Справа
№2-326 2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 квітня 2007 року                                      Суд       Гайворонського       району

Кіровоградської області в складі головуючого-КОВАЛЬЧУК
СЯ.

при секретарі -
Шевченко Л.О.

з участю представників - ОСОБА_1., адвоката ОСОБА_2.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Гайвороні справу за позовною заявою
ОСОБА_3до ОСОБА_4про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/3 частини жилого
будинку, -

ВСТАНОВИВ:
Позивачка ОСОБА_3. звернулась
в Гайворонський районний суд з позовом до ОСОБА_4. про визнання недійсним
договору купівлі-продажу 1/3
частини жилого будинку. Пояснила, що 12
травня 2005 року
вона продала відповідачу ОСОБА_4. 1/3
частину жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1за 8 940 гривень.
Вартість вказаної частини була встановлена Ульянівським міжміським бюро
інвентаризації. 1/3 частина
жилого будинку з відповідною частиною побутових та надвірних споруд належала їй
на праві власності та була отримана згідно свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5. Оскільки, з відповідачем ОСОБА_4.
вона знаходиться у родинних стосунках, він являється племінником її покійного
чоловіка, то між нею та відповідачем існувала домовленість про продаж йому її
частки за суму не більшу ніж та, яку встановить бюро інвентаризації. Крім того,
між нею та відповідачем була домовленість, що розрахунок за продану нею частку
вони здійснять після підписання договору. Відповідач ОСОБА_4. до укладення та
нотаріального посвідчення договору заходив до неї, підтримував родинні стосунки
так як вона проживає в м. Гайвороні одна, інших родичів у неї немає. Ніяких
сумнівів, що відповідач не розрахується зі нею за 1/3 частину жилого
будинку у неї на той час не виникало. 12.05.2005
року вона та відповідач, посвідчили договір купівлі-продажу в Гайворонській
державній нотаріальній конторі. На запитання нотаріуса чи підтверджують вони
факт повного розрахунку за продану 1/3
частину жилого будинку вона відповіла«так»
та підписала договір, оскільки між нею та відповідачем існувала домовленість,
що після оформлення документів у нотаріуса він віддасть їй гроші в сумі 8 940 грн. Після
посвідчення договору, вона в присутності нотаріуса віддала відповідачеві ключі
від 1/3 частини
жилого будинку. Відповідач в присутності нотаріуса грошей їй не давав та вона
була впевнена, що гроші відповідач їй віддасть або в приймальній нотаріальної
контори або у неї дома. Коли вони вийшли від нотаріуса, відповідач, маючи на
руках договір купівлі-продажу та ключі, не сказавши їй ні слова, сів в машину
та поїхав. До цього часу відповідач з нею так і не розрахувався. Вона
неодноразово зверталася до відповідача, маючи надію, що він буде віддавати мені
гроші хоча б частинами. Але в останній розмові з відповідачем у жовтні 2006 року відповідач
підтвердив, що не заплатить їй жодної копійки з тої суми, що вказана в договорі
і не збирається взагалі їх мені віддавати, бо їх у нього немає, тому вона
змушена звернутися до суду.

В судовому
засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просить суд їх задовольнити в
повному обсязі.

Відповідач в
судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що повністю розрахувався з
позивачкою сплативши їй 10000
грн. вартості частини будинку, позивачка необгрунтовано його звинувачує в
невиконанні зобов'язань, вважає що позивачка має до нього неприязнь так як він
не зміг виконати її прохання відвезти в інший населений пункт на власному авто.

Вислухавши
пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку
що позов підлягає задоволенню. Оскільки в судовому засіданні знайшли свого
ствердження слідуючи фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивачка 12 травня 2005 року уклала з
відповідачем ОСОБА_4. договір купівлі-продажу 1/3 частину жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1за 8 940 грн. посвідчений
Гайворонською Державною нотаріальною конторою.

Згідно ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона(продавець) зобов'язується передати майно
у власність другої сторони(покупця), а покупець зобов'язується сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст.203 ч.5 ЦК України правочин
має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Оцінюючи докази по справі суд
вважає, що наслідків для позивачки як продавця не настало, оскільки гроші за
продану нею 1/ частину
жилого будинку в сумі 8940
грн. вона не отримала.

Відповідач на виконання правочину
який виконаний в письмовій формі не може надати суду письмові докази про
виконання ним зобов'язань -передачу
позивачці грошей в сумі 8940
грн. за придбану частину будинку.

Оцінюючи пояснення відповідача, суд
приходить до висновку що ці свідчення не відповідають обставинам справи,
оскільки відповідач зазначає

що передав 10000
грн. коли в договорі зазначено 8940
грн., не може чітко пояснити походження грошей, точну дату передачі грошей
та інше, що викликає сумніви у суду в правдивості його пояснень.

Відповідно до ст.215 ч.І КК України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороню вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою
статті 203 цього
Кодексу.

Таким чином, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими,
а позов доказаний наданими та перевіреними судом доказами.

Керуючись ст.ст.203, 215, 216, 655 ЦК України,
ст.ст. 10,11,209, 212,
214-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу 1/3 частини
жилого будинку АДРЕСА_1,
укладеного ОСОБА_3і ОСОБА_4, посвідчений 12.05.2005
року в Гайворонській державній конторі державним нотарісом Ковбасюк Н.Ю. за
реєстром № 610 та
зобов'язати відповідача повернути позивачці зазначену 1/3 частину жилого
будинку з відповідною часткою надвірних та господарських споруд та ключі від
неї.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295
ЦПК України.

Суддя                                                                                           С.Я.Ковальчук.