Справа №22ац- 290/07р                                  Головуючий у 1 інстанції
Категорія №5                                                              Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
квітня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Донецької області в складі:

головуючого
Баркової Л.Л. Кучерявої В.Ф., Трушкова М.М. при секретарі Жило І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання
права власності на самочинне збудоване нерухоме майно і визнання права
власності на спадщину за законом за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 31 січня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У
листопаді 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з даним позовом.

Зазначав, що його батьки на початку 50-х років минулого
століття самочинно збудували житловий будинок з прибудовами за адресою АДРЕСА_1
у м. Маріуполі. 02 листопада 2006 року він уклав з Маріупольської міською радою
договір оренди земельної ділянки для обслуговування цього будинку. За висновками
експерта житловий будинок і прибудови до нього відповідають архітектурним,
санітарним і протипожежним нормам. Його сусіді проти прийняття будівель в
експлуатацію не заперечують. Просив визнати право власності на житловий будинок
і прибудови до нього за його батьками, а після їх смерті на підставі права на
спадкування за законом право власності на спадщину за ним.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 31
січня 2007 року позов задоволений частково. Визнано право власності на самочинне
збудований житловий будинок і прибудови по АДРЕСА_1 в м. Маріуполі у рівних
долях за батьками позивача, ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Визнано право власності в
порядку спадкування за законом за ОСОБА_2і ОСОБА_1 на 14 частину житлового
будинку з прибудовами за кожним, після смерті ОСОБА_3. Визнано право власності
в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 на 58 частин спадкового будинку з
прибудовами після смерті його батька -ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду в
частини визнання за ним права власності на 5/8 частий спадщини скасувати і
ухвалити нове рішення про визнання за ним права власності на спадщину за
законом на увесь житловий будинок з прибудовами, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_4. і третю особу ОСОБА_5. які доводи скарги підтримали,
перевіри вши законність
і обґрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково і визнаючи за позивачем
право власності на спадщину за законом на 5 /8 частин, суд першої інстанції
виходив з того, що спадщину після смерті батьки позивача ОСОБА_2, разом з ним
прийняла також і його друга дружина ОСОБА_6. Тому його доля становить 5/8
частин.

Проте,
погодитися з таким висновком суду не можна.

Відповідно до положень статті 105 ЦК України в ред. 1963 року, який
діяв на час відкриття спадщини, громадянин, який збудував жилий будинок
самочинно не вправі розпоряджатися ним, не набуває права власності, на нього не
відкривається спадщина.

Як вбачається з матеріалів справи самочинне будівництво
було здійснено батьками позивача ОСОБА_2і ОСОБА_3, які померлі -ОСОБА_3. у
1969році, а ОСОБА_2. у 1977році. Спадщина у вигляді житлового будинку і
прибудов до нього після їх смерті не відкривалася, оскільки всі споруди були
збудовані самочинно.

Питання про прийняття самочинно збудованих будівель у
експлуатацію і визнання на них права власності за забудовниками, у
відповідності з діючим законодавством, було порушено позивачем у 2006 році і
вирішено судом 31 січня 2007 року. На цей час єдинім спадкоємцем, який прийняв
спадщину, оскільки постійно проживав у спадковому будинку, був ОСОБА_1. Доньки
спадкодавців ОСОБА_7. і ОСОБА_5. спадщину не приймали, при розгляді справи у
суді , не заперечували проти визнання права власності на спадщину за позивачем.
Друга дружина ОСОБА_2, ОСОБА_8. померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і спадщину не приймала,
оскільки на тої час право власності на будинок і прибудови не визнавалося.

Суд першої інстанції визнаючи за позивачем право
власності на спадщину за законом на 58 частин спірного будинку не вирішив
питання про право власності на 38 його частин. Тому, приймаючи до уваги те, що
крім позивача ніхто із спадкоємців по закону на право власності на 3/8 частин
будівель не претендував, колегія суддів вважає, що право власності на цю
частину будівель слід визначити за позивачем, у зв'язку з чим рішення суду в
цій частині змінює.

В решті частини рішення суду ухвалено у відповідності з
встановленими обставинами справи , з додержанням норм матеріального і
процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись
ст.ст.303,307, 309 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 31
січня 2007 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на спадщину за
законом змінити. Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадщину за законом на
житловий будинок з прибудовами за адресою АДРЕСА_1 в м. Маріуполі, після смерті
його батька ОСОБА_2.

В решти
частини рішення суду залишити без зміни.

Рішення набуває чинності з моменту його проголошення і
може бути оскаржено протягом двох місяців з дня набрання чинності в касаційному
порядку.