Справа № 22-9252/07                                           Головуючий
в 1 інстанції: Ганечко О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2007 року
колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.  Києва в складі:

Головуючого:
Желепи О.В.

Суддів: Столбун
В.М. ,  Панченка М. М.

При секретарі: Денисенко С. С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.  Києва
від 14 вересня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Національної
акціонерної компанії «Енергетична компанія України»,  3-тя особа: ОСОБА_2 про зміну формулювання
причин звільнення,  зобов'язання внести
зміни у наказ та трудову книжку,
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,  вихідної допомоги та відшкодування моральної
шкоди,  -

Заслухавши
доповідь судді Желепи О.В.,  пояснення
осіб,  що з'явились в судове
засідання,  перевіривши матеріали справи,  обговоривши доводи апеляційної скарги,  колегія суддів,  -

встановила:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом,  в якому просила визнати
формулювання причин її звільнення з посади начальника відділу правового
забезпечення господарської діяльності Юридичного управління НАК «Енергетична
компанія України»,  викладеної у наказі
НАК «Енергетична компанія України» від 25.12.2006 р. №651-к,  неправильною та такою,  що не відповідає законодавству України;
зобов'язати відповідача НАК «Енергетична компанія України» змінити цей
наказ,  виклавши формулювання,  причин звільнення та дату звільнення
наступним чином: «звільнено з посади 11.12.2006 р. у зв'язку з порушенням
власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю,  колективного чи трудового договору на
підставі частини 3 статті 38 КЗпП України» та внести відповідні зміни в трудову
книжку; стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного
прогулу у розмірі 9306, 72 гри.,  вихідну
допомогу у розмірі 16674/75 грн.,
моральну шкоду в розмірі 15000 грн.

Рішенням
Шевченківського районного суду м.  Києва
від 14 вересня 2007 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не
погоджуючись з таким рішенням позивачка подала апеляційну скаргу в якій просила
про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні
позову. В скарзі посилалась на те,  що
рішення суду є незаконним та необґрунтованим,
таким що не відповідає встановленим обставинам справи. ОСОБА_1
вказувала,  що про зміну істотних умов
праці та про скорочення чисельності штату вона не була попереджена у
встановлені законом терміни,  - одночасно
з попередженням про звільнення,  також
зазначала,  що фактично скорочення
чисельності працівників не мало місця,  а
вона має переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками,  як працівник,
що має триваліший стаж роботи. Крім того позивач посилалась на те,  що відповідачем були порушені її права,  оскільки не було погоджено з нею,  матір'ю

неповнолітньої
дитини строк службового відрядження,  та
вона не була забезпечена належним місцем роботи,  трудова книжка також була видана їй з
порушенням строків передбачених трудовим кодексом.

Розглянувши
справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги,  перевіривши законність і обгрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга   задоволенню
не підлягає.

Відмовляючи
в задоволенні позову,  суд першої
інстанції виходив з того,  що
позивачкою,  відповідно до вимог  ст.  60
ЦПК України,  не було надано суду
доказів,  порушень відповідачем,  трудового законодавство по відношенню до
неї,  а тому суд прийшов до висновку про
безпідставність позовних вимог про зміну причин формулювання звільнення на  ст.  38
ч.3 КЗпП України.

Колегія
суддів погоджується з такими висновками суду,
так як вони в повній мірі відповідають встановленим обставинам справи та
вимогам закону.

З
матеріалів справи вбачається та судом встановлено,  що згідно наказу НАК «Енергетична компанія
України» №107від 29.09.2006 р. «Про оптимізацію організаційної структури»,  наказано ввести в дію з 2 жовтня 2006 р. нову
організаційну структуру апарату НАК «Енергетична компанія України»,  відповідно до діючого законодавства
попередити працівників структурних підрозділів апарату компанії про
реорганізацію структури,  що тягне за
собою скорочення штату працівників,  та
зміну істотних умов праці.

05.10.2006
р. позивачку ОСОБА_1 було попереджено під підпис про звільнення із посади
начальника відділу правового забезпечення господарської діяльності Юридичного
управління 05.12.2006 р. за п.1  ст.  40 КЗпП України та було запропоновано їй
посаду спеціаліста відділу договірної та претензійно - позовної роботи
управління правового забезпечення Департаменту корпоративного управління та
правового забезпечення. Позивачка ОСОБА_1 не погодилась та не відмовилась від
запропонованої посади.

08.12.2006
р. позивачка ОСОБА_1 направила відповідачу НАК «Енергетична компанія України»
нотаріально посвідчену заяву про звільнення її з роботи за власним
бажанням,  у зв'язку з порушенням
відповідачем трудового законодавства,  на
підставі ч.3  ст.  38 КЗпП України з 11.12.2006 р.

Наказом
НАК «Енергетична компанія України» №651-к від 25.12.2006 р. позивачка ОСОБА_1
була звільнена з 25.12.2006 р. з посади начальника відділу правового
забезпечення господарської діяльності Юридичного управління за власним бажанням
на підставі  ст.  38 КЗпП України.

Наказом
НАК «Енергетична компанія України» №137 від 14.12.2006 р. було створено комісію
для перевірки фактів,  викладених у заяві
позивачки від 08.12.2006 р. За наслідками роботи,  комісією було зроблено висновок від
21.12.2006. p.,  згідно якого
факти порушень з боку відповідача трудового законодавства,  викладені позивачкою у її заяві,  не знайшли свого підтвердження.

Відповідно
до ч.3  ст.  38 КЗпП України,  працівник має право у визначений ним строк розірвати
трудовий договір за власним бажанням,
якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про
працю.

Оскільки
в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження факти не виконання
відповідачем законодавства про працю відносно позивачки ОСОБА_1,  суд першої інстанції дійшов правильного
висновку про безпідставність заявленого позову.

Доводи
апеляційної скарги в частині доведеності позивачкою факту порушення
відповідачем  ст. 32 КЗпП України,  а саме не вчасного попередження про зміни в
організації виробництва та майбутнього скорочення до уваги не приймаються,  оскільки наказом НАК «Енергетична компанія
України» №109 від 03.10.2006 р. були введені в дію з 3 жовтня 2006 року штатні
розписи працівників апарату і обслуговуючого персоналу,  затверджені в установленому порядку 2 та 3
жовтня.

Згідно
цього наказу,   штатні розписи
працівників апарату і обслуговуючого персоналу НАК «Енергетична компанія
України»,   затверджені 30 червня 2005
року вважати чинними для працівників,
які отримали попередження про звільнення на період їх
працевлаштування,   визначений
законодавством.

Таким
чином умови праці позивачки залишались незмінними на період її
працевлаштування,   а тому права
позивачки не були порушені.

Доводи
апеляційної скарги про те,   що їй не
була запропонована інша робота одночасно з попередженням її про звільнення є
безпідставні ,   оскільки як вбачається
із матеріалів справи 05.10.2006 р. їй було запропоновано обійняти посаду
спеціаліста відділу договірної та претензійно - позовної роботи управління
правового забезпечення Департаменту корпоративного управління та правового
забезпечення. Позивачка ОСОБА_1 не погодилась та не відмовилась від
запропонованої посади.

Також є
безпідставні доводи апеляційної скарги про те,
що при звільненні відповідач не врахував її переважне право на залишенні
на роботі,   оскільки - норми   ст.
42,   КЗпП України застосовуються
при рівних умовах кваліфікації і мова іде про переважне право на залишенні у
трудових відносинах,   а не на певній
посаді.

Посилання
в апеляційній скарзі на факти порушення трудового законодавства при видачі
наказу №135 від 11.12.2006 р. про її відрядження та незабезпечення належними
умовами праці не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду,   судом першої інстанції правильно було
встановлено,   що позивачка не перебувала
у відрядженні,   будь яких дисциплінарних
стягнень у зв'язку з цим на неї не покладалось,   робочим місцем ОСОБА_1 була забезпечена а
тому її права не порушені відповідачем.

Доводи
апеляційної скарги в частині,
того,   що позивач не подавала
заяву відповідачу про звільнення її за власним бажанням на підставі ч. 1   ст.
38 КЗпП України,   а також в
частині несвоєчасної видачі трудової книжки,
та безпідставності незадоволення вимог по стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу на правильність висновків суду першої інстанції не
впливають,   оскільки вони не стосуються
заявлених позивачкою позовних вимог. Слід зазначити ,   що позивачкою,   вимоги про стягнення грошових коштів за затримку
видачі трудової книжки,   а також про
поновлення на роботі не заявлялись.

Таким
чином,   суд першої інстанції повно
встановив обставини,   що мають значення
для даної справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є
вичерпними,   відповідають дійсності і підтверджуються
достовірними доказами,   дослідженими в
судовому засіданні. Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду.

Суд  при
винесенні  рішення  правильно
застосував        норми   матеріального   та
процесуального права,   а тому колегія
суддів відхиляє апеляційну скаргу.

На підставі
викладеного,   керуючись   ст.
ст.   303,   304,
п.1 307,   308,   313,
п.1 314,   315,   317,
319 ЦПК України,   колегія
суддів,   -

УХВАЛИЛА  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Шевченківського районного суду м.   Києва
від 14 вересня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,   однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.