УХВАЛА

іменем
України

29 березня 2007
року                                                                    м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду Закарпатської області в складі: головуючого Куцин М. М.,
суддів: Власова С. О., Кожух О. А. , при секретарі :Шп6нтак В.
В. , участю апелянта ОСОБА_1. та її представника ОСОБА_2., відповідача
ОСОБА_3., представника
відповідачки ОСОБА_4., ОСОБА_5., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Ужгородського міжрайонного суду від
18 січня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6до ОСОБА_3, ОСОБА_4про визнання права
власності на житловий будинок, -

встановила:

ОСОБА_1, ОСОБА_6 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4про визнання права власності на житловий
будинок.

В позовній заяві позивачі зазначали, що будинокАДРЕСА_1був куплений ними за власні сімейні кошти 4 вересня 1981
року у громадянки ОСОБА_7., оскільки на той час оформлення купівлі будинків
можливе було тільки мешканцями за місцем знаходження
нерухомості, тому договір купівлі-продажу був оформлений на відповідача ОСОБА_3., який проживав в той час на приватній
квартирі АДРЕСА_2 разом зі своєю сім'єю, і
цей будинок було зареєстровано за відповідачем в
Ужгородському МБТІ від 8 вересня 1981 року, згідно з реєстром № 812.

Протягом 1981-1984 років позивачами за власні кошти було проведено
водопровід, центральне опалення, установлено
газову колонку, установлено металічну огорожу навколо будинку, проведено капітальний ремонт, здійснено прибудову з двох
підвальних приміщень, східцевої клітки,
відкритої веранди. Крім того, протягом 1985-1988 років також за власні кошти, позивачами було виконано та закінчено будівельні
роботи по прибудові до будинку, переобладнано.
закриту~веранду під житлову кімнату, оброблено весь будинок
декоративною теразитною штукатуркою.

Відповідачі по справі з дозволу позивачів провели добудову на горищі
будинку за свої власні кошти 2-х житлових кімнат і вестибюлю.

Справа №22ц-520/07

2

Відповідачі по
справі припинили шлюбні відносини, і в ході розгляду справи про розірвання
шлюбу відповідачка ОСОБА_4. пред'явила зустрічний позов про поділ спільного
суміжного майна подружжя.

Позивачі,
посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини справи, просили у суді
першої інстанції визнати за ними право власності на 1/2 частини житлового
будинкуАДРЕСА_1

Рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від 18 січня 2007 року відмовлено у
задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог .

У апеляційній
скарзі позивачка ставить питання про скасування рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 18 січня 2007 року в зв'язку з порушенням норм
процесуального та матеріального права і через невідповідність висновків суду
обставинам справи, та просили рішення ухвалити нове рішення, яким задовольнити
їхні позовні вимоги.

При цьому,
вказується на те, що ОСОБА_3. працював в Ужгородському Університеті на посаді
інженера з окладом 140 гривень, а його дружина в той час ніде не працювала, і
тому вони не мали грошей на купівлю будинку, а суд цю обставину не врахував.
Крім цього, суд не врахував рішення №67 від 24 лютого 1982 року Ужгородської
міської ради народних депутатів та від 24 лютого 1982 року, яким надався дозвіл
на проведення добудови не тільки відповідачу, але і на його сім'ю ,
.відповідачка ОСОБА_4 проживала у своїх батьків за адресою:АДРЕСА_3, і перейшла
проживати у спірний будинок тільки 1 серпня 1984 року відповідно до запису №41,
тобто після завершення будівництва.

В суді
апеляційної інстанції апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу в
повному обсязі.

Відповідач
ОСОБА_3. в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу визнав повністю.

Представник
відповідача ОСОБА_4. в суді апеляційної інстанції заперечувала щодо скасування
рішення, вона вважає його законним та обгрутованим і просить суд апеляційну скаргу
відхилити, а рішення залишити без змін.

Судова колегія,
заслухавши пояснення осіб, що з'явилися, доповідача, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її
відхилити.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з
того, що власником спірного будинку є відповідач по справі на підставі договору
купівлі продажу від 4 вересня 1981 року, який купив у громадянки
ОСОБА_7житловий будинокАДРЕСА_1, перебуваючи на той час в зареєстрованому шлюбі
з громадянкою ОСОБА_7.

3

Отже, судова
колегія погоджується з висновком місцевого суду, тому що у відповідності до
правил ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав поважної причини ( навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хворобо, тощо самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права сумісної власності.

Позивачами у
суді першої інстанції не порушувалося питання про визнання недійсним договору
купівлі продажу житлового будинку.

Матеріалами
справи встановлено, що спірний будинок був придбаний на підставі договору
купівлі-продажу відповідачем по справі ОСОБА_3. під час перебування у
зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_4.

Цей факт
стверджується довідкою Ужгородського МБТІ № 1424 від 8 вересня 1981 року, що
будинковолодінняАДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачеві ОСОБА_3.- в цілому.

Рішенням
виконкому Ужгородської міської ради №67 від 24 лютого 1982 року стверджується
факт того, що відповідачеві по справі наданий дозвіл за власні кошти провести
добудови веранди та туалету до дворового фасаду власного житлового будинку.

На підставі
рішення виконкому Ужгородської міської ради від 30 травня 1985 року за №123, що
відповідачеві по справі ОСОБА_3. наданий дозвіл на переобладнання існуючої
веранди площею 8,.З к. м, під житлову кімнату у власному будинку АДРЕСА_1та
перебудову дерев'яного сараю на цегельний для утримання худоби.

b рішення
виконкому Ужгородської міської ради від 23.10.1996 року за №188 вбачається, що
ОСОБА_3. дозволено за власні кошти провести добудову веранди, ванни та туалету
до дворового фасаду власного житлового будинку.

Згідно з
будинковою книгою на будинок по АДРЕСА_1, ОСОБА_3. є власником даного житлового
будинку з 12. вересня 1981 року.

Відповідно до
роз'яснень, даних в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня
1998 року №15 " Про практику застосування судами законодавства , що
регулює право приватної власності громадян на житловий будинок", інші
особи, що брали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на
підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству,
вправі вимагати не визнання права власності на житловий будинок, а
відшкодування своїх затрат на будівництво ( купівлю будинку), якщо~допомогу
забудовнику покупцю) вони надали безплатно.

Таке ж право за
цих умов належить сім'ї власника житлового будинку, якщо вони брали участь лише
у будівництві підсобних будівель ( літньої кухні, сараю тощо) і підсобних
приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений
обов'язок на них ст. 156 ЖК України.

Судова колегія приходить до висновку, що позивачі по
справі, які брали участь у будівництві лише господарських будівель та прибудові
підсобних приміщень, не набувають із цих підстав права власності   на житловий будинок та     вправі вимагати

4

відшкодування витрат на будівництво , якщо допомога в ньому була не
безоплатною й розмір ЇЇ перевищував обов'язок щодо
участі у витратах на утримання будинку.

Отже, участь батьків - позивачів у прибудові спірного житлового будинку
може створювати для них право власності лише у
випадках, коли вона мала місце за підтвердженою відповідними доказами
угодою із забудовником про створення спільної прибудови, при цьому право спільної власності прибудови може при умові, що
власник будинку дав згоду на створення
спільної власності та ними був одержаний дозвіл виконкому ужгородської міської ради на проведення прибудови та належно
затверджений її проект.

Доводи позивача
про те, що відповідачі не мали коштів і не змогли купити спірний будинок та
вчинити добудову, і що їм позивачам надавався дозвіл Ужгородською міською радою на вчинення добудови, не ґрунтуються на
поданих ними доказах, оскільки у
суді першої та апеляційної інстанції позивачами не подано суду доказів, які б ствердили факт усної або письмової
згоди на створення спільної власності відповідно
дозволу та затвердженого проекту Ужгородською міською радою. Наявними доказами
по справі стверджено, що цей спірний будинок був куплений відповідачем по справі ОСОБА_3. та йому надавалися дозволи
Ужгородською міською радою на прибудову
цього будинку, і позивачами визнається факт того, що другий поверх спірного будинку
був побудований подружжям Цьока.

В матеріалах справи маються докази на придбання ОСОБА_6. будівельних матеріалів для проведення ремонту будинку поАДРЕСА_1,
всього на загальну суму 268,07 крб.

Місцевий суд прийшов до правильного висновку , що інші квитанції на
загальну суму 421,26 крб. стверджують лише
факт придбання ОСОБА_6., будівельних матеріалів.

Позивачі у
місцевому суді стверджували, що прибудову першого поверху спірного будинку та надвірних споруд вони
проводили в період з 1981-1984 років , однак, з цього часу минуло більше десяти років, і позивачі звернулися із
зазначеним позовом лише тоді, коли
відповідачі по справі порушили питання про поділ спільного майна подружжя.

Позивачі не довели свого позову, що є обов'язком відповідно до засад
змагальності процесу за ст.10 ЦПК України. При
цьому суд створив всі умови для змагального процесу,
роз'яснював позивачам права та обов'язки.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Отже, підстав для набуття позивачами права власності на частину спірного будинку у порядку визначеному ст.113 ЦК України в редакції 1963 року та ст. ст.12,17 Закону " Про власність " та відповідно до
положень ст. ст.328,368, 372 ЦК України не має.

Окрім цього, позивачами по справі не
ставилося питання про поновлення ними строку позовної давності звернення
до суду .

5

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи..

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія судців, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6та ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ужгородського міжрайонного суду від 18 січня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак, може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.