Справа № 2-241/2007
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2007 року                            АРМЯНСЬКИЙ МІСЬКИЙ
СУД

АВТОНОМНОЇ
РЕСПУБЛІКИ КРИМ

у складі:     головуючого     -        Хомутова В.М.

при секретарі -               Посохової В.Ю.,

за участю позивачки ОСОБА_1, представника позивача
ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_5, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Армянськ справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної
шкоди, посилаючись на те, що останній 09.12.2005р., управляючи автомобілем ВАЗ 2106 державний номер
НОМЕР_1 в м. Армянськ зіткнувся з веломопедом позивача, в результаті чого
останній отримав тяжкі тілесні ушкодження. Оскільки даними діями відповідача
позивачу була заподіяна фізична біль, душевні страждання, він просить стягнути
з ОСОБА_2 в якості відшкодування матеріальної шкоди 2 441,28 грн. - затрати на
лікування та моральної шкоди 8
000 грн.

Ухвалою суду до
участі у справі в якості співвідповідача був долучений ОСОБА_3.

У судовому
засіданні позивач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_4 підтримали
позов, при цьому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди збільшили
до 18 000 грн.

Відповідач
ОСОБА_2, його представник ОСОБА_5
позов не визнали, просять залишити його без задоволення.

Співвідповідач ОСОБА_3. до суду не
з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином
відповідно до ч.З ст. 76
ЦПК України.

Заслухавши
сторони, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи за даним
позовом, кримінальної справи №
1-91/06, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково.

Так, судом
встановлено, що дійсно 09.12.2005р. в результаті ДТП позивач ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні
для життя і здоров'я на момент заподіяння.

Вироком
Армянського міського суду АР Крим від 20.06.2006р. ОСОБА_2 був визнаний винним
у скоєнні цього злочину.

Таким чином факт
протиправного спричинення тілесних пошкоджень позивачу з боку ОСОБА_2 повністю
доведений в суді.

Проте накладаючи
обов'язок по відшкодуванню шкоди суд, бере до уваги факт того, що шкода була
заподіяна транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки, а
відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (
право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або
утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно вироку
Армянського міського суду АР Крим від 20
червня 2006р. тілесні пошкодження позивач одержав в результаті зіткнення з
автомобілем ВАЗ 2106 державний
номер НОМЕР_1 під управлінням ОСОБА_2

Проте згідно
технічного паспорта, власником автомобіля ВАЗ НОМЕР_1, є ОСОБА_3. При цьому
згідно як матеріалів кримінальної справи, а саме пояснення ОСОБА_3 від
09.12.2005р., так і пояснень ОСОБА_2
в суді, останній у момент ДТП
управляв вказаним автомобілем на прохання власника автомобіля, який
знаходився в стані алкогольного сп'яніння.

Таким чином,
враховуючи вказані обставини справи, у суду немає підстав для визнання того, що
ОСОБА_2 у момент ДТП володів
вказаним джерелом підвищеної небезпеки на відповідній правовій підставі, у
зв'язку з чим саме на власнику, тобто на ОСОБА_3 лежить обов'язок по
відшкодуванню заподіяної шкоди перед позивачем, оскільки вказана особа є
повнолітньою, яких небудь підстав, що дозволяють його звільнити від виконання
вказаних деліктних зобов'язань немає.

Враховуючи
характер і ступінь тяжкості тілесних пошкоджень, одержаних позивачем після ДТП, останній дійсно
поніс матеріальні витрати, пов'язані з необхідністю лікування. Проте позивачем
в суді розмір витрат на лікування, понесених у межах позовних вимог доведений
на суму 826грн. 40 кор.,
а саме випискою з історії хвороби вказаної особи (а.с. 7), в якій вказаний
список медикаментів необхідних для лікування, а також чеками про оплату даних
медикаментів. Що стосується витрат на дорогу, то беручи до уваги, що позивач проживає
в м. Армянськ, а згідно виписки з історії хвороби знаходився на лікуванні в
іншому населеному пункті -
м. Сімферополі з 17.07.2006р.
по 16.08.2006р., він дійсно у вказані дати витрачав додаткові кошти на дорогу,
що підтверджується проїзними квитками на вказані дати в сумі 22, 85грн. ( 17.07.2006р.) і 22,85 грн.
(16.08.2006р.), а всього на суму 45,7
грн. У частині решти прикладених позивачем чеків, квитанцій, то суд згоден
з доводами сторони відповідача ОСОБА_2,
що дані фіскальні документи самі по собі не є підтвердженням витрат,
пов'язаних з придбанням лікарських препаратів, витрат на проїзд з одного
населеного пункту в іншій, що знаходяться в причинному зв'язку з травмами,
одержаними позивачем в результаті протиправних дій відповідачів, оскільки позивачем
в суд не представлене документальне підтвердження припису лікаря на
необхідність придбання даних ліків, як і не представлені докази, підтверджуючі,
що позивач дійсно в інші дні був на прийомі у лікарів у зв'язку з вказаними
травмами в м.м. Красноперекопськ, Сімферополь. Таким чином загальна сума
витрат, що підлягають відшкодуванню позивачу складає 872,1 грн. (826,4 грн.+45,7 грн.).

При цьому суд
бере до уваги, що в даному випадку, це витрати, понесені позивачем після січня
2006р., тобто заперечення ОСОБА_2 про те, що він повністю відшкодував заподіяну
шкоду після ДТП, не можуть
бути узяті до уваги, оскільки згідно розписки від 30.01.2006р. вказаною особою
давалися грошові кошти позивачу за лікування і першу операцію в період
безпосередньо після ДТП,
а в даному позові позивач просить відшкодувати витрати пов'язані з подальшим
лікуванням і проведенням операції від 20.07.2006р.

Стосовно
відшкодування моральної шкоди, то суд безумовно визнає, що позивачу дійсно була
причинена моральна шкода, яка виразилася в перенесеними заявником як
безпосередньо фізичним болем, так і душевними стражданнями, пов'язаними з
переживаннями позивача з приводу стану свого здоров'я, порушенням нормального
способу життя, отриманням тяжких тілесних ушкоджень, а тому позовні вимоги
позивача про відшкодування моральної шкоди є законними та обґрунтованими. Проте
беручи до уваги, що безпосередньо шкода позивачу була причинена іншою особою,
яка частково провела виплату грошових коштів в якості відшкодування моральної
шкоди, виходячи з принципів розумності і справедливості, моральну шкоду
належить стягнути у розмірі 8000
грн.

Всі вказані стягнення підлягають
сплаті з боку ОСОБА_3, позов до ОСОБА_2
належить залишити без задоволення.

Судові
витрати в розмірі судового збору - 68 грн. (51 + 17), витрат на інформаційне - технічне забезпечення 30 грн.
підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь держави.

Керуючись ст.
ст. 1,
2, 4-15,57-60, 79, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 23,1166,1167, 1168, 1187 ЦК України,
суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування затрат на лікування 872 грн. 10 коп. та моральної шкоди -
8 000 ( вісім тисяч) гривень.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати, а
саме судовий збір на суму 68 грн. та витрати на інформаційно- технічне забезпечення на
суму 30
грн.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.