Справа
№ 22ц -3646/2007 р.                         Головуючий
1 інстанції :Бузанова П.М.
19                                                    Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2007 року                                                Апеляційний
суд Донецької області

в складі:

головуючого
судді Голубинського А.М. ,

суддів Жданової
В.С. , Могутової Н.Г.,

при секретарі
Баклановій Ю.В. за участю позивача ОСОБА_1. його представника ОСОБА_2.,  представника відповідача Морозовій Т. А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.  Жданівка
Донецької області на рішення Жданівського міського суду від 13 лютого 2007 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.  Жданівка про
відшкодування моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м.  Жданівка Донецької області
про відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок професійного захворювання отриманого на
виробництві. Він посилався на те,  що 31 рік працював на
підприємствах вугільної промисловості,  з
повним робочим днем на підземних роботах. В серпні 2002 року висновком ЛЕК
Донецької обласної клінічної лікарні профзахворювань йому встановлено діагноз:
хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології в стадії затихаючого
загострення,  легенева недостатність
першої - другої ступені. Висновком МСЕК від 01.10.2002 року у зв'язку з
професійним захворюванням йому вперше встановлена стійка втрата професійної
працездатності 60% по сукупності за трудовими каліцтвами отриманими ВІ980 та
1992 роках - 25% ,  по професійному
захворюванню 2002 року - 35% і він визнаний інвалідом третьої групи. Через
ушкодження здоров'я у зв'язку з професійним захворюванням йому заподіяна
моральна шкода,  яка полягає у фізичних
стражданнях,  порушенні його нормальних
життєвих зв'язків,  негативних
наслідках,  які потребують від нього
додаткових зусиль для організації свого життя. Просив стягнути з відповідача на
відшкодування моральної шкоди грошову компенсацію в сумі 30000грн.

Рішенням
Жданівського міського суду Донецької області від 13 лютого 2007
року позов ОСОБА_1. задоволено частково,
на його користь з відповідача стягнуто 15500грн.

В
апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
м.  Жданівка Донецької області просить
рішення суду скасувати та постановити нове рішення,  яким в

2

задоволенні
позовуОСОБА_1 відмовити. Відділення виконавчої дирекції Фонду посилається на
те,  що позивач не надав суду доказів
заподіяння йому моральної шкоди,  а
саме,  висновку МСЕК про встановлення
йому факту заподіяння моральної шкоди,  а
також прийняв до уваги призупинення дії закону про відшкодування моральної
шкоди..

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення осіб які
брали участь у розгляді справи,
дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає,  що
апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглядаючи
справу по суті,  суд першої інстанції
виходив з того,  що згідно висновку МСЕК
від 01 жовтня 2002 року позивачеві вперше було встановлено втрату
працездатності в розмірі 60% по сукупності,
у зв'язку з професійним захворюванням отриманим у 2002 році - 35% та за
трудовими каліцтвами отриманими у 1980 і 1992 роках -25%, а тому він має право
на відшкодування моральної шкоди. Крім того,
суд посилався на те,  що
заподіяння позивачу професійного захворювання мало місце до введення в дію
Законів України „Про Державний бюджет на 2006
та 2007 роки,  а тому положення цих законів не поширюються
на правовідносини,  що виникли до
набрання ними чинності.

Проте,  з таким висновком суду погодитись не
можна,  виходячи з наступного.

По
справі встановлено,  що позивач тривалий
час працював на підприємствах вугільної промисловості з повним робочим днем на
підземних роботах. Висновком МСЕК від 01.10.2002 року йому вперше встановлена
стійка втрата професійної працездатності 60% по сукупності,  з яких 25% по травмам 1980 та 1992 років і 35%
по професійному захворюванню та він визнаний інвалідом третьої групи.

Відповідне
до роз'яснень п.5 Пленуму Верховного Суду України,  які викладені в постанові від 31 березня 1995р.
„Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди",  оскільки питання відшкодування моральної шкоди
регулюється законодавчими актами,
введеними в дію в різні строки,
суду необхідно в кожній справі з"ясовувати характер взаємовідносин
сторін і встановлювати,  якими правовими
нормами вони регулюються,  чи допускає
відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді
правовідносин,  коли набрав чинності
законодавчий акт,  що визначає умови і
порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках,  та коли були вчинені дії,  якими заподіяно цю шкоду.

Згідно  ст. 40 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,  які
спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999р. (з наступними змінами) страхові виплати
проводяться потерпілим з дати встановлення професійного захворювання..

Згідно
частини 1  ст. 9 Закону України "Про охорону
праці" від 14 жовтня
1992р. (з наступними змінами) відшкодування шкоди,  заподіяної працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті працівника,
здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності".

Згідно
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили ,  втрату
працездатності" страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або
професійне захворювання,  що спричинили
застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за
обставин,  зазначених у  ст. . 14 цього
Закону,  з настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та /або/ соціальних
послуг. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання
розслідується в порядку,  затвердженому
Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України „Про охорону
праці".

Із
матеріалів справи вбачається,  що втрату
професійної працездатності у ОСОБА_1. встановлено у 2002 році,  а з позовом про відшкодування моральної шкоди
позивач

3

звернувся до суду у грудні 2006 року,  коли згідно п.27  ст. 77 Закону України „Про Державний бюджет
України на 2006 рік" зупинено на 2006 рік дію абзацу 4 статті 1,  підпункту „є" пункту 1 частини першої
статті 21,  частини 3 статті 28 та
частини третьої статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності",  в частині
відшкодування моргільної шкоди застрахованим і членам їх сімей.

Крім
того,  рішення суду першої інстанції
ухвалено 13 лютого 2007 року,  коли згідно п.22  ст.  71
Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" зупинено на 2007
рік дію абзацу четвертого статті 1 ( в частині відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового
випадку),  підпункту „є" пункту 1
частини першої статті 21, частини третьої статті 28; частини третьої статті 34
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності".

Вирішуючи
заявлені вимоги,  суд першої інстанції не
прийняв до уваги зазначені обставини і не врахував,  що призупинення дії закону не дає суду
підстав для його застосування. Враховуючи наведене,  апеляційний суд приходить до висновку,  що позовні вимоги ОСОБА_1. про відшкодування
моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Відповідно
до  ст. .309 ЦПК України підставами для
скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи,  порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права.

За таких
обставин,  рішення суду першої інстанції
не може залишатися без змін і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись  ст. 309,
ст. 314 ЦПК України,  апеляційний
суд,  -

ВИРІШИВ :

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.  Жданівка Донецької області задовольнити.

Рішення
Жданівського міського суду Донецької області від 13 лютого 2007 року
скасувати,  відмовити ОСОБА_1в
задоволенні прозову про відшкодування моральної шкоди.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  може бути оскаржено у касаційному порядку до
безпосередньо Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.