Справа №22-ц-560/2007 p.                             Головуючий
Категорія -21                                                    Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

Іменем    України

24 квітня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Маслова В.О.,

суддів               - Сибільової Л.О., Дубровної В.В.,

з участю
секретаря судового засідання -
Рой Я.М.,

та осіб, які
брали участь у справі - позивачки
ОСОБА_1., її
представника ОСОБА_2., представника відповідача Онайка Р.А.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду справу за
апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Суми

на рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми від 23
лютого 2007 року

у справі за
позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми, третя
особа: відкрите акціонерне товариство "Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе"

про
відшкодування моральної шкоди,

Встановила :

В лютому 2006
року ОСОБА_1. звернулась з вищезазначеним позовом до суду, мотивуючи вимоги
тим, що вона з жовтня 1977 року по квітень 2005 року працювала землеробом 2-го
розряду цеху № 1 ВАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе», де, всупереч вимогам Закону
України «Про охорону праці» не були створені безпечні умови праці, зокрема, був
перевищений рівень виробничого шуму та пилу, внаслідок чого вона отримала
професійне захворювання, і за висновком МСЕК їй було встановлено 40 % втрати
професійної працездатності.

Посилаючись на
зазначені обставини, просила стягнути з відповідача на відшкодування заподіяної
їй ушкодженням здоров'я моральної шкоди 30000
гр.

Вищезазначеним
рішенням суду позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивачки 30000 гривень на
відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній
скарзі апелянт, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин справи, в
тому числі щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, неналежну
оцінку доказів в справі та необ'єктивність висновків суду, просить оскаржуване
рішення змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди.

Апелянт вказує
на те, що довідка МСЕК не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди,
судом не врахована вина позивачки у настанні страхового випадку та те, що дія
закону, який передбачає відшкодування такої шкоди, зараз зупинена.

Заслухавши
пояснення представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги з
викладених в ній мотивів, позивачки та її представника, які заперечують проти
скарги та вважають рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи і
перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а
рішення суду - зміні з
наступних підстав.

Як встановлено
судом, позивачка має загальний трудовий стаж 34 роки. В період з 13
січня 1972 року по 8 квітня 2005 року вона
працювала на підприємстві ВАТ „Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе" на посаді землероба
цеху № 1 - з 13.01.1972 року по 02.04.1974 року, на посаді
комірника цеху № 1 - з 02.04.1974 року по 27.07.1976 року, на посаді
землероба цеху № 1 - з 26.10.1977 по 08.04.2005 року. Стаж
роботи у шкідливих умовах складає 30 років.

Відповідно до
акту № 34 розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 18
липня 2005 року, позивачка отримала хронічне професійне захворювання: силікоз І
ст., sp/sp, 2/2 повільний розвиток, хронічний обструктивний бронхіт
пилової етіології 1- 11 ст. в фазі нестійкої ремісії, емфізему легенів 1 ст.,
легеневу недостатність 11 ст. Має хвороби за
супутнім діагнозом: ішемічну

2

хворобу серця,
атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну      хворобу      11
ст.,      хронічний субатрофічний
фарингіт, гіперметропію обох очей, пресбіопію, гіпертонічну ангіопатію сітчатки
та інші. Причиною професійного захворювання стало   проведення робіт в умовах підвищених рівнів
шуму та запиленості.

За результатами
розслідування випадку хронічного професійного захворювання позивачки було
встановлено порушення законодавства про охорону праці.

Згідно висновку
Сумської міської фтизіатричної МСЕК від 26.09.2005
року позиваці встановлено 40%
стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням, відповідно з яким їй відповідачем виплачена одноразова допомога
та щомісячно відшкодовується сума втраченого заробітку.

За висновком
МСЕК від 18 серпня 2006 року позивачці
встановлено 40 % втрати
професійної працездатності безстроково.

Суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві
позивачка зазнала фізичних і моральних страждань, які полягають у значному
погіршенні стану здоров'я та призвели до часткової втрати звичних життєвих
зв'язків. Позивачка вимушена вживати додаткові зусилля для організації свого
життя.

Посилання
апелянта на наявність вини позивачки, яка з власної волі тривалий час працювала
в шкідливих для здоров'я умовах, в настанні страхового випадку є
безпідставними, оскільки закон покладає обов'язок створити безпечні умови праці
на власника або уповноважений ним орган.

Судом належно
оцінені всі докази по справі, в тому числі і висновок експертизи Сумського
обласного центру МСЕК №933
від 19 вересня 2006 року про
відсутність медичних ознак моральної шкоди внаслідок професійного захворювання,
оскільки медичний аспект є лише одним із критеріїв наявності чи відсутності
немайнових втрат особи.

Доводи апелянта
про те, що рішення суду ґрунтується на нормах матеріального права, дія яких
зупинена, не заслуговують на увагу, оскільки спірні правовідносини виникли з
моменту встановлення факту стійкої втрати працездатності позивачкою, тобто при
огляді її МСЕК в 2005 році.
Тому місцевий суд вірно застосував ст. 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності», який діяв на момент виникнення правовідносин.

Однак при
визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в 30000 гр. суд першої
інстанції неналежно врахував характер і обсяг страждань позивачки та їх
негативних наслідків, тривалість вимушених змін у її життєвих і виробничих
стосунках, а також той факт, що позивачці вже була виплачена одноразова
допомога у розмірі 16400 гривень та щомісячно відшкодовується сума втраченого
позивачкою заробітку у розмірі 519,08 гривень.

Виходячи з засад
розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів вважає за необхідне
зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом першої
інстанції,   до 4000 грн.

Керуючись ст.
ст. 307,309,313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми
задовольнити.

Рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми від 23
лютого 2007 року в
даній справі змінити.

Стягнути з
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми на користь
ОСОБА_1 на
відшкодування моральної шкоди 4000
гр. замість 30000 гр.,
зазначених в рішенні суду.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.