження з висновками
суду хоча у відповідності до положень ст. 57 ,212 ЦПК України право оцінки наданим
доказам по справі має лише суд , який розглядає спір та встановлює наявність або
відсутність обставин , які мають значення для
вирішення справи.

Оскільки для скасування рішення
підстави вказані в ст.ст. 309,
311 ЦПК України відсутні ,
а доводи наведені в апеляційній скарзі не мають ознак неправильного
застосування судом норм матеріального або процесуального права , які призвели , або могли
призвести до невірного вирішення справи апеляційні скарги слід відхилити , а рішення по
справі залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313,314,315,317,319
ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1таОСОБА_2відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2006 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання
законної сили до Верховного Суду України .