Справа № 22ц-3 99/07                                                    Головуючий у 1 інстанції:
Категорія:                                                                         Скляров П.М.
УХВАЛА
Іменем України

"21
" березня   2007 року                                              колегія
суддів судової палати з

цивільних справ
апеляційного суду Луганської області у складі: Головуючого: Маляренко І.Б.
Суддів: Галан Н.М., Луганської В.М. За участю секретаря: Пшебокової О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Луганську цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Станично-Луганського районного суду
Луганської області від 13 листопада 2006 року за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, третьої особи на стороні відповідачів - приватного нотаріуса
ОСОБА_4про визнання недійсною довіреності й визнання недійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним
рішенням суд задовольнив вищезазначені позовні вимоги ОСОБА_2., а саме:

·
визнав недійсною довіреність від 27 червня 2006 року,
видану ОСОБА_2на ім'я ОСОБА_3 й посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_4,
реєстровий № 1687;

·
визнав недійсним договір купівлі-продажу житлового
будинку, розташованого по АДРЕСА_1, вчинений 1 серпня 2006 року від імені
продавці ОСОБА_2 ОСОБА_3і покупцем ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_4, реєстровий № НОМЕР_1;

· стягнув
на користь ОСОБА_2. з ОСОБА_1. та ОСОБА_3. солідарно на відшкодування моральної
шкоди шість тисяч гривень;

· стягнув
з ОСОБА_1. та ОСОБА_3 судовий збір на користь держави по 304.85 грн. з кожного
й витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи по 15 гривень з
кожного.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. ставиться питання про скасування рішення Станично-Луганського
районного суду Луганської області від 13 листопада 2006 року в повному обсязі і
прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. у
зв2язку із тим, що суд:

·
вибірково підійшов до оцінки доказів, які були здобуті в
судовому засіданні, і дав їм невірну оцінку;

·
не взяв до уваги свідчень самої позивачки ОСОБА_2. та
відповідачкиОСОБА_1. про те, що мав місце удаваний правочин, оскільки фактично
сторони мали на увазі договір довічного утримання.

В суді
апеляційної інстанції апелянт та її представник доводи апеляційної скарги
підтримали.

Обговоривши
доводи апеляційної скарги, заслухавши доповідача, пояснення сторін,
представника позивачки, третьої особи, перевіривши законність і обгрунтованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно
із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як видно
з матеріалів справи, зокрема з позовної заяви ОСОБА_2., у вересні 2006 року
вона звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третьої особи
на стороні відповідачів - приватного нотаріуса ОСОБА_4, де послалася на те, що
в свої 80 років є інвалідом 1 групи і потребує стороннього догляду;

що у червні 2006 року до неї
звернулося подружжя ОСОБА_1, і вона пояснила їм, що в разі здійснення ними
догляду за нею до них після її смерті відійде належний їй будинок № АДРЕСА_1;

що через декілька днів
ОСОБА_1приїхали до неї разом із ОСОБА_3, пояснили, що доглядатимуть за нею лише
в разі офіційного оформлення документів і поїхали до натаріуса; у зв'язку із
станом здоров'я до натаріуса вона не заходила, він сам вийшов до неї і
запропонував підписати якийсь документ, сам він їй його не читав, а вона не
змогла прочитати, бо погано бачить;

що підписуючи
документ, думала, що це договір довічного утримання; що пізніше у зв'язку із
неправомірною поведінкою відповідачів позивачка змушена була звернутися до
своєї племінниці ОСОБА_5. і з її допомогою дізналася, що підписала довіреність
на ім'я ОСОБА_3. на продаж будинку, і що він уклав договір купівлі-продажу належного
їй будинку,

Позивачка
також зазначила, що як учасниця бойових дій отримує достатню пенсію,
користується пільгами, тому грошей їй вистачає, грошей за спірним договором
купівлі-продажу вона не отримувала і продати будинок не могла, оскільки не має дітей,
які б її доглядали, і не має іншого житла.

Станично-Луганський районний суд при прийнятті рішення повно і всебічно
дослідив обставини справи, надані сторонами докази і дав їм належну юридичну
оцінку, правильно застосувавши норми матеріального і процесуального права.

В суді
апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3також пояснив, що з позивачкою ОСОБА_2
знайомим не був, бачив її декілька разів, і чому в такому разі вона видала йому
довіреність з правом продажу будинку, встановлення ціни продажу і одержання
грошей він пояснити не може.

Ті пояснення ОСОБА_1. в цій
частині, що позивачка видала довіреність для того, щоб не займатися оформленням
документів, суд оцінює критично, оскільки сам ОСОБА_3. пояснив, що оформленням
документів, не дивлячись на те, що в них зазначене його прізвище, займалася
сама ОСОБА_1. Він же пояснив, що є другом родини ОСОБА_1 і діяв на їх прохання.

Колегія
судців погоджується із висновком суду про те, що гроші за належний їй будинок
позивачка не отримувала, оскільки, по-перше, відсутня відповідна розписка про
це, а по-друге, самі відповідачі як в суді 1 інстанції, так і в апеляційному
суді плутались щодо моменту передачі грошей.

Також,
як і суд 1 інстанції, колегія суддів критично оцінює доводи відповідачки
ОСОБА_1. про те, що вона збиралася доглядати ОСОБА_2., а щоб мати впевненість у
компенсації своїх дій і затрат оформила все договором купівлі-продажу, оскільки
сама ж вона пояснила, що ніби-то за згодою ОСОБА_2. збиралася відправити її на
догляд до сестри своєї свекрухи у с
Біле.

При цьому позивачка категорично заперечує свою згоду на
такі дії, а в матеріалах справи наявна довідка про те, що вказана жінка
доглядає свою матір, 1929 р.н. (а.с.90).

Тобто,
суд 1 інстанції, пославшись на ст.
ст. 230, 232 ЦК України,
дійшов правильного висновку про необхідність задоволення заявлених позовних
вимог.

За таких підстав правомірним, на думку колегії суддів, є і стягнення на користь позивачки
моральної шкоди у визначеному судом розмірі.

Враховуючи
наведене, керуючись ст.
ст. 303,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1- відхилити; рішення Станично-Луганського районного суду
Луганської області від 13 листопада 2006 року за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, третьої особи на стороні відповідачів - приватного нотаріуса
ОСОБА_4про визнання недійсною довіреності й визнання недійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку - залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності негайно, але протягом двох місяців може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.