АПЕЛЯЦІЙНИМ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 к - 2234
УХВАЛА

21 серпню 2007 року                                                                                    м.
Київ

Колегія суддів
Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого:                                                       Євтушенко
О.І.

суддів:                             Качана В.Я., Мороз
Л.Л., Горелкіної Н.А., Українець Л.Д.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Донецької
філії Акціонерного Банку „Брокбізнесбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по кредитному договору,

за касаційною
скаргою Донецької філії Акціонерного Банку „Брокбізнесбанк" на

рішення
апеляційного суду Донецької області від 16
березня 2006 року , -

встановила:

У червні
2005 року
Донецька філія АБ „Брокбізнесбанк" звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_1,ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору,
посилаючись на те, 20 серпня 2003 року, ОСОБА_1
уклав з банком договір кредиту, отримав гроші в розмірі 75000 гривень, але в
порушення умов уклад енного договору гроші не повернув.

Рішенням
Петровського районного суду м. Донецька від 22 листопада 2005
року з відповідачів на користь позивача стягнуто солідарно суму боргу за
договором кредиту в розмірі 71
875  грн. , за користування кредитом в
розмірі 28 734  грн.  27
коп. та судовий збір 1 000  грн.  09 коп.

Рішенням
апеляційного суду Донецької області від 16 березня 2006 року вказане рішення
суду першої інстанції скасоване, та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних
вимог Донецької філії АБ „Брокбізнесбанк" відмовлено в повному обсязі.

Донецька
філія АБ „Брокбізнесбанк" звернулася з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення апеляційного суду Донецької області від 16 березня 2006 року
та залишити без змін помилково скасоване рішення Петровського районного суду м.
Донецька від 22 листопада 2005 року, посилаючись на порушення апеляційною
інстанцією норм матеріального права.

2

Касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
апеляційну скаргуОСОБА_2 та постановлюючи нове рішення про відмову в задовленні
позову, апеляційний суд виходив з того, що отримуючи кредит ОСОБА_1 було
укладено з банком договір застави. 24
вересня 2003 року.
ОСОБА_1 не виконав умов укладенного
договору кредиту, гроші не повернув, і передав банку заставлене майно для погашення
боргу за договором кредиту.

Проте з
такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна виходячи з
наступного.

Відповідно
до ст. 383 ЦК України 9 в редакції 1963 року) позички
громадянам видаються банками у випадках і в порядку визначеному законодавством.

20 серпня 2003 року сторони
уклали договір кредиту, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 75000 гривень по 19 серпня 2005 року. 28 серпня 2003 року сторони
уклали договір застави нерухомого майна відповідач ОСОБА_2 виступив як майновий
поручитель, за укладеним договором кредиту.

Суд
перешої інстанції прийшов до правильного висновку, що саме відповідачі повинні
відповідати за борговими зобов*язаннями, оскільки відповідач ОСОБА_1 не
повернув банку взяті у кредит гроші, а відповідач ОСОБА_2 витупив його
поручителем за данним кредитним договором.

Разом з
тим судами неправильно застосовані норми матеріального права, оскільки
правовідносини сторін виникли до вступу в дію ЦК України (в редакції 2003
року).

Суд
апеляційної інстанції на це увагу не звернув, застосувавши в своєму рішення
також норми ЦК України в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня
2004 року.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції повністю та відмовляючи в задоволенні позову,
апеляційний суд не звернув увагу на те, що суд першої інстанції задовольнив
вимоги позивача щодо повернення суми взятого кредиту. Апеляційний суд не
врахував те, що вартість заставленного
відповідачем майна значно нижче від суми отриманного кредиту і відповідачі
до ст. ст. 178, 181, 192
ЦК України несуть майнову відповідальність за укладеними договорами.

За таких
обставин рішення апеляційного суду не можна визнати законним і обгрунтованим,
воно підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції є законним і
обгрунтованним.

Разом з
тим судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права,
оскільки правовідносини сторін виникли в серпні 2003 року, тобто до вступу в дію ЦК України ( в редакції 2003 року), а тому
рішення Петровського районного суду м. Донецька від 22 листопада 2005 року необхідно
змінити в частині застосування норм матеріального права.

Керуючись
ст. ст. 336, 338 ЦПК
України, Законом України "Про внесення змін до закону України "Про
судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних
справ" від 22 лютого 2007 року № 697 та глави 2 розділу V ЦПК
України, Апеляційний суд м. Києва

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу
Донецької філії Акціонерного Банку „Брокбізнесбанк"

задовольнити.

3

Рішення
апеляційного суду Донецької області від 16
березня 2006 року скасувати,
змінивши рішення Петровського районного суду м. Донецька від 22 листопада 2005 року в частині
застосування норм матеріального права, а в інший частині рішення Петровського
районного суду м. Донецька від 22 листопада 2005 року залишити без змін, яким
позовні вимоги Донецької філії Акціонерного Банку „Брокбізнесбанк" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору задовлені.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не

підлягає.