АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Копія Справа № 22 к
28 серпня 2007 року                                                                                                 м.
Колегія суддів
Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Киева в складі:
суддів: Качана
В.Я., Мороз Л.Л., Шахової О.В., Українець Л.Д.
відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства „Дзержинськвугілля" про стягнення заборгованості
по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати,
середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні,
скаргою Державного підприємства „Дзержинськвугілля" на рішення
апеляційного суду Донецької області від 05
листопада 2004 року,
Апеляційний суд , -
до суду з позовом до ДП „Дзержинськвугілля" про стягнення заборгованості
по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати,
середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Рішенням
Дзержинського міського суду Донецької області від 11 червня 2004 року, позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково. З відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по
заробітній платі у сумі 1119
грн.
03 коп.,
середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у сумі 22 452  грн.  83 коп. При цьому
відповідач був зобов'язаний при остаточному розрахунку нарахувати позивачу
компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати.

Рішенням
апеляційного суду Донецької області від 05
листопада 2004 року,
вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким з
відповідача на користь позивача стягнуто компенсацію за несвоєчасну виплату
заробітної плати в сумі

2

444  грн.
51 коп., середній заробіток за
час затримки розрахунку при
звільненні в сумі 22
048  грн.
06 коп.

ДП „Дзержинськвугілля"
звернулося до Верховного
Суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного
суду Донецької області від 05
листопада 2004 року в
частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні в сумі 22 048
грн.
06 коп.,
посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Підставою
для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 став висновок суду, що за період роботи позивача в ДП
„Дзержинськвугілля" порушені вимоги ст.
ст. 115, 117 КЗпП України своєчасно не виплачена заробітна плата
позивача, неодноразово змінювало у бік зменшення посадовий оклад ОСОБА_2
внаслідок чого на момент його звільнення виникла заборгованість з серпня 1998 року по квітень 2000 року в розмірі 1119, 03  грн.

Вважаючи
недоплаченою при звільненні 3
квітня 2000 року
ОСОБА_1 заробітну
плату в сумі 1119, 03  грн.  та
стягуючи її на користь позивача, суд відповідно до ст. 117 КЗпП України також
поклав на відповідача обов'язок сплатити позивачеві середній заробіток за час
затримки розрахункових виплат у сумі 22452,
83  грн.

Апеляційний
суд зменшив суму стягнень стягнувши заборгованність по заробітній платі в
розмірі 444, 51 гривень
та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 22048, 06 гривень.

Проте з
висновками суду першої та апеляційної інстанції погодитись не можна.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений з займаної посади 3 квітня 2000 року.

Суд
першої інстанції не врахував положень ст. 233
КЗпП України в редакції Закону, що діяв на час виникнення спірних
правовідносин. Відповідно до вказаної норми право працівника звернутись з
заявою про вирішення трудового спору до суду було обмежено тримісячним строком
з дня, коли він дізнався про порушення свого права.

Законом
України від 11 липня 2001 р. "Про
внесення змін до Кодексу законів про працю України" до ст. 233 КЗпП України
були внесені зміни, відповідно до яких право працівника звернутися до суду з
позовом про стягнення належної йому заробітної плати не обмежувалось певним
строком. Вказаний Закон набрав чинності 01
серпня 2001 року і
зворотної сили не має.

Позивач звернувся
до суду з заявою про вирішення трудового спору в грудні 2002 року через два
роки 8 місяців
після звільнення. Поважних причин пропуску строку, визначеного ст. 233 КЗпП України в
редакції, що діяла до 01
серпня 2001 року ні
судом першої інстанції ні апеляційним судом не встановлено, а тому заявлені
вимоги не ґрунтуються на законі.

Безпідставними
є доводи суду апеляційної інстнції про те, що позивачем не пропущений строк
позовної давності, тому що заборгованність по заробітній платі інснує, тому що
вони не відповідають діючим нормам т рудового
права.

3

Таким чином рішення суду
першої інстанції та апеляційної інстанції не відповідають діючим нормам права
та постановлені з порушенням норм матеріального права, а тому підлягають
скасуванню з постановлениям
нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи,
що судами обставини справи встановлені повно і правильно, однак неправильно
застосовано норми матеріального права, судові рішення відповідно до статті 341 ЦПК України
підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись
ст. 336, 338 ЦПК
України та Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про судоустрій
України" щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ" від 22.02.2007 р. № 697-V, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва, -

ВИРІШИВ:

Касаційну скаргу
Державного підприємства „Дзержинськвугілля" задовольнити частково.

Скасувати
рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 червня 2004 року
та рішення апеляційного суду Донецької області від 05 листопада 2004 рою/і
ухвалити по справі нове рішення.

В позові
ОСОБА_1 до Державного підприємства „Дзержинськвугілля" про стягнення
заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної
плати, середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні
відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення й оскарженню не

підлягає.