справа № 2-632/2007 p.
РІШЕННЯ

іменем      України

13 квітня 2007
року               Ірпінський міський суд
Київської області в складі:

головуючого                          судді Савченко С.І.

при
секретарі                         Забарило
О.С,

за участю
представника позивачів              ОСОБА_3

відповідача                                         Копилової
В .В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду в
м.Ірпінь справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2до нотаріуса Ірпінської державної
нотаріальної контори Копилової Валентини Василівни про зобов"язання
вчинити нотаріальні дії, -

встановив:

Позивачі в
лютому 2007 р. звернулися до суду із даним позовом, який мотивували тим, що р.
помер ОСОБА_4 - батько позивача ОСОБА_1 та дід позивача ОСОБА_2, Померлий
ОСОБА_4 02.12.1987 р. склав заповіт, де все своє майно заповідав позивачам, які

2002
р. отримали в Ірпінській держнотконторі свідоцтво про
право на спадщину у вигляді будинку по АДРЕСА_1. Вказували, що на підставі
рішення Ірпінського міського суду від 05.07.2004 року до спадщини ОСОБА_4
увійшов житловий будинок по АДРЕСА_2. Позивачі, як спадкоємці за заповітом на
підставі ст. 1300 ЦК України
звернулися до державного нотаріуса Копилової В.В. про внесення зміни до
свідоцтва про право на спадщину від 02.07.2003 р. та видачу їм нових свідоцтв
про право на спадщину : ОСОБА_1 - на будинок по АДРЕСА_1, ОСОБА_2. - на будинок
по АДРЕСА_2. Однак державний нотаріус Копилова В.В. відмовила в усній формі
вносити зміни до свідоцтва про право на спадщину та запропонувала позивачам
отримати одне на двох свідоцтво про право на спадщину на будинок по АДРЕСА_2.
Посилаючись на порушення їх прав, просили зобов»язати державного нотаріуса
Копилову В.В. вчинити нотаріальні дії, а саме внести зміни до свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 02.07.2003 р. та видати кожному спадкоємцю
свідоцтво про право на спадщину: ОСОБА_1 - на будинок по АДРЕСА_1, ОСОБА_2. -
на будинок по АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримав, підтвердив викладені в позові обставини, просив задоволити.

Відповідач державний нотаріус Копилова В.В. в судовому
засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що ОСОБА_4 помер у 2002
р. Його спадкоємці, позивачі у справі, отримали свідоцтво про право на спадщину
за заповітом у 2003 p.,
тобто під час дії ЦК
УРСР 1963 p.,
який не передбачав можливості внесення змін нотаріусом до вже виданого
свідоцтва про право на спадщину. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р.
вказаний Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після
набрання ним чинності, а тому відповідно до ст. 13 00 ЦК України 2003 р.
нотаріус має право внести зміни до свідоцтва про право на спадщину виданого
лише після 01.01.2004 р. Підтвердила той факт, що позивач ОСОБА_1 в кінці 2006
р. чи на початку 2007 р. була у неї на прийомі і просила внести зміни до
свідоцтва, на що їй в усній формі з викладених мотивів було відмовлено. Просила
в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали
справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р.
заяви щодо нотаріальних дій чи відмови у їх вчиненні розглядаються за правилами
позовного провадження, встановленими ЦПК України.

Судом встановлені
слідуючі обставини: ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_4, який все своє майно заповідав в рівних долях дочці та онуку,
позивачам у справі. Після його смерті відкрилась спадщина на АДРЕСА_1. Позивачі
як спадкоємці за заповітом у встановлений строк прийняли спадщину та 02.07.2003
р. отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4,
згідно якого успадкували в рівних частинах кожний АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду від
05.07.2004 р. за померлим ОСОБА_4 визнано право власності на житловий АДРЕСА_2
Позивач ОСОБА_1 в кінці 2006 р. на звернулася в усній формі до державного
нотаріуса Копилової В.В. з проханням внести
зміни до свідоцтва про право на спадщину від

02.07.2003 p., виданого після
смерті ОСОБА_4, та видачу кожному спадкоємцю свідоцтва про

право на спадщину: їй - на будинок по АДРЕСА_1, ОСОБА_2

- на будинок по АДРЕСА_2. Державний нотаріус Копилова В.В. в усній формі

відмовила у вчиненні такої нотаріальної дії, пославширь на невідповідність
її закону.

Вказані обставини визнані сторонами і згідно ч.І ст.61 ЦПК України
доказуванню не підлягають.

Суд вважає, що відсутні підстави для зобов»язання державного нотаріуса на
підставі ст. 1300 ЦК України
внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.07.2003 p., виданого
позивачам після смерті ОСОБА_4,оскільки вимоги позивачів не грунтуються на
законі.

До такого
висновку суд прийшов з наступних міркувань.

Спірні відносини регулюються ч.І ст.58 Конституції України, згідно якої
закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р.
вказаний Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після
набрання ним чинності, тобто після

01.01.2004 р. З наведеного слідує, що
приписи ст. 13 00 ЦК України
щодо можливості внесення

нотаріусом за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, змін до
свідоцтва про право на

спадщину та видачу нових свідоцтв, стосуються лише свідоцтв, виданих після
01.01.2004 р.

Аналогічні вимоги викладені в п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р.
за яким правила книги шостої цього Кодексу (Спадкове право) застосовуються
також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим Кодексом.

В даному випадку спадщина після смерті у 2002 р. ОСОБА_4 відкрилася та була
прийнята позивачами як спадкоємцями до набрання чинності ЦК України 2003 р.
Окрім того, позивачі до набрання чинності цим Кодексом позивачі отримали
свідоцтво про право на спадщину, а тому підстави для застосування ст. 1300 ЦК України
відсутні.

На думку суду дії державного нотаріуса щодо відмови позивачам у внесенні
змін до свідоцтва про право на спадщину від 02.07.2003 р. відповідають закону,
поскільки розділ УН (Спадкове право) ЦК
УРСР 1963 р. в період
дії якого було видане дане свідоцтво, не передбачав можливості внесення змін до
вже виданих нотаріусам свідоцтв про право на спадщину.

На підставі ст.58 Конституції України, п.4, 5 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України
2003 р., ЦК УРСР
1963 p.,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України суд,-

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2до нотаріуса Ірпінської державної
нотаріальної контори Копилової Валентини Василівни про зобов"язання
вчинити нотаріальні дії.

Рішення в
повному обсязі буде виготовлене 18.04.2007 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через
Ірпінський міський суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом
десяти днів та наступного подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів
після подання заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву не було подано, а у
випадку подання заяви - після закінчення строку на подання апеляційної скарги,
якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду,
якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.