Справа    № 22 /5                              Головуючий у І
інстанції  Мацький Є.М.
Категорія 2                                        Доповідач      Плотіцина Н.А.
Рішення

Іменем України

12
січня 2007 року Апеляційний
суд  Житомирської області в складі:

головуючої                     Плотіциної   Н.А.

суддів :                             Кашапової   Л.М.,

Олексієнка    М.М.

при секретарі                 Константіновій І.А.

з участю сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні   в місті Житомирі   цивільну справу за

позовом    ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3    про
витребування    майна    з чужого незаконного    володіння
та

стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростишівського районного суду від 24 лютого 2006
року,

встановив:

У грудні 2005
року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом,

зазначивши, що в грудні 1992 року між Житомирським
ремонтно- монтажним

комбінатом і Житомирським госпрозрахунковим науково- технічним центром

„Єфект" (
надалі - Центр) була укладена
угода відповідно до якої комбінат

виготовив торгівельний кіоск, а центр провів розрахунки і придбав кіоск
собі у

власність. В лютому 1994
р. Центр припинив свою діяльність і в цей час позивач

вищевказаний кіоск придбав у власність. В 1999 році позивачу стало відомо, що

кіоск незаконно був проданий директором ТОВ „ Тент" ОСОБА_2 відповідачу

ОСОБА_3. З врахуванням наведеного позивач просив поновити пропущений, на

його думку, з поважних причин строк позовної давності, визнати продаж
кіоску

незаконною, зобов'язати відповідачів повернути спірний кіоск у його
власність, а

також стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Рішенням Коростишівського районного суду від 24 лютого 2006р. в

задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено в зв'язку з пропуском

строку позовної давності, а до ОСОБА_3 в зв'язку з безпідставністю.

У апеляційній скарзі, яка розглядається, порушується питання про скасування

рішення суду і ухвалення нового по суті позовних вимог.

Апелянт зазначає, що постановлене судом рішення не відповідає

процесуальному і матеріальному законодавству. Так, судом не досліджено і не

взято до уваги, що всі постанови про відмову в порушенні кримінальної
справи, які

були винесені протягом 2003-2005 років Коростишівським
РВ УМВС оскаржувались.

В судовому засіданні питання про поновлення пропущеного строку фактично не

обговорювалось. В порушення ст. 73 ЦПК України, як
вказує апелянт, суд мав

залишити  позовну  заяву
без розгляду  і в такому  випадку
вона    б не підлягала

перегляду. Відмовивши в позові в зв'язку з пропуском строку позовної давності

суд фактично
визнав, що відповідач ОСОБА_2 оприбуткував і здійснив продаж

кіоску, який йому
не належав, однак в порушення ст.ст. 316, 321, 386-387 ЦК

України, ст. 50 Закону України „
Про власність" не здійснив захист, порушених

прав діями
відповідача. Разом з тим, апелянт не погоджується з тим, що ОСОБА_3 є
добросовісним набувачем спірного майна, оскільки майно придбане у

неналежного
власника.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України суд прийшов

до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи в грудні 1992 р. між
Житомирським ремонтно-

монтажним комбінатом і Житомирським госпрозрахунковим науково- технічним

центром „
Єфект" була укладена угода, відповідно до якої
комбінат виготовив

торгівельний кіоск. Коли Центр „Єфект" припинив свою діяльність в цей
час

позивач придбав кіоск у власність, що підтверджується прибутковим касовим НОМЕР_1 і накладною НОМЕР_2.

У грудні 1996
р. кіоск був перевезений в М.Коростишів, де протягом двох

років здавався в оренду. 29.12.1998р. цей кіоск був оприбуткований ТОВ НВФ

„Тент", директором якого був ОСОБА_2 12.02.1999 р. товариство за 300
грн. кіоск

продало відповідачу ОСОБА_3 Протягом тривалого часу позивач не вимагав у

відповідачів повернення кіоску, про своє порушене право йому стало відомо
ще в

1999 р.

Разом з тим, до суду ОСОБА_1 звернувся лише у грудні 2005 р.

За вказаних вище обставин суд прийшов до вірного висновку, що

позивачем пропущений строк позовної давності без поважних причин, а тому

обгрунтовано   останньому  відмовив в позові саме з цих підстав.

Рішення суду, щодо відмови в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за

безпідставністю неможливо вважати правильним, оскільки обидва відповідача є

учасниками спірних правовідносин і на них поширюються однакові наслідки

результату розгляду справи, тому апеляційний суд рішення суду в цій частині

змінює. Доводи апеляції є необгрунтованими і такими, що не дають підстав
для

скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 218,
303, 307, 309, 313, 314, 315,317 ЦПК України,

апеляційний суд,

вирішив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду від 24 лютого 2006
року

змінити, замінивши в резолютивній частині рішення слова „в зв'язку з

безпідставністю" на „ в зв'язку з пропуском
строку позовної давності."

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути

оскаржено протягом двох місяців з дня набрання законної сили безпосередньо
до

Верховного Суду України.