Справа № 22 -
140 / 2007                       Рішення постановлено під головуванням
Категорія 19                                                                 судді
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

28 лютого 2007 року                                                                                         місто
Вінниця

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючого
: Морозовського В.І.,

суддів :                                           Глєбова
І.К. і Чорного В.І.,

при секретарі: Шевчук Л.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1на заочне рішення Гайсинського
районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2006 року за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2про відшкоду­вання моральної шкоди, заподіяної внаслідок збирання та
поширення без згоди позивача відомостей, що містить конфіденційну інформацію, -

встановила:

У листопаді 2002 року ОСОБА_1. звернувся до районного
суду із вказаним позовом, мотивованим тим, що в жовтні того ж року відповідач
при подачі до суду касаційної скарги приєднав до неї довідку, що містила
конфіденційну інформацію про стан здоров'я позивача. У зв'язку з цим ОСОБА_1.
просив стягнути зОСОБА_2 за заподіяну моральну шкоду 2400 грн., а також в
порядку забезпечення доказів - вилучити з матеріалів справи № 2 - 443/02 та в
інших сторін у цій справі зазначену довідку, яку приєднати до останньої
позовної заяви.

В ході розгляду справи позивач збільшив до 5000 грн.
вимоги щодо відшкодування немайнової шкоди.

Справа
розглядалась судами неодноразово.

Заочним рішенням Гайсинського районного суду Вінницької
області від 23 жовтня 2006 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування
рішення та направлення справи на новий судовий розгляд, оскільки суд першої
інстанції порушив норми процесуального права та через невідповідність висновків
суду обставинам справи.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1. наполягав
на задоволенні апеляційної скарги, обґрунтовуючи свої вимоги викладеними в ній
обставинами.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату,
час і місце судового засідання, до суду не з'явився, але просив справу
розглянути у його відсутність, тому у відповідності до вимог ч.4 ст.305 ЦПК
України колегія суддів прийняла рішення про апеляційний розгляд справи без
участіОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача і пояснення позивача,
перевіривши законність та обґрунто­ваність судового рішення в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає,
при цьому виходить з наступного.

2

У відповідності до ст.308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що
касаційна скарга, до якої приєднано довідку з конфіденційною інформацією про
стан здоров'я позивача, у справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Гайсинмаш» про
відшкодування майнової і моральної шкоди та зустрічним позовом ВАТ «Гайсинмаш»
до ОСОБА_1 про встановлення факту відсутності нещасного випадку на виробництві
підписана ОСОБА_2. не як фізичною особою, а як керівником юридичної особи -
головою правління вказаного акціонерного товариства.

Таким чином, у даному конкретному випадку особисто
ОСОБА_2. не являвся стороною у процесі, а лише здійснював представництво
інтересів ВАТ «Гайсинмаш» в порядку ч.2 ст.110 ЦПК України 1963 року, чинного
на момент вирішення спору.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те,
що ОСОБА_2. не є належним відповідачем у справі про відшкодування моральної
шкоди, заподіяної внаслідок збирання та поширення без згоди позивача
відомостей, що містить конфіденційну інформацію, узгоджується також з
положеннями ст.ст.440-1 і 441 ЦК
України 1963 року (ст.ст.1167 і 1172 ЦК
України 2003 року), згідно яких відповідальність за відшкодування шкоди,
завданої працівни­ком під час виконання ним своїх трудових (службових)
обов'язків, покладається на юридичну особу.

Заява апелянта про те, що суд не виконав покладеного на
нього ч.4 ст.10 ЦПК України обов'язку, оскільки не запропонував позивачу
замінити первісного відповідача належним, і що ОСОБА_1. не заперечував проти
такої заміни, не відповідає матеріалам справи.

Так, з протоколу судового засідання від 21 квітня 2003
року видно, що позивач неоднора­зово висловлював своє небажання замінити
відповідача або притягнути до участі в справі іншу особу замістьОСОБА_2 та
наполягав на задоволенні позовних вимог за рахунок саме останнього, пояснюючи
це неприязними стосунками з ним (а.с.42). Свою позицію ОСОБА_1. підтвердив й
під час судового розгляду справи 23 жовтня 2006 року (а.с.129).

Той факт, що суд першої інстанції всупереч вимог ч.1
ст.33 ЦПК України не залучив до участі в справі іншу особу як співвідповідача
та не роз'яснив позивачу наслідків відмови від заміни неналежного відповідача,
на правильність судового рішення не впливає, а тому ці порушення норм
процесуального права не є підставою для його скасування.

При цьому колегія суддів також враховує, що у теперішній
час ОСОБА_1. не позбавлений права заявити в загальному порядку аналогічний
позов до належного відповідача.

Оскільки висновки суду першої інстанції апелянтом не
спростовані, а судове рішення є законним і обгрунтованим, підстав для його
зміни або скасування немає.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити, а заочне рішення
Гайсинського районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.