УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

2007
року грудня місяця 17 дня
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого -
судді    Панкова М. В.,  суддів -
Белинчук Т.Г.,

Шаповалової
О.А.,  при секретарі -    Урденко
Г.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за по­зовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про ви­знання забудовником домоволодіння та розділ його в
натурі,  за апеляційною скаргою ОСОБА_1на
рішення Сімферопольського районного суду АР Крим від 12 червня  2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1звернулась
з позовом до ОСОБА_2 про ви­знання права власності на 2/3 частки житлового
будинку,  розташованого за адресою: АДРЕСА_1,  а також просила стягнути з відповіда­ча судові
витрати. Свої вимоги мотивувала тим,  що
вона знаходилась з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах з листопада 1989 р.
Під час проживання однією родиною вони будували спірний будинок,  позивачкою були вкладені в будівництво буди­нку
кошти,  отримані від продажу особистого
майна в Киргизії,  які за своєю сумою
пере­важають кошти,  вкладені
відповідачем.

Представник
недієздатного ОСОБА_2 - ОСОБА_3 пред'явила до ОСОБА_1  зустрічні позовні вимоги про виселення з
житлового будинку,  що нале­жить її сину
- ОСОБА_2,  посилаючись на порушення його
права власності,  од­нак в подальшому
заявила відмову від зустрічного позову,
яка судом прийнята та справа провадженням у цій частині позову закрита.

У
судовому засіданні позивачка вточнила позовні вимоги та просила на
підставі  ст.  331,
ч. 4  ст.  368,
ст.  392 ЦК України,   ст.
12,  п. 1  ст.  17
Закону України «Про власність» ви­знати її забудовником 2/3 часток
незавершеного будівництвом домоволодіння по АДРЕСА_1,  вибудованому на земельній ділянці,  виді­леної ОСОБА_2; провести розділ спірного
домоволодіння згідно з даними екс­пертного висновку № 531 від 15.11.2006 р. та
експертного висновку № 332 від 02.09.1992 р. відповідно до другого варіанту
розділу будинку на 2/3 частки; виділити їй у натурі на 2/3 частки: приміщення №
2,  7,
веранду (10, 7 кв.м),  9,  10,
11,  12 (з урахуванням сходової
клітки),  13,  14,  15
загальною площею 156, 6 кв.м,  вартістю
123 930 грн.,  що відповідає 68/100
часткам від загальної вартості будинку. Відповідачу на 1/3 частку виділити
примі­щення № 1,  1-І,  3,
4,  5,  6,  8
загальною площею приміщень 75, 4 кв.м вартістю 59 670 грн.,  що відповідає 32/100 часткам від загальної
вартості будинку. Позивачка також просила стягнути  з
неї  на  користь
відповідача   1530   грн.
у   рахунок  компенсації вартості

Справа № 22-ц-5416/2007 р.                   Головуючий у першій
інстанції  -  Сафонова
В.В.

Доповідач  Шаповалова О.А.

виділеної їй
частки та стягнути з відповідача на її користь витрати по оплаті державного
збору,  за оплату юридичних послуг
адвокату та за проведення будівельно-технічної експер­тизи.

Свої
вимоги позивачка мотивувала тим,  що у
квітні 1990 р. вони спільно з відпові­дачем почали будівництво будинку в с Аромат
Бахчисарайського району на підставі до­кументів ОСОБА_2,  однак ніякого письмового договору про спільне
будівниц­тво вони не укладали. Вони особисто на свої кошти закуповували
будматерпши для будів­ництва будинку,  що
підтверджується чеками,  а також
розпискою на 19 000 карбованців. Після укладення юридичного шлюбу 10.12.1991 р.
вони спільно будували спірне домово­лодіння,
а після розірвання шлюбу вона продовжувала приймати участь у будівництві
спі­рного домоволодіння аж до 2006 року.

Рішенням
Сімферопольського районного суду АР Крим від 12 червня 2007 року в задоволені
позову ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про визнання
її забудовником 2/3 часток незавершеного будівництвом домоволодіння по
АДРЕСА_1,  вибудованому на земельній
ділянці,  виділеної ОСОБА_2,  та про розділ спірного домоволодіння згідно
даним експертного висновку № 531 від 15.11.2006 р. і експертного висновку № 332
від 02.09.1992 р. по другому варіанту розділу будинку на 2/3 і 1/3 частки й
виділення їй у натурі на 2/3 частки: приміщення № 2,  7,  ве­ранди
(10.7 кв.м),  9,  10,
11,  12,  (з урахуванням сходової клітки),  13,
14,  15 загальною площею 156, 6
кв.м вартістю 123 930 грн.,  що
відповідає 68/100 часткам від загальної вар­тості будинку,  а відповідачу на 1 /3 частку - приміщення №
1,  1-1,
3,  4,  6,  8
загальною площею приміщень 75, 4 кв.м вартістю 59 670 грн. (183600 : 232 х 75,
4),  що відповідає 32/100 часткам від
загальної вартості будинку,  а також про
стягнення з неї на користь відповідача 1530 грн. у рахунок компенсації вартості
виділюваної їй частки та про стяг­нення з відповідача на її користь витрат по
оплаті державного збору,  наданню
юридичних послуг адвоката і за проведення будівельно-технічної експертизи -
відмовлено в повному обсязі.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить
рішення суду скасувати та постановити нове рішення,  яким задовольнити її позовні вимоги в повному
обсязі,  посилаючись на те,  що судом порушені норми матеріального та
процесуального права,  а саме - в
порушення  ст.  212 ЦПК України суд не оцінив докази,  яки представила ОСОБА_1  та під час ух­валення рішення суд не вирішив
питання,  чи мали місце обставини,  якими обґрунтовува­лися вимоги позивача. Крім
того,  суд не прийняв до уваги рішення
Бахчисарайського ра­йонного суду від 20.12.2004 р. та ухвалу Апеляційного суду
АР Крим,  згідно з якими був встановлений
факт перебування її та ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відно­синах з листопада 1989
року. Доводи апеляційної скарги зводяться до того,  що суд при постановленні рішення повинен був
керуватися нормами ЦК України 1963 року та норма­ми Закону України «Про
власність»,  тому що правовідносини,  які склалися між нею та відповідачем,  відбувалися ще до вступу в дію нового
Цивільного кодексу України.

Судова
колегія,  заслухавши
суддю-доповідача,  позивачку ОСОБА_1 та
її представника,  які підтримали
апеляцію,  представників відповідача
ОСОБА_2,  які заперечували проти
задоволення апеляції,  розглянувши
матеріали справи та обговори­вши доводи апеляційної скарги,  вважає її такою,  що підлягає частковому задоволенню,  а рішення суду - скасуванню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.3
ст.  303 ЦПК України апеляційний
суд може вийти за межи дово­дів апеляційної скарги,  якщо під час розгляду справи буде встановлено
неправильне за­стосування норм матеріального права або порушення норм
процесуального права,  які є обов'язковою
підставою для скасування рішення. Судом апеляційної інстанції під час роз­гляду
справи були встановлені саме такі порушення,
які є безумовною підставою для ска­сування судового рішення.

Так,   відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1
,   суд виходив з того,   що згід­но з ч.3   ст.
332 ЦК України
(2003 р.) до завершення будівництва особа вважається влас­ником
матеріалів,   устаткування,   що були використані в процесі цього
будівництва (ство­рення майна). Таким чином,
суд зробив висновок,   що за
позивачкою право власності на незавершений будівництвом будинок визнано бути не
може,   а може бути лише на будіве­льні
матеріали,   використані в процесі
будівництва. Однак,   оскільки позивачка
таких вимог не заявляла,   з урахуванням
принципу диспозитивності у задоволенні позову слід відмови­ти.

Проте
судова колегія не погоджується з такими висновками суду і вважає,   що вони у супереч вимогам   ст.
213 ЦПК України зроблені з порушенням норм матеріального і про­цесуального
права.

Відповідно
до вимог ч. 1   ст.   11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,   поданим відповідно до цього Кодексу,   в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб,   які
беруть участь у справі.

Як убачається
із матеріалів справи,   за п'ять днів до
закінчення розгляду справи,   07.06.2007 p.,
позивачка звернулася до суду з уточненою позовною
заявою,   в якій просила визнати її
забудовником 2/3 часток незавершеного будівництвом домоволодіння по АДРЕСА_1і
саме у зв'язку з цим провес­ти розділ спірного домоволодіння в натурі. При
цьому вона посилалася на   ст.   331 ЦК України (2003 р.) та в уточненому
позові зазначила,   що вимоги,   які були заявлені нею ра­ніше,   є передчасними,   а визнання її забудовником спірного
домоволодіння та виділ нале­жної їй долі дозволить у подальшому заключити
відповідний договір про забудову і заве­ршити будівництво виділеної долі,   після чого зареєструвати своє право
власності у БТІ (т. 4,  а.с.   178).

Проте,   згідно з рішенням,   суд заявлені вимоги фактично не
розглядав,   а тільки по­слався на них в
судовому рішенні. Як убачається із тексту судового рішення,   судом обго­ворювалося та отримало оцінку
тільки питання про можливість або неможливість визнан­ня за позивачкою права
власності на частку у спірному домоволодінні.

Згідно з
п. 5 ч. 1   ст.   311 ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню з направ­ленням справи на новий розгляд,   якщо суд розглянув не всі вимоги і цей
недолік не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом першої
інстанції.

Крім
того,   суд не звернув уваги на те,   що для вирішення питання про визнання пози­вачки
забудовником необхідно з'ясувати з цього приводу думку власника земельної діля­нки,   на якій розташований недобудований будинок у
с Аромат
Бахчисарайського району,   яким є
Бахчисарайська районна рада.

Отже,   вирішення питання щодо суті заявлених
позивачкою ОСОБА_1   позов­них вимог
свідчить про необхідність притягнення Бахчисарайської районної ради до учас­ті
у справі у якості третьої особи,   яка не
заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно
до вимог ч. 1   ст.   35 ЦПК України треті особи,   які не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору,   можуть вступити у
справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення,   якщо рішення в справі може вплинути на їх
права або обов'язки щодо однієї із сторін.

За таких
обставин,   ухвалюючи рішення по справі
без участі третьої особи,   суд фак­тично
вирішив питання про права і обов'язки,
які належать особі,   не залученої
до участі у справі.

Ухвалення рішення,
яким були вирішені питання про права та обов'язки осіб,   які не брали участь у справі,   є безумовною підставою для скасування
рішення суду з направлен­ням справи на новий розгляд в порядку п. 4 ч.1   ст.
311 ЦПК України.

Керуючись  ст.
ст.  303,  304,
307,  308,  314,
315,  317,  319,
325 ЦПК України,  судова ко­легія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1- задовольнити частково.

Рішення
Сімферопольського районного суду АР Крим від 12 червня 2007 року - ска­сувати.

Справу
надіслати на новий судовий розгляд у той же суд,  або в іншому складі суд­дів.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення,  однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня на­брання
законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.