АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД   ЖИТОМИРСЬКОЇ
УХВАЛА

Іменем  України

"29"   травня
2007року

Колегія
суддів     судової     палати
у     цивільних     справах апеляційного  суду
Житомирської  області   в
складі: головуючого-судді:
Худякова  A.M., суддів:   Зарицької
Г.В.,   Балашкевича
С.В., при  секретарі  судового засідання:   Хоменко
Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого 2007 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до АТЗТ «Коростенський фарфор» про стягнення
заробітної   плати  за  час  вимушеного
простою,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2005 року
ОСОБА_1 звернулась із вказаним

позовом. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 197 0 року вона

працювала на посаді живописця АТЗТ «Коростенський фарфор». На

протязі з 2003 року по 2005 рік по причині
простою

підприємства з незалежних від позивачки причин, остання не

працювала в 2003
році ЗО календарних днів, в 2004
році 60

календарних    днів та
в    2005
році     4 8     календарних    днів.

Посилаючись на те, що відповідач відповідно до ст.113 КЗпП України не
провів оплату вимушеного простою, позивачка просила  задовольнити
позовні  вимоги.

Рішенням
Коростенського міськрайонного суду Житомир­ської області від 20 лютого 2007 року в
задоволенні позову відмовлено  за  необґрунтованістю.

У апеляційній
скарзі позивачка порушує питання про скасування постановленого по справі
рішення та направлення справи на новий розгляд. Апелянт посилається на
невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом  норм
процесуального  права.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
задоволенню  не  підлягає
з  наступних  підстав.

Відповідно   до
ст.26   Закону  України
«Про   відпустки»   та

Справа №
22ц/1068                                                                                                            Головуючий
в суді 1і інст Кулічєнко М.В.

Категорія 42                                                                                                                      Доповідач Худяков
A.M.

ст.56,84 КЗпП України
передбачений порядок надання відпусток без збереження заробітної плати та
ведення неповного робочого часу  за  згодою
сторін.

Як видно з
матеріалів справи, по заяві ОСОБА_1 їй були надані відпустки без збереження
заробітної плати: з 23.12.2002
року по 17.01.2003 року
згідно наказу №168 від 18.12.2002 року та з 25.12.2003 року по 18.01.2004 року згідно  наказу
№150   від   17.12.2003   року.

Крім того,
наказами №8 9-к від 28.03.2003
року та №101-к від 21.04.2004
року працівників АТЗТ «Коростенський фарфор», в тому числі і позивачку,
було переведено на неповний  робочий  день
при  неповному  робочому
тижні.

Із зазначеними
наказами позивачка ознайомлена і ці накази
нею  не  оскаржувались.

Розглядаючи
спір, суд першої інстанції правильно вважав, що вказані накази видані
товариством правомірно, оскільки не суперечать нормам чинного трудового
законодавства та  вимогам  колективного
договору.

На підставі
наявних у справі доказів суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те,
що підстав для задоволення позову немає, оскільки вказані позивачкою періоди, в
яких вона не працювала, не знайшли підтвердження як  періоди
простою.

Наведені в
апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду й не дають підстав
вважати про порушення судом норм процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення  справи.

Судове рішення є
законним і обґрунтованим, підстави для
його  скасування  відсутні.

Керуючись ст.ст.304,307, 308,314,315
ЦПК України, колегія  суддів  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну  скаргу
ОСОБА_1 -   відхилити.

Рішення               Коростенського                   міськрайонного                    суду

Житомирської області від 20 лютого 2007
року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України  на  протязі
двох  місяців.