Справа № 22ц-5144/2007 р.                                           Головуючий
у 1 інстанції - Талонов А.В.
Категорія - 41                                                                             Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 вересня 2007
року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
судді: Постолової В.Г.

суддів: Папоян
В.В., Троценко Л.І.

при секретарі:
Писаревої Ю.Г.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на
рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 квітня 2007 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства „КМЗ
ім.Куйбишева" про стягнення середнього заробітку у зв'язку з затримкою
розрахунку, моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Краматорського міського суду Донецької області від 25 квітня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволенні частково. На користь позивача з ВАТ „КМЗ ім.
Куйбишева" стягнуто 100 грн. моральної шкоди, 50 грн. для відшкодування
витрат на надання правової допомоги. У задоволені решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з
рішенням суду ОСОБА_1 приніс апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в
скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити його вимоги у повному
обсязі.

В обґрунтування
апеляційної скарги позивач посилався на то при звільненні з ним не було
своєчасно проведено розрахунок, тому відповідач повинен сплатити йому
відповідно до ст.117 КЗпП України середню заробітну плату за час затримки
розрахунку. Вважає, що суд неправильно застосував ст.12 Закону України „Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" згідно
якої протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються
неустойка (пеня, штраф), не застосовуються інші санкції за невикористання чи
неналежне використання грошових зобов'язань. Вважає, що зазначена норма закону
на спірні правовідносини не розповсюджуються, крім того вважає, що суд,
задовольняючи його позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди необгрунтовано
встановив її розмір 100 грн., що не відповідає тім моральним стражданням яки
він зазнав внаслідок порушення його прав.

У судове засідання
позивач не з'явився, про день та час слухання справи повідомлено належним
чином.

Представник
відповідача у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши
доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали цивільної справи та
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково, а рішення частковому скасуванню з ухваленням
нового з наступних підстав.

При розгляді
справи по суті судом було встановлено, що наказом № 434 від 20 вересня 2006
року позивач був прийнятий на роботу до відповідача. Наказом № 507 від 4 грудня
2006 року він був звільнений по ст. 36 п.1 КЗпП України. При звільнені
працівника не було проведено повний розрахунок. Як убачається з матеріалів
справи заборгованість по заробітної платі сплачена позивачу лише 27 лютого 2007
року, тобто після звернення до суду.

Таким чином,
судом першої інстанції достовірно було встановлено, що з боку ВАТ „КМЗ ім.Куйбишева"
було допущено порушення ст. 116 КЗпП України і стягнув з відповідача на користь
позивача моральну шкоду. При вирішенні питання щодо розміру відшкодування
моральної шкоди, суд, з урахування характеру і обсягу страждань яких зазнав
позивач, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, та виходячи з засад
розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано стягнув на користь
позивача 100 грн. Тому в цій частині рішення суду є обґрунтованим і скасуванню
не підлягає.

Суд, відмовляючи
у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку з працівником, виходив з того що ст. 12 Закону України „Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"
передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не
нараховуються неустойка (пеня, штраф), не застосовуються інші санкції за
невикористання чи неналежне використання грошових зобов'язань. Тому нема
підстав для стягнення з підприємства середнього заробітку за час затримки
розрахунку.

Проте з таким
висновком суду погодитися неможливо, оскільки зазначена норма закону не
розповсюджується на трудові правовідносини, які виникли між сторонами.

Відповідно до
ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать
йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.
Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником
вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при
звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, з
вини відповідача виникла заборгованість по заробітній платі перед працівником,
яка була виплачена лише 27 лютого 2007 року. Статтею 117 КЗпП України
передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тому, відповідно
до ст. 117 КЗпП України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто
його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Виходячи з того, що розмір середньоденної заробітної плати позивача на час
звільнення складав 57 грн. 53 коп., то за весь час затримки розрахунку, за
період з 4 грудня 2006 по 27 лютого 2007 року, зазначена сума складає - 57 грн.
53 коп. х 68 робочих змін = 3912 грн. 04 коп.

Відповідно до
ст. 309 ЦК України
підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм
матеріального права.

Враховуючи
наведене суд вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних
вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, підлягає
скасуванню з ухваленням зазначеного нового рішення.

Керуючись
вимогами ст.ст. 307, ч.1 п.3 ст.309 , 314, 316 ЦПК, Апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Краматорського міського суду Донецької області від 25 квітня 2007 року в
частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відкритого акціонерного
товариства „КМЗ ім.. Куйбишева" щодо стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку, скасувати.

Стягнути з
відкритого акціонерного товариства „КМЗ ім.. Куйбишева" на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час затримки розрахунку з 4 грудня 2006 по 27 лютого 2007
року у сумі 3912 грн. 04 коп.

В іншої частині
рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 квітня 2007 року
залишити без змін.

Рішення набирає
чинності в момент його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до
Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.