Справа № 22ц-612/07                                 Головуючий у 1
інстанції - Наваляний А.
30                                                                                  Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14
серпня 2007 року                                                                                              місто
Луцьк

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого -
судді Сівчука С. І. суддів Свистун О.В.,
Стрільчука В. А. при секретарі Масляній С.  В. з участю:

позивача
ОСОБА_1.

представника
позивача ОСОБА_2

представників
відповідачів ОСОБА_8. і ОСОБА_9.

третьої особи на
стороні позивача,

яка не
заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Ковельської міської ради,  ремонтно -
житлово - комунального підприємства № 1 м.
Ковеля,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
третьої особи,  яка не заявляє
самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_3 про визнання права на
користування житловим приміщенням,
визнання ордеру недійсним та виселення за апеляційними скаргами
виконкому Ковельської міської ради,
ремонтно - житлово - комунального підприємства № 1 м.  Ковеля та ОСОБА_4 на рішення Ковельського
міськрайонного суду від 21 травня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Не
погодившись з рішенням суду - відповідачі - виконавчий комітет Ковельської міської
ради,  ремонтне - житлово - комунальне
підприємство № 1 м.  Ковеля та ОСОБА_4. ,
яка подала заяву про приєднання до апеляційних
скарг,  просять рішення скасувати
повністю,  ухвалити нове рішення про
відмову у позові,  оскільки
вважають,  що висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права,  неповно з'ясовані судом обставини,  що мають значення для справи.

Рішенням
Ковельського міськрайонного суду від 21 травня 2007 року позов задоволено
повністю.

Визнано
за ОСОБА_1 право користування квартироюАДРЕСА_1.

Визнано
ордер на жиле приміщення № 2 серії Б від 26 січня 2007 року,  виданий виконавчим комітетом Ковельської
міської ради ОСОБА_4 з сім'єю злрьох осіб на право зайняття жилого приміщення
за адресоюАДРЕСА_1 - недійсним.

Виселено
ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6 з жилого приміщення за адресою
АДРЕСА_1 з наданням іншого жилого приміщення.

Зобов'язано
виконавчий комітет Ковельської міської ради надати ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6. інше жиле приміщення,
яке за розміром і благоустроєм відповідає вказаному в ордері,  який визнано недійсним.

В
апеляційній скарзі відповідач - виконком Ковельської міської ради
зазначає,  що суд не дав належної оцінки
доводам відповідачів,  що ордер,  виданий ОСОБА_5,  було надано на фактично вільне жиле
приміщення,  оскільки наймач помер і
ніхто не був зареєстрований в спірному жилому приміщенні.

У
апеляційній скарзі РЖКП № 1 м.  Ковеля
вказує,  що позивач ОСОБА_1 самовільно
вселився у спірну квартиру після смерті ОСОБА_7,  який був йому батьком.  За квартиру ніхто не сплачував за надані
комунальні послуги.

Позивач
проживав та був зареєстрований у матері ОСОБА_3,  за адресою АДРЕСА_2. Крім того,  особа,
що подала апеляційну скаргу вказує,
що суд не дав юридичної оцінки доказам,
які вони надали суду,  зокрема
акту опису речей,  які були вивезені з
квартири працівниками підприємства № 1.

ОСОБА_4,
яка подала заяву про приєднання до апеляційних
скарг,  зазначає,  що ордер отримала на вільну квартиру,  прав ОСОБА_1. на житло не порушено.

Заперечуючи
апеляційні скарги,  позивач ОСОБА_1
вказує,  що відповідачі без рішення суду
виселили його із спірної квартири,
вивезли все майно та видали ордер ОСОБА_4 ,  яка працює у правоохоронних органах м.  Ковеля.

Зазначає,  що мати,
ОСОБА_3 без його згоди і відому виписала його із спірної квартири та
зареєструвала у іншій,  яку їй надали по
вул.  Відродження 2/118. Просить
відхилити апеляційні скарги,  а рішення
залишити без змін.

Судом
першої інстанції встановлено,  що позивач
постійно проживав однією сім'єю із батьком поАДРЕСА_1,  а тому ордер ОСОБА_4 було видано на
зайняте жиле приміщення.

Заслухавши
доповідача,  пояснення представників
відповідачів ОСОБА_8.,  ОСОБА_9. ,
позивача ОСОБА_1.,  його
представника ОСОБА_2,  третьої особи,  яка не заявляє самостійних вимог на стороні
позивача ОСОБА_3,

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції,  в межах доводів апеляційної скарги та
вимог,  заявлених в суді першої
інстанції,  колегія суддів приходить до
висновку,  що апеляційні скарги
підлягають відхиленню з наступних підстав.

Так,  з матеріалів справи вбачається,  що в 1989 році ОСОБА_7  на сім'ю
із  трьох  осіб,
куди  включено  і
сина  ОСОБА_1

Ярославовича,  видано ордер на зайняття
квартири поАДРЕСА_1.(а.с.  6-7).

23
грудня 2005 року рішенням виконкому Ковельської міської ради ОСОБА_3 було
вирішено видати ордер на кімнату № 118 в гуртожитку по АДРЕСА_2. В ордер було
вписано двоє дітей,  в тому числі і
позивача.

Шлюб між ОСОБА_7
та ОСОБА_3 було розірвано у 1995 році.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
ОСОБА_1,  якому було більше 14
років,  не давав згоди на проживання в
гуртожитку за адресою АДРЕСА_2,  та
постійно проживав із батьком у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно
до  ст.
160 СК України якщо батьки проживають окремо,  місце проживання дитини,  яка досягла чотирнадцяти років,  визначається нею самою.

Із
зібраних доказів,  зокрема пояснень
свідків ОСОБА_10,  ОСОБА_11,
ОСОБА_12 та інших,  довідки
з ПТУ №5 м.  Ковеля (а. с.  14),
повісток про призов на строкову військову службу - вбачається,  що позивач ОСОБА_1 постійно проживав із
батьком ОСОБА_7.,  який ІНФОРМАЦІЯ_1. Отже,
ОСОБА_1 визначив своє місце проживання із батьком.

Покликання
відповідачів,  що позивач постійно
проживав із матір'ю,  оскільки був
зареєстрований по її місцю проживання,
спростовані в суді зібраними доказами.

А
відповідно до  ст.  60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак,  відповідачі не надали суду доказів,  що позивач не проживав в спірному житлі.

Згідно
із  ст.
29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є житловий будинок,  квартира,
інше приміщення,  придатне для
проживання в ньому,  у відповідному
населеному пункті,  в якому фізична особа
проживає постійно,  переважно або
тимчасово.

Таким
чином,  суд прийшов до правильного
висновку,  що позивач ОСОБА_1 постійно
проживав за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно
до  ст.
59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у
судовому порядку у випадку порушення прав інших громадян на зазначене в ордері
жиле приміщення.

Оскільки,  судом встановлено,  що позивач має право на користування спірною
квартирою,  таким чином ордер,  виданий ОСОБА_4,  на
фактично зайняту квартиру слід визнати недійсним.

У
випадку визнання ордера на жиле приміщення недійсним,  оскільки видано ордер на незвільнене жиле
приміщення,  громадяни,  зазначені в ордері,  підлягають виселенню з наданням іншого жилого
приміщення,  яке вони раніше займали.

Таким
чином,  суд повно і об'єктивно дослідив
зібрані в справі докази,  дав їм вірну
юридичну оцінку,  та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи
апеляційних скарг,  заяви про приєднання
до апеляційних скарг,  не спростовують
висновків суду.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313 - 315 ЦПК України,  колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги виконавчого комітету Ковельської міської ради,  ремонтного житлово - комунального
підприємства № 1 м.  Ковеля,  ОСОБА_4,
- відхилити.

Рішення
Ковельського міськрайонного суду від 21 травня 2007 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.