Справа № 22 - 2809 2007 р.
Головуючий у суді першої інстанції:Хитрук В.М.
Суддя - доповідач апеляційної інстанції: Цюра Т.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2007 року                                                                                       м.
Вінниця

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в
складі: головуючого: Цюри Т.В. суддів: Луценка В.В., Медяного В.М., при
секретарі: Шевчук Л.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 22
жовтня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини А 0853 м.
Бар про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу -,

встановила:

ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до військової частини А 0853 м. Бар про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу . Свої вимоги
позивач мотивував тим, що з 15.02.2006 року він працював начальником команди
сторожової охорони військової частини А 0853 . Наказом № 212 від 12.09.2007
року він був звільнений з роботи за появу на робочому місті в нетверезому стані
та вчинення аморального проступку. В зв"язку з тим, що позивач вважає своє
звільнення незаконним він вимушений був звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням
Барського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково , а саме було зобов'язано військову
частину А 0853 м. Бар внести зміни в Наказ № 212 від 12.09.2007 року,
виключивши з нього формулювання " та за вчинення аморального проступку, не
сумісного з продовженням роботи, п.3 ст.41 КЗпП України", в решті позовних
вимог було відмовлено.

Не погодившись з
даним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, зазначаючи, що воно є
незаконним   через невідповідність
висновків суду встановленим обставинам справи.

В судовому засіданні позивач підтримав свою апеляційну скаргу,
посилаючись на викладені в ній аргументи..

Представники
відповідача просили відхилити апеляційну скаргу, як безпідставну.

Колегія суддів,
перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог
позивача щодо поновлення його на роботі, та стягнення на його користь
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язавши військову частину
А 0853 м. Бар внести зміни в Наказ № 212 від 12.09.2007 року, виключивши з
нього формулювання " та за вчинення аморального проступку, не сумісного з
продовженням роботи, п.3 ст.41 КЗпП України".

Судом першої
інстанції був встановлений факт перебування позивача ОСОБА_1 в стані
алкогольного сп'яніння на робочому місці на території військової частини А0853
15 серпня 2007 року, що підтверджується протоколом медичного огляду для
встановлення факту алкогольного сп'яніння, складеного в.о. начальника медичної
служби ОСОБА_2 після огляду позивача. Від проходження медичного огляду для встановлення
факту алкогольного сп'яніння в Барській районній центральній лікарні лікарем
наркологом ОСОБА_1 категорично відмовився, про що зазначається в акті про
відмову від 15.08.2007 року.

Згідно пункту 25
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» нетверезий стан працівника може бути
підтверджений як медичним висновком, так і іншими видами доказів. Суд також
вірно визнав належними доказами по справі покази свідків: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтвердили факт перебування позивача в стані
алкогольного сп'яніння 15.08.07р. на робочому місці, тому відповідно п. 7 ст.
40 КЗпП України звільнення ОСОБА_1 визнав законним та обґрунтованим.

Щодо звільнення
позивача за вчинення ним аморального проступку, то Пленум Верховного Суду
України в постанові від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» роз'яснив, що з підстав вчинення аморального проступку,
несумісного з продовженням даної роботи (п.3 ст.41 КЗпП України), можуть бути
звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю. Тому суд,
правильно визнав звільнення позивача в частині вчинення ним аморального
проступку незаконним, а наказ № 212 від 12.09.2007 року в цій частині недійсним.

Такі висновки
суду повністю відповідають встановленим обставинам справи, до яких суд дійшов з
додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог не
спростовують.

Враховуючи
наведене, керуючись ст. ст. 308, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити..

Рішення
Барського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до військової частини А 0853 м. Бар про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і протягом двох місяців може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України.