Справа № 2-2941/07
Р ІШ Е Н Н Я

І М Е Н
Е М      У К Р А Ї Н И

07 листопада  2007 року
Ленінський  районний суд  м. Харкова в складі:

головуючого судді  -   Ольховського
Є. Б.

при секретарі           -   Жидик
А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
суду м. Харкова  цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2  до ОСОБА_3,
треті особи: Харківська міська рада, приватний нотаріус ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6  про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, звільнення приміщень та  визнання особи втратившою право на
житло,   та зустрічний позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
правочину недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В
С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1. та ОСОБА_2. звернулись до суду з позовом, в
якому просять визнати, що 27.11.2004 р. між ними та відповідачкою було укладено
договір купівлі-продажу ½
частини житлового будинку АДРЕСА_1, зобов'язати відповідачку звільнити
гараж позивачів та визнати відповідачку такою, що втратила право користування
на житло, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1. Свою вимогу вони обґрунтували
тим, що 4 жовтня 2004 р. між відповідачкою та ОСОБА_2. було укладено договір
про намір, який було засвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_4., за яким
відповідачка отримала з позивача аванс в сумі 10600 грн. в рахунок продажної
вартості 23800 грн. за ½
частину житлового будинку АДРЕСА_1. Крім цього сторони домовилися, що
договір купівлі-продажу зазначеного будинку буде укладено 4 листопада 2004 р.
Однак 4 листопада 2004 р. договір укладено не було, в зв'язку з тим, що ½ частина будинку,
який оспорюється, була  під заставою, як
потім стало відомо. 27 листопада 2004 р. позивачка знову поїхала до нотаріуса
ОСОБА_4. з метою оформити договір купівлі-продажу, але замість договору
купівлі-продажу було  оформлено договір
дарування, тобто відповідачка нібито подарувала позивачам ½ частину будинку,АДРЕСА_1 при цьому
вона отримала від позивачки суму грошей, яка залишалася не сплаченою.
Відповідачка просила оформити правочин, як договір дарування у зв'язку з тим,
щоб не виконувати правила першої покупки співвласником житлового будинку. Між
цим у відповідачки на при будинковій території розташовано гараж, який був
переобладнано в торгівельний кіоск. Після оформлення договору дарування
відповідачка попросила  позивачку
ОСОБА_1., щоб вона дозволила їй працювати до весни 2005 р. Однак весною 2005 р.
вона не звільнила гараж-кіоск, а продовжувала торгувати. Крім цього
відповідачка  залишається зареєстрованою
за адресою: АДРЕСА_1

В свою
чергу відповідачка ОСОБА_3. подала до суду зустрічний позов, в якому просить
визнати недійсним договір дарування від 27.11.2004 р. укладений між нею та
позивачкою ОСОБА_1. відносно ½ частини житлового будинку АДРЕСА_1, як укладений
внаслідок помилки. Свою вимогу вона обґрунтовувала тим,  що їй на праві власності на підставі договору
купівлі-продажу  від 18.05.2001 р.
належить ½ частина
житлового будинкуАДРЕСА_1. На  цій же
земельній ділянці розташований гараж, перебудований нею в житловий  будинок, в якому одна кімната зайнята
торгівельною точкою - кіоском, а друга кімната жила. Вона  є приватним підприємцем і самостійно веде
торгівлю. В 2004 р. вона дала оголошення про продаж ½ частини буд.АДРЕСА_1, так як їй
були потрібні кошти для розвитку підприємства.
По оголошенню прийшли подружжя
ІНФОРМАЦІЯ_1. До оформлення правочину вона впустила ОСОБА_1. та її
чоловіка мешкати в будинок. Правочин повинен був бути укладений 4.10.2004 р.,
однак 4.10.2004 р. було укладено договір наміру, за яким вона отримала
10600грн., та який зобов'язував сторони укласти договір купівлі-продажу до
04.11.2004 р. Однак 04.11.2004 р. договір укладено не було, так як у позивачки
був недійсним паспорт. Строк зазначений в договорі наміру сторін пройшов і тому
позивачка залишила у себе завдаток, так як договір не було укладено з вини
відповідачки ОСОБА_1. Після цього відповідачка ОСОБА_1.  запропонувала їй незначну суму за ½ частину будинку
та кіоск, від чого  ОСОБА_3. відмовилася.
Відповідачі залишалися  мешкати в
зазначеному будинку і потім вони переконали її, на заздалегідь не вигідних
умовах, запропонувати  укласти договір
дарування на ½ частину
будинку, який оспорюється. При цьому
повинен був  бути укладений
додатковий договір про право мешкання позивачки на земельній ділянці в жилому
кіоску. Однак  в 2005 р. відповідачі
відмовилися оформлювати  додатковий
договір і почали чинити перешкоди  в
користуванні житлом та веденні торгівлі. Таким чином ОСОБА_3. була позбавлена
не тільки житла, а також засобів для існування, тому що для неї, як інваліда,
це суттєво. Своїми діями  відповідачі
змусили її припуститися помилки щодо розпорядження своїм майном. Також прохає
суд стягнути з подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 солідарно, на її користь суму матеріальної
шкоди яку оцінює в розмірі 52 тисячі гривень - за не отриманий прибуток від
торгівлі, а також моральну шкоду яку оцінює в розмірі 52 тисяч гривень.

В
судовому  засіданні позивачі ОСОБА_1.,
ОСОБА_2. підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі. Проти задоволення
зустрічного позову заперечували посилаючись на те, що відповідачка спотворює
всі обставини справи.

Відповідачка  ОСОБА_3. в судове засідання з'явилась. Проти
позову подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 заперечувала, свої позовні вимоги підтримала в
повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання з'явилась.
Пояснила, що ніяких претензій до договору купівлі-продажу, а також до договору
дарування не висувала, оскільки не претендує на спірну частину будинку.

Третя
особа ОСОБА_6. в судове засідання з'явився. Пояснив, що придбати спірну частину
будинку не мав намірів, оскільки були відсутні гроші.

Представник
третьої особи Харківської міської ради в судове засідання не з'явився. Подав
заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність. Щодо позовних вимог
позивачки  та зустрічного позову
покладався на розсуд суду.

В судове засідання третя особа приватний нотаріус
ОСОБА_4. не з'явилась, подала суду письмову заяву з проханням розглядати справу
у її відсутність.

Суд вважає за
можливе заслухати справу у відсутності третіх осіб, на підставі наявних у
справі матеріалів.

Суд
вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи
вважає, що позовні вимоги подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно залишити без
задоволення, а  зустрічний позов ОСОБА_3
необхідно задовольнити частково за наступними підставами.

Згідно
до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець)
передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (
покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за
нього певну грошову суму.

Із
матеріалів справи а також пояснень сторін вбачається, що ОСОБА_3. була
співвласницею ½ частини  будинку АДРЕСА_1. Друга частина належить
співвласнику - ОСОБА_6.  В 2004 році
ОСОБА_3. дала повідомлення про продаж ½ частини будинку. За цією об'явою, як вбачається з
матеріалів справи, подружжя ОСОБА_1. та ОСОБА_2 виявили бажання придбати цю
частину будинку. В зв'язку з чим було укладено договір про наміри на купівлю
цієї частини будинку, та в зв'язку з чим, було сплачено аванс в рахунок
майбутніх платежів в сумі 10600 грн., та сторони домовилися по остаточному
укладанню договору та передачі остаточної суми до 04.11.2004 року ( с.с. 7 ).
Однак, в призначений час позивачі по первісному позову не з'явились в
нотаріальну контору та не реалізували договір
про наміри про купівлю-продаж спірної частини будинку, чого сторони не
заперечували і в підтвердженні цього, подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 не подавали вимог
про повернення їм 10600 грн.

Суд
вважає, що незважаючи на назву зазначеного договору : „договір про наміри”
(с.с.7), він відповідає вимогам ст. 635 ЦК України, оскільки в ньому визначено
істотні умови основного договору: об'єкт нерухомості, що має бути відчуженим;
ціна основного договору, строк укладання основного договору, умови забезпечення
виконання цього договору та відповідальність за його невиконання і т.і., отже
договір повинен вважатися попереднім.

Згідно до вимог ст. 635 ЦК України попереднім є договір,
сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти
договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім
договором. В разі не виконання цього договору, договір купівлі-продажу не може
вважатися оформленим у відповідності до вимог ст. 655 ЦК України. Не може він
бути визнаним укладеним, як домашня угода купівлі-продажу, ще й за тих
обставин, що остаточна сума вартості будинку не була сплачена позивачами по
первісному позову. Матеріали справи не мають підтвердження сплати остаточної
вартості будинку. Таким чином вимоги позивачів про примус відповідачки укласти
договір купівлі-продажу не можуть бути задоволені, так як, на таку угоду,
необхідно отримати згоду відповідачки по справі, яка проти цього заперечує.

Те, що
подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1, до оформлення договору про наміри, оселилися в будинку
ОСОБА_3 правового значення не має, оскільки ОСОБА_3, як власник будинку,
виконуючи повноваження  власника
(користування, розпорядження) надала їм житло в зв'язку з відсутністю у них
іншого житла.

В
зв'язку з тим, що суд відмовляє позивачам ІНФОРМАЦІЯ_1 в примусовому оформленні
договору купівлі-продажу то їм необхідно відмовити і в позові про виселення
ОСОБА_3  як із частини будинку так і
звільнення гаражу. В силу ст. 16 ЦК України, вимоги про захист права власності
від інших осіб може висувати тільки власник. ІНФОРМАЦІЯ_1 же за договором
купівлі - продажу власниками не являються.

Зустрічний
позов ОСОБА_3. потрібно задовольнити частково. Визнати договір дарування
недійсним, в іншій частині позову - відмовити.

Згідно
до вимог ст. 229 ЦК України, якщо особа яка вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом
недійсним. Угоди, що були укладені внаслідок помилки, тобто помилкового
уявлення про її фактичні обставини - це такі угоди, які було укладено в
наслідок неуважності, або особи, які уклали для себе несприятливу угоду, або
інша сторона, яка також знаходилась в помилкових уявах при укладанні такої
угоди. Оскільки, в подібних випадках виражена в угоді воля однієї з сторін не
співвідповідає її волевиявленню на справді, угода визнається недійсною.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3. є власником
1/2 частини будинку АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями на праві
власності у відповідності з договором купівлі-продажу від 18.05.2001 року (с.с.
34 ) Іншим співвласником є ОСОБА_6. ( с.с. 47
). В 2004 році ОСОБА_3. в зв'язку з важким матеріальним становищем та
необхідністю підтримки своєї підприємницької діяльності дала оголошення про
продаж цієї частини будинку і, як вказано вище, за цією об'явою до неї
з'явились подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1, для оформлення купівлі-продажу, але,  в подальшому, відмовилися від цього наміру і
скориставшись матеріальним становищем та добротою позивачки по зустрічному
позову та оселившись з її згоди в будинку, умовили її укласти договір дарування
цієї частини будинку.

Відповідно
до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона ( дарувальник)
передає  або  зобов'язується    передати в майбутньому другій стороні (
обдарованому)   безоплатно   ( дарунок) у власність, тобто, ця угода є
безгрошовою. Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_3., вона була змушена піти
на оформлення цієї угоди в зв'язку з тим, що відповідачі обіцяли їй право
користування гаражем-кіоском та житловою кімнатою в цьому гаражі. Ці обставини
знайшли своє підтвердження в тому, що дійсно ОСОБА_3, оселивши подружжя
ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині будинку для тимчасового проживання, сама оселилась в
житловій кімнаті гаражу і продовжувала ним користуватися до пред'явлення позову
ІНФОРМАЦІЯ_1. Це свідчить про те, що позивачка за зустрічним позовом дійсно
помилялась при оформленні договору дарування.

Те, що ОСОБА_3 є інвалідом 2 - ї групи, та займається
торгівлею і ця торгівля є для неї основним джерелом  існування свідчить наступні документи: копія
довідки ( с.с.33), свідоцтво про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької
діяльності (с.с.29 ), свідоцтво про сплату єдиного податку (с.с.32),  ордер на право на здійснення торгівлі
продуктами харчування за адресою: АДРЕСА_1(с.с.40), довідкою про доходи (
с.с.164).

Те що  ОСОБА_3. не
має житлової плащі і не мала намірів передавати будинок і гараж відповідачам за
зустрічним позовом свідчить і той факт, що вона до теперішнього часу
зареєстрована в цьому будинку. За договором дарування, як двосторонній угоді,
одна сторона дарує і передає обдарованому предмет дарування, а обдарований його
приймає. Позивачка по зустрічному позову предмет дарування не передавала
обдарованому, виходячи з цього суд приходить до висновку, що ОСОБА_3. помилково
уявляла таку угоду за провини відповідачів, і оформлення такої угоди є для неї
суттєвим:

по - перше, договір дарування оформлений чужим для
ОСОБА_3. людям;

по друге, вона була позбавлена права на житло, а також
права користування гаражем-кіоском та як наслідок - торгівлю, що для неї є
життєво - суттєвим.

Суд вважає необхідним зобов'язати відповідачів по
зустрічному позову повернути позивачці предмет договору дарування - ½ частину
житлового будинкуАДРЕСА_1.

Посилання відповідачів по зустрічному позову, що і
договір дарування і попередній договір купівлі-продажу оформлювався для того,
щоб позбавити співвласника права переваги на купівлю спірної частини будинку -
надумані і спростовуються поясненнями співвласника, про те, що він не
претендував на це право.

Відповідно
до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позов ОСОБА_3 про стягнення з подружжя ОСОБА_1. і ОСОБА_2

матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягає,
в зв'язку з тим, що позивачка не довела доказами зловмисні дії
відповідачів по перешкоджанню останній здійснювати свою торгівельну діяльність
в зазначеній в позові засіб: позбавлення можливості користуватися водою та
туалетом тощо. З наданих суду копій звернень до правоохоронних органів, як з
боку ОСОБА_3 так і з боку ОСОБА_1. (с.с. 166-172), не можливо зробити висновок
про наявність встановленої вини кого-небудь.

Відповідно до
п.5  Постанови Пленуму Верховного суду
України від 31 березня 1995 року № 4 обов'язковому з'ясовуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку
між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної
шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Оскільки
позивачем не доведено неправомірність дій відповідачів суд не вбачає підстав
для відшкодування моральної шкоди, бо в контексті  ст. 1167 ЦК однією з підстав, необхідних для
притягнення особи до відповідальності за завдану моральну шкоду, є наявність
саме неправомірних дій. Також позивачем за зустрічним позовом не подано доказів
наявності і моральної шкоди, що за ст. 10 ЦПК є її обов'язком.

На
підставі викладеного, керуючий ст.ст. 10, 27,
31, 60, 88, 209, 212, 292, 294   ЦПК України,
ст.ст. 387,391,717 ЦК України, ст. 71 ЖК України ,-

В И Р І Ш И В:

Позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2  до ОСОБА_3 треті особи:
Харківська міська рада, приватний нотаріус ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6  про визнання договору купівлі-продажу
дійсним, звільнення приміщень та
визнання особи втратившою право на житло - залишити без задоволення.

Позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_4.,
ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним, стягнення матеріальної та моральної
шкоди - задовольнити частково.

Визнати
договір дарування укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відносно ½ частини
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 27.11.2004 року і свідоцтво про
право на  власність на ½ частину
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1 від 06.02.2005 року
недійсним, в іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя                                    підпис                                               Є.Б.
Ольховський