Справа № 22ц-6579/07                                            Головуючий у 1
інстанції Анісімова Н.Д.
Категорія 23                                                              Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня
2007р.                                                                                              м.Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого                                                             Прокопчук
Л.М.

суддів                                                          Соломахи
Л.І., Могутової Н.Г.

при секретарі                                                            Жуковій
О.М.

за участю:

позивача                                                                    ОСОБА_1

відповідачів                                                     ОСОБА_2,ОСОБА_3

представника
відповідачів                             ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з апеляційними скаргами відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3на рішення Кіровського районного суду м.Донецька від 21 червня
2007р., -

ВСТАНОВИВ:

07 листопада
2005р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначала, що 19
квітня 2005р. приблизно о 19 годині 30 хвилин вона рухалася на належному їй
автомобілі марки Опель реєстраційний
номер НОМЕР_2 в м.Донецьку по вул.Петровського. Відповідач ОСОБА_2 рухався в
зустрічному їй напрямку на автомобілі ВАЗ-21013 реєстраційний номер НОМЕР_1,
який належить ОСОБА_5. На перехресті вулиць Петровського та Терешкової ОСОБА_2 при здійсненні
повороту наліво не надав дорогу її транспортному засобу, який рухався прямо,
внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів і належний їй автомобіль Опель отримав
механічні ушкодження. Заподіяна їй матеріальна шкода внаслідок пошкодження
автомобіля складає 19226грн. 21коп.

ДТП сталося з вини водія ОСОБА_2, який порушив
вимоги п.16.13 Правил дорожнього руху України.

Просила стягнути
з відповідачів на її користь на відшкодування матеріальної шкоди  19226грн. 21коп., на відшкодування моральної
шкоди 5000грн. та судові витрати: судовий збір у сумі 192грн. 26коп., витрати
на судову експертизу - 250грн., витрати на правову допомогу - 100грн. (а.с.З).

Ухвалою
Кіровського районного суду м.Донецька від 25 січня 2006р.ОСОБА_5 виключений з
кола співвідповідачів, до участі у справі залучений як співвідповідач ОСОБА_3
(а.с.30, а.с.39).

Після цього
позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом і доОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди. В якому посилаючись на ті ж самі обставини, просила стягнути з
відповідачаОСОБА_3 на її користь на
відшкодування матеріальної шкоди 19226грн. 21коп., на відшкодування
моральної шкоди 5000грн. та судові витрати: судовий збір у сумі 192грн. 26коп.,
витрати на правову допомогу - 100грн. (а.с.55).

Рішенням
Кіровського районного суду м.Донецька від 21 червня 2007р. з ОСОБА_2 таОСОБА_3
стягнуто на користь ОСОБА_1 по 11514грн. 38коп. з кожного, а саме, на
відшкодування матеріальної шкоди - по 9612грн. 61коп., витрати на правову
допомогу - по 50грн., витрати на проведення судової експертизи - по 255грн.,
витрати по сплаті судового збору - по 96грн., на відшкодування моральної
шкоди-по 1500грн.

З цим рішенням
не погодилися відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3, подали на нього кожний окремо апеляційні скарги, в яких просять
рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову позивачу в задоволенні
позову.

В обґрунтування
доводів апеляційних скарг вони посилаються на те, що вина ОСОБА_2 в ДТП не доведена. На
момент виїзду ОСОБА_2
на вул.Терешкової автомобіль Опель
тільки наближався до перехрестя. Виїхавши на перехрестя, ОСОБА_2 став рухатися по
вул.Терешкової в напрямку від вул.Петровського до центру мікрорайону. В цей
момент позивач стала виїжджати на перехрестя в порушення вимог дорожнього знаку
2.1 та п.16.13 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталося зіткнення
транспортних засобів передніми частинами. їх доводи підтверджуються масштабною
схемою перехрестя, на якому сталася ДТП, згідно якої ОСОБА_2 рухався
прямолінійно, а також розташуванням на перехресті дорожніх знаків 2.1 та
автомобілів після зіткнення. З моменту початку руху від дорожнього знаку 2.1 до
зіткнення ОСОБА_2 проїхав 26м, що вдвічі більше ніж відстань, яку проїхала
позивач.3азначене підтверджує, що він першим виїхав на перехрестя і рухався по
ньому, коли позивач лише під'їжджала до перехрестя. Під час судового розгляду
вони настоювали, щоб експерт намалював масштабну схему ДТП та визначив
переважне право руху ОСОБА_2
по перехрестю, оскільки ОСОБА_2 виїхав на нього першим. Додаткова автотехнічна експертиза
не встановила хто першим виїхав на перехрестя та хто мав перевагу в русі по
перехрестю. Із-за відсутності масштабної схеми ДТП суд не прийняв до уваги другий варіант висновків додаткової
автотехнічної експертизи.

В апеляційній
інстанції відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_4. доводи апеляційних скарг підтримали.

Позивач ОСОБА_1
проти доводів апеляційних скарг заперечувала, просила рішення суду залишити без
змін.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення відповідачів ОСОБА_2,ОСОБА_3, їх представника ОСОБА_4, позивача ОСОБА_1, дослідивши
матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового
рішення з наступних підстав:

При розгляді
справи суд першої інстанції встановив, що 19 квітня 2005р. приблизно о 19
годині 30 хвилин відповідач ОСОБА_2,
не маючи посвідчення на право керування транспортними засобами та без
відповідних правових підстав, керував автомобілем ВАЗ-21013 реєстраційний номер
НОМЕР_1, володільцем якого є відповідач ОСОБА_3 В порушення п.16.13 Правил
дорожнього руху України, згідно якого „перед поворотом ліворуч водій
транспортного засобу зобов'язаний надати дорогу транспортним засобам, що рухаються
по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч", водій
ОСОБА_2 на
перехресті вулиць Мала Петровська та Терешкової в Кіровському районі мДонецька
при здійсненні повороту наліво не надав дорогу транспортному засобу -
автомобілю Опель реєстраційний
номер НОМЕР_2, який належить на праві власності позивачу, під її ж керуванням,
який рухався прямо. Сталося зіткнення транспортних засобів, внаслідок якого
належний позивачу автомобіль Опель реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав
механічні ушкодження.

Відповідно до
висновку автотоварознавчої експертизи №270 від 27 квітня 2005р. матеріальна
шкода внаслідок пошкодження автомобіля Опель реєстраційний номер НОМЕР_2  складає 19226грн. 21коп.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна та
моральна шкода внаслідок ДТП позивачу заподіяна з вини відповідача ОСОБА_2,
який неправомірно заволодів автомобілем ВАЗ-21013 та порушив вимоги п.16.13
Правил дорожнього руху України, а також внаслідок недбалості відповідачаОСОБА_3,
який будучи володільцем транспортного засобу, належним чином не слідкував за
збереженням джерела підвищеної небезпеки, допустив до керування ним особу, яка
не мала прав на керування транспортним засобом, достатнього досвіду для того,
щоб запобігти ДТП. На підставі
частини 4 ст.1187 ЦК України
обов'язок по відшкодуванню шкоди суд поклав на відповідачів в рівних частках -
по 50%. Суд дійшов висновку, що внаслідок ДТП позивачу заподіяна моральна
шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку із пошкодженням її
автомобіля.

До висновку про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивачу відповідно до частини 4
ст.1187 ЦК України спільно відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3. у частці,
визначеній судом, суд першої інстанції дійшов внаслідок порушення норм
матеріального права.

Відповідно до
ст.309 ЦПК України порушення норм матеріального права є підставою для
скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

При розгляді
справи суд першої інстанції правильно виходив з вимог частини 1 ст. 1187 ЦК України, згідно
якої діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням
транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до
частини 1 ст.1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме:

1)
шкода, завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою;

2)
за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй
не відшкодовується;

3) за наявності
вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне
значення.

Суд першої
інстанції дійшов правильного висновку про те, що ДТП сталася внаслідок
порушення водієм ОСОБА_2, який керував автомобілем ВАЗ-21013 реєстраційний
номер НОМЕР_1, п.16.13 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до
п.16.13 Правил дорожнього руху України перед поворотом ліворуч і розворотом
водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу транспортним
засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи
праворуч.

Доводи відповідачів ОСОБА_2,ОСОБА_3 про
відсутність вини водія ОСОБА_2
в ДТП спростовуються
матеріалами адміністративної справи відносно ОСОБА_2 за ст.124 КпАП
України.

Згідно постанови
Кіровського районного суду м.Донецька від 08 серпня 2005р. водій ОСОБА_2 не забезпечив
небезпечність руху при повороті наліво, не надав дорогу зустрічному
транспортному засобу, внаслідок чого скоїв зіткнення транспортних засобів, чим
порушив п.10.4 Правил дорожнього руху України. Провадження по справі закрито в
зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності,
тобто з нереабілітуючих підстав (а.с.8).

Зазначена
постанова суду відповідачем ОСОБА_2 не оскаржувалася і до теперішнього часу є діючою.

Відповідно до
частини 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у
адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Відповідно до
ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно висновку
додаткової судової автотехнічної експертизи від 20 квітня 2007р. №1298/18
встановити який з автомобілів першим виїхав на перехрестя, виходячи із схеми
ДТП не можливо із-за відсутності на схемах ДТП розмірів закруглення країв
проїзної частини кожної з доріг і відповідно неможливості визначення початку
перехрестя, виходячи з п.1.10 Правил дорожнього руху.

В зв'язку із
тим, що надані сторонами відомості про механізм ДТП мають протиріччя, визначити
технічну неспроможність яких із-за відсутності всіх параметрів перехрестя
неможливо, дослідження було проведено по двох варіантах.

Згідно варіанту
- 1 (виходячи з пояснень водія ОСОБА_1, що автомобіль Опель проїхав від
перехрестя до зіткнення 3-5м із швидкістю 10км/год, автомобіль ВАЗ-21013
повертав на її смугу руху) в даному випадку при виконанні вимог п.16.13 Правил
дорожнього руху водій ОСОБА_2
мав технічну можливістю запобігти ДТП.
В цій дорожній обстановці дії водія ОСОБА_2 не відповідали
вимогам п.16.13 Правил дорожнього руху та знаходилися в причинному зв'язку із
наслідками ДТП.

Технічна
можливість попередити ДТП
у водія ОСОБА_1 при виникненні небезпеки обумовлювалася виконанням вимог
п.12.3 Правил дорожнього руху України. Чи мала вона технічну можливість
запобігти ДТП та чи відповідали її дії вимогам Правил дорожнього руху
встановити не можливо із-за відсутності даних про відстань, яку проїхав
автомобіль ВАЗ-21013 з моменту виникнення небезпеки водію ОСОБА_1 до зіткнення
та з якою швидкістю або за який час.

Згідно варіанту
- 2 (виходячи з пояснень водія ОСОБА_2,
що автомобіль ВАЗ-21013 почав рух від знаку 2.1 із швидкістю 5-10км/год,
попередньо зупинившись перед знаком; від знаку до зіткнення рухався
прямолінійно та проїхав 30м) в даному випадку, враховуючи що автомобіль
ВАЗ-21013 рухався прямолінійно, технічна можливість попередити ДТП у водія
ОСОБА_1 обумовлювалася виконанням вимог п.16.13 Правил дорожнього руху. При їх
виконанні водій ОСОБА_1 мала технічну можливість запобігти ДТП. В цій дорожній
обстановці дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.16.13 Правил дорожнього
руху та знаходилися в причинному зв'язку із наслідками ДТП.

Водій ОСОБА_2 рухався
прямолінійно, при виникненні небезпеки повинен був діяти відповідно до вимог
п.12.3 Правил дорожнього руху України. Чи мав він технічну можливість запобігти
ДТП та чи відповідали його дії вимогам Правил дорожнього руху встановити не
можливо із-за відсутності даних про відстань, яку проїхав автомобіль Опель з
моменту виникнення небезпеки водію ОСОБА_2.
до зіткнення та з якою швидкістю або за який час (а.с. 108-110).

Суд першої
інстанції правильно зазначив, що доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що він
рухався прямолінійно, матеріалами справи не підтверджуються, а тому правильно
виходив з висновків експерта за варіантом - 1.

Свідки ДТП ОСОБА_6. та ОСОБА_7 в
судовому засіданні підтвердили, що на момент ДТП в автомобілі відповідача ОСОБА_2 був включений
сигнал лівого повороту, він здійснював поворот наліво.

В засіданні
апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 визнав, що на перехресті він повертав наліво, що
відповідає і наданій ним до апеляційної скарги масштабній схемі ДТП, яка виконана
самим відповідачем.

Свідок ОСОБА_7,
який був очевидцем ДТП і
приймав участь при огляді місця події як понятий, в судовому засіданні
підтвердив, що автомобіль Опель,
під'їхавши до перехрестя, зупинився і почав рух прямо через перехрестя, як
тільки смуга руху зі сторони вул.Терешкової стала вільною. В цей момент він
почув гучний звук мотора автомобіля ВАЗ-21013, який почав рух з вул.Мала
Петровська в сторону вул.Терешкової, здійснював поворот наліво, після чого
трапилося зіткнення транспортних засобів, що спростовує пояснення відповідачів
про те, що позивач виїхала на перехрестя після того, як відповідач ОСОБА_2 вже
закінчував поворот.

Додана
відповідачами до їх апеляційних скарг масштабна схема ДТП не спростовує
висновків суду про те, що ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 п.
16.13 Правил дорожнього руху.

Враховуючи
зазначене, суд першої інстанції правильно виходив з варіанту №1 висновку
додаткової судової автотехнічної експертизи та не врахував варіант №2 цього
висновку, який був зроблений на підставі пояснень відповідача ОСОБА_2, згідно
яких від знаку 2.1 перед початком перехрестя до зіткнення його автомобіль
рухався прямолінійно.

Суд першої
інстанції правильно зазначив, що не має суттєвого значення хто першим виїхав на
перехрестя, оскільки при здійсненні повороту наліво відповідач ОСОБА_2 повинен
був діяти відповідно до вимог п.16.13 Правил дорожнього руху України.

З матеріалів
справи встановлено, що внаслідок ДТП автомобіль Опель, яким керувала позивач,
був пошкоджений, що визнають відповідачі та підтверджується висновком фахівця
№270 від 27 квітня 2005р. (а.с.9-12).

Згідно висновку
фахівця автотоварознавчого дослідження №270 від 27 квітня 2005р. матеріальна
шкода внаслідок пошкодження автомобіля Опель реєстраційний номер НОМЕР_2
складає 19226грн. 21коп.

Згідно свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, виданого 15 серпня 2003р. МРЕВ №2
м.Донецька, автомобіль марки Опель-Астра реєстраційний номер НОМЕР_2 належить
позивачу ОСОБА_1, тобто в зв'язку із пошкодженням автомобіля матеріальна шкода
заподіяна саме їй.

Суд першої
інстанції дійшов правильного висновку про те, що внаслідок пошкодженням
автомобіля позивач не могла певний час використовувати його за призначенням,
вимушена була додавати додаткових зусиль для організації свого життя, шукати
гроші для ремонту автомобіля, що завдавало їй моральних страждань.

З матеріалів
справи встановлено, що автомобіль ВАЗ-21013 реєстраційний номер НОМЕР_1 на
підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого МРЕВ
№2 м.Донецька 22 травня 2002р., належить ОСОБА_5. Відповідач ОСОБА_3
експлуатував зазначений автомобіль за передорученням ОСОБА_8 на підставі
довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального
округу Глушко О.В. 23 лютого 2005р. (а.с.20, а.с.42-43).

Відповідач
ОСОБА_2 будь-яких
правових підстав на володіння зазначеним автомобілем станом на 19 квітня 2005р.
не мав.

Відповідачі
ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 визнають, що ОСОБА_2
19 квітня 2007р. керував автомобілем з усного дозволу відповідачаОСОБА_3
Вони також визнають, що під час ДТП
ОСОБА_3 в автомобілі був відсутнім.

Передача
автомобіля його володільцем ОСОБА_3. третій особі -ОСОБА_2. без якогось
юридичного оформлення, не є незаконним заволодінням автомобілем, і не свідчить
про вибуття автомобіля із володіння його безпосереднього володільцяОСОБА_3, а
тому висновок суду першої інстанції про неправомірне заволодіння автомобілем
ВАЗ-21013 відповідачем ОСОБА_2
не відповідає вимогам закону і підстав для застосування по справі частини 4
ст. 1187 ЦК України
не має.

Відповідно до
частини 2 ст.1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Оскільки ОСОБА_2 на час ДТП володів
транспортним засобом у відсутності відповідачаОСОБА_3 з його дозволу, але без
відповідних правових підстав, володільцем джерела підвищеної небезпеки -
автомобіля ВАЗ-21013 реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого сталося ДТП, відповідно до
частини 2 ст.1187 ЦК України
на момент ДТП 19
квітня 2005р. був відповідач ОСОБА_3, який відповідно до п.1 частини 1 ст.1188 ЦК України і
повинен нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок взаємодії
джерел підвищеної небезпеки з вини іншого володільця джерела підвищеної
небезпеки.

Матеріальна та
моральна шкода позивачу ОСОБА_1 заподіяна внаслідок порушення відповідачем
ОСОБА_2 п.16.13
Правил дорожнього руху України з вини відповідачаОСОБА_3, який достовірно
знаючи про відсутність у відповідача ОСОБА_2 посвідчення на
право керування транспортним засобом, дозволив ОСОБА_9керування автомобілем в
порушення вимог п.2.1„а" Правил дорожнього руху України.

Враховуючи
викладене, рішення суду першої інстанції про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди позивачу відповідно до частини 4 ст.1187 ЦК України спільно
відповідачами ОСОБА_2
та ОСОБА_3. у частці, визначеній судом, підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відшкодування позивачу заподіяної внаслідок ДТП шкоди
володільцем джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_3. В задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди слід відмовити.

Визначаючи
розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу в зв'язку із пошкодженням її
автомобіля, апеляційний суд враховує характер та обсяг душевних страждань
позивача, їх тривалість - позивач не могла користуватися автомобілем на протязі
4 місяців, ступінь порушення життєвих зв'язків, матеріальний стан
відповідачаОСОБА_3, та виходячи з засад розумності, виваженості та
справедливості оцінює моральні страждання позивача в 1000грн.

Відповідно до
частини 5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Оскільки
апеляційний суд дійшов висновку про ухвалення нового рішення, відповідно до
задоволених вимог позивача з відповідачаОСОБА_3 на користь позивача необхідно
присудити судові витрати в загальній сумі 453грн. 80коп., а саме:

-  судовий збір у сумі 192грн. 26коп. за
вимогами про відшкодування матеріальної шкоди (1% від суми матеріальної шкоди -
19226грн. 21коп.);

- судові витрати
по проведенню додаткової судової автотехнічної експертизи в сумі 261грн. 54коп.

Витрати позивача
в сумі 100грн. на правову допомогу будь-якими документами не підтверджені, а
тому підстав для їх відшкодування не має.

Витрати позивача
в сумі 250грн. на автотоварознавче дослідження фахівця (а.с.5, а.с.9) не є
судовими витратами і відшкодуванню відповідно до ст.79 ЦПК України не
підлягають.

При зверненні позивача
до суду судовий збір з вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 8грн.
50коп. позивачем сплачений не був, а тому відповідно до частини ст.88 ЦПК
України він підлягає стягненню з відповідачаОСОБА_3 на користь держави.

На час звернення
позивача до суду сплата витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи передбачена не була.

Керуючись
ст.307, ст.309, ст.314, ст.316 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційні
скарги відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення
Кіровського районного суду м.Донецька від 21 червня 2007р. скасувати та
ухвалити нове.

Стягнути з
ОСОБА_3на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди - 19226грн.
21коп., на відшкодування моральної шкоди - 1000грн., судові витрати - 453грн.
80коп., всього 20680 (двадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 01коп.

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Стягнути з
ОСОБА_3на користь держави судовий збір у сумі 8 (вісім) гривень 50коп. (на
розрахунковий рахунок 0004, отримувач - місцевий бюджет
Ворошиловського району м.Донецька, код 22090100, банк - ГУ ДКУ в Донецькій
області, ОКПО 34686537, МФО
834016).

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може
бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з  дня набрання ним
законної сили.