Справа №
22-ц-1439/2007 р.                     Головуючий
у 1 інстанції Островський Л.Є.
Категорія 40                                                Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24"
грудня 2007 р.                                                                              м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючої                                                       Беркій
О.Ю.

суддів                                                               Стефанів
Н.С., Горблянського Я.Д.,

секретаря                                                         Самуляк
О.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ВК «Автоливмаш»
Державної компанії з утилізації відходів як вторинної

сировини
«Укрекокомресурси» Кабінету Міністрів України про поновлення на роботі,

стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оплату листків непрацездатності

та відшкодування
моральної шкоди,-

з участю
апелянта ОСОБА_1, представника
відповідача Яціва М.М.

встановила:

12 травня 2006
року ОСОБА_1 звернувся
в суд з зазначеним позовом посилаючись на те, що 24 травня 2005 року його було
звільнено з посади електромонтера цеху №23 за п.4 ст.40 КЗпП України (прогул
без поважних причин) з 29 квітня 2005 року. Посилаючись на те, що його
запізнення на роботу 13 квітня, 14 квітня та 15 квітня тривалістю до 1 години
не можуть бути підставою для звільнення за прогул, а відсутність на роботі 15
квітня, 18 квітня та 20 квітня була вимушеною, оскільки його було відсторонено
від роботи, просив поновити його на посаді електромонтера на ВАТ «Автоливмаш»
та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, на
відшкодування моральної шкоди стягнути 50.000грн. та оплатити листки
непрацездатності.

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 15 жовтня 2007 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ВК
«Автоливмаш» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено у зв'язку із
пропуском строку звернення до суду.

В апеляційній
скарзі на зазначене рішення ОСОБА_1 посилається на те, що судом неправильно застосовано норми
ст.233 КЗпП України. Судом не було враховано, що наказу про звільнення він не
одержував, а трудову книжку одержано ним аж 20 березня 2006 року. Оскільки його
скарги щодо неправомірного звільнення розглядалися управлінням праці і
прокуратурою, до суду він звернувся з позовом 12 травня 2006 року. Просить
рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги.

В судовому
засіданні ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав по вищенаведених мотивах.

Представник
Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини
«Укрекокомресурси» КМУ апеляційну скаргу заперечив та зазначив, що справа розглянута
з участю неналежного відповідача, оскільки ВК «Автоливмаш» є тільки структурним
підрозділом Компанії.

Вислухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи,

колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового

задоволення.

Відмовляючи в
задоволенні позову ОСОБА_1,
суд виходив з того, що позивачем пропущено місячний строк звернення до
суду, оскільки з позовом про поновлення на роботі він звернувся 12 травня 2006
року, тобто через рік після звільнення, хоч про своє звільнення дізнався в той
же день і поважних причин пропуску даного строку ним не наведено.

Проте погодитися
з таким рішенням не можна, оскільки воно ухвалено з порушенням

норм
матеріального та процесуального права.

Так, відповідно
до ст.28 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов'язки
сторони (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні
особи.

Згідно зі
статтями 80,91 ЦК України
юридичною особою, яка має цивільну правоздатність і може бути стороною в суді,
є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. За
ст.95 ЦК України
філія не є юридичною особою, а тому не може бути стороною в судовому засіданні.

Притягнувши до
участі у справі на стороні відповідача філію - Виробничий комплекс
«Автоливмаш», а не юридичну особу, суд порушив зазначені норми закону.

Крім того,
відповідно до вимог ст.
ст. 213-215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим, а
за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доводами вони підтверджуються,
чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Встановлено, що
наказом №28-к від 24 травня 2005 року ОСОБА_1 звільнено з
роботи за п.4 ст.40 КЗпП України (прогул без поважних причин). До суду з
позовом про поновлення на роботі він звернувся 12 травня 2006 року.

Відповідно до
ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору, зокрема у справах про звільнення в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно п.4
Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» встановлені ст.
ст. 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовується незалежно від заяви
сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини
пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або
вважає неможливим поновити порушений строк. Оскільки при пропуску місячного і
тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд
з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини, права і обов'язки
сторін.

Однак, всупереч
даним вимогам підставність позовних вимог ОСОБА_1 судом не
перевірялася. Залишено поза увагою суду і доводи позивача про те, що копії
наказу про звільнення йому не було видано, а трудову книжку ним було одержано
тільки 20 березня 2006 року.

Крім того,
ОСОБА_1 крім
позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та
відшкодування моральної шкоди заявлялася позовна вимога про стягнення
заборгованості по листкам непрацездатності, однак дана вимога не була предметом
дослідження в суді першої інстанції і цей недолік не може бути усуненим
ухваленням додаткового рішення.

Відповідно до
п.п.4,5 ч.1 ст.311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванням з направлення
справи на новий розгляд, якщо суд вирішив про права та обов'язки осіб, які не
брали участь в розгляді справи та суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не
може бути усунений ухваленням додаткового рішення.

За наведених
обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає до
скасування, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального й
процесуального права, а справа направленню на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст.
307, 311, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовільнити частково.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 15 жовтня 2007 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд в той же суд іншим складом.

Ухвала набирає
чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу
проголошення.