Справа № 22-35/2007                                   Головуючий
у І інстанції Чумак СЮ.
Категорія 32                                          _______                     Доповідач
УХВАЛА

іменем  України

13
лютого   2007 року   колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого
Песоцької Л.І.

суддів Баркової Л.Л ,
Трушкова М.М.

при секретарі: Жило І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права
власності на частку квартири в порядку спадкування, визнання частково
недійсними свідоцтва про право власності та договору дарування

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2. за основним
позовом на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 13 листопада 2006 року

встановила: У листопаді 2005 року позивачка ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом
про   визнання ОСОБА_2. таким, що
втратив   право   користування жилою площею на підставі ст.71
ЖК України.

У січні 2006 року ОСОБА_2. звернувся до
суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частку спірної квартири на
підставі ст.22 КпШіС України за його батьком ОСОБА_4, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1, та визнання за
ним права власності на частку квартири в порядку спадкування, частково
недійсними свідоцтва про право власності на цю квартиру на ім"я матері
ОСОБА_3. та договору дарування квартири його племінниці, а також надання йому
додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням
Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 13 листопада 2006
року позов ОСОБА_1. до ОСОБА_2.
задоволено. ОСОБА_2.
визнано таким, що втратив право користування жилою площею в квартирі АДРЕСА_1 в місті
Маріуполі. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. до
ОСОБА_1., ОСОБА_3. про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково
недійсними свідоцтва про право власності на квартиру та договору дарування,
визнання права власності на %
частку квартири відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2. просить
рішення суду скасувати, в позові ОСОБА_1. відмовити, а його позовні вимоги
задовольнити. Посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам
справи, зібраним доказам дана неправильна оцінка, порушено і неправильно
застосовано норми матеріального закону.

2

Заслухавши суддю
доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2.,
його представника, адвоката ОСОБА_5, які просили задовольнити апеляційну
скаргу, відповідачку за зустрічним позовом ОСОБА_3, яка просила її відхилити, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,
рішення суду скасуванню з направленням справи на новий розгляд з таких підстав.

Відмовляючи в
задоволенні позову ОСОБА_2.
і задовольняючи позов ОСОБА_1., суд виходив з того, що на час смерті батька
спадщина не відкривалась, оскільки той не був власником спірної квартири, не
мав правовстановлюючого документу і за життя не оспорював право власності за ОСОБА_3, яка була членом
ЖБК, що ОСОБА_2. спадщину
після смерті батька не приймав, що факт відсутності відповідача в спірній
квартирі без поважних причин понад 6
місяців доведено, з квартири останній виїхав добровільно, і право на
користування жилим приміщенням у нього виникло за іншою адресою, де він
постійно проживає більш ніж 18
років.

Проте з таким
висновком суду погодитися не можна, оскільки він не відповідає обставинам
справи та вимогам положень матеріального і процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Відповідно до
п.4 ст.311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи
на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не
брали участь у справі.

Як вбачається з
матеріалів справи, трьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 в місті
Маріуполі на підставі свідоцтва про право власності від 23 грудня 2002 року належала
ОСОБА_3.

У березні 2003 року ОСОБА_3. подарувала
спірну квартиру онучці ОСОБА_1., позивачці у справі.

Із пояснень
відповідачки ОСОБА_3. вбачається, що в період перебування у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_4 вони вступили у житло будівельний кооператив „Висота",
разом сплатили пайовий внесок і право власності останнього на половину спірної
квартири вона не оспорює. У травні 2002
року ОСОБА_4 помер.
На день смерті останнього його спадкоємцями були вона та їх діти - ОСОБА_6 та ОСОБА_2. Останній за їх
згодою і домовленістю був прописаним в спірній квартирі, оскільки його теща та
жінка відмовляли у прописці за місцем проживання.

Між тим,
розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_2.
про визнання за ним права власності на частку квартири в порядку
спадкування після смерті батька, суд першої інстанції не витребував з
нотаріальної контори спадкову справу, не притягнув до участі у справі всіх
спадкоємців, не з"ясував чи мають вони право власності на частку квартири
після смерті ОСОБА_4.

Відповідно до
положень ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі.

В порушення
вимог матеріального і процесуального закону, в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення суд першої інстанції допустив протиріччя у застосуванні
ст.71 ЖК України, зазначивши, що у ОСОБА_2.
виникло право на жиле приміщення за місцем його постійного проживання за
адресою: АДРЕСА_2 в місті
Маріуполі.   Таких позовних

з

вимог по справі сторонами не заявлялось і осіб, інтересів
яких стосується цей факт до участі у справі не притягнуто.

Таким чином,
зазначені порушення процесуального закону перешкоджають суду апеляційної
інстанції дослідити нові докази та обставини справи і є безумовною підставою
для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд.

З урахуванням зазначеного,

Керуючись ст.
ст. 303,307,311 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2.
задовольнити частково. Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя
від 13 листопада
2006 року
скасувати, справу направити на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала
суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути

оскаржена
протягом двох місяців з дня набрання законної сили шляхом подання

касаційної
скарги безпосередньо до Верховного суду України.