Справа № 22 - ц - 1215/2007р.                                     Головуючий у 1 ін ст.  - Рябота
Доповідач - Бойко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

17 серпня 2007
року апеляційний суд Чернігівської області у складі: Головуючого - судді Бойко
О.В. Суддів - Горобець Т.В.,  Шевченка
В.М.

При секретарі
-Рябчук С. В

З участю -
представників сторін: ОСОБА_1. , ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 червня 2007 року в
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати,  невиплаченої при звільненні,  та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
повернення боргу та стягнення збитків,  -

встановив:

У квітні
2007 року ОСОБА_3.  звернулась з позовом до приватного підприємця ОСОБА_4.  про стягнення заборгованості по заробітній платі і
компенсації за відпустку в сумі 350 грн.,
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі
908 грн.,  моральної шкоди в розмірі 2000
грн. та витрат по оплаті послуг адвоката у розмірі 200 грн.,  посилаючись на те,  що вона з 01.06.2006 р. працювала на посаді
продавця в магазині "Вілія" у приватного підприємця ОСОБА_4.  на підставі трудового договору №6873,  зареєстрованого в центрі зайнятості
населення,  згідно якого її заробітна
плата повинна була складати 175 грн. на місяць. Після фактичного припинення
трудових відносин 01.10.2006 р. відповідачем не було виплачено їй заробітну
плату за вересень 2006 року та компенсацію за невикористану відпустку,  що послужило причиною для звернення її до
суду з даним позовом.

20
квітня 2007 року ОСОБА_4.  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3.  про стягнення боргу в сумі 900 грн. та збитків у сумі
7434грн.,  посилаючись на те,  що за період роботи продавцем у магазині
"Вілія" відповідачкою ОСОБА_3.  разом з напарницею ОСОБА_5.  була допущена розтрата товарно-матеріальних
цінностей на суму 1800 грн.. ОСОБА_5.
сплачено 900 грн. у відшкодування завданих збитків,  а
ОСОБА_3.  відмовляється
повертати борг,  тому ОСОБА_4.  просить стягнути з неї суму боргу та суму
збитків,  які він поніс внаслідок
несвоєчасного повернення боргу.

Ухвалою
суду від 08 травня 2007 року дані позовні вимоги об'єднані в одне провадження.

В
судових дебатах ОСОБА_3.  позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не
підтримала,  всі інші вимоги просила
задовольнити.

Рішенням
Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 червня 2007 року
позов ОСОБА_3.  задоволено частково,
стягнуто з ОСОБА_4.  на користь ОСОБА_3.  129 грн. 20 коп. суми компенсації за невикористану
відпустку та 200 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу,  а всього 329 грн. 20 коп.. Позовні вимоги ОСОБА_4.  задоволені частково,
стягнуто з ОСОБА_3.  на користь ОСОБА_4.  900 грн. у відшкодування боргу та 30 грн. у відшкодування
витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Після взаємозаліку стягнутих сум
остаточно стягнуто з ОСОБА_3.  на користь ОСОБА_4.  600 грн.
20 коп. у відшкодування боргу.

З таким судовим
рішенням не погодилась ОСОБА_3.

В апеляційній
скарзі вона просить рішення суду в частині відмови в стягненні заборгованості
по заробітній платі і суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні,  стягнення ЗО грн. на
відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
змінити і постановити нове рішення,  яким
задовольнити її позовні вимоги,
посилаючись на те,  що рішення
суду в зазначеній частині є незаконним,
оскільки висновок суду про виплату їй заробітної плати у вересні 2006
року не підтверджується матеріалами справи. Неправильним також є висновок суду
про те,  що не підлягають задоволенню
позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні по причині самовільного припинення трудових відносин з
відповідачем та нереєстрації розірвання трудового договору в центрі зайнятості
населення,  що протирічить
положенням  ст. . ст. .21,  22,
23,  24,  24-1 КЗпП України,  п.п.8-9 Трудової угоди №6866 та п.7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9. Крім того,  стягнення витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи з ОСОБА_3.
,  на її думку,  суперечить вимогам  ст. 81 ЦПК України.

В
судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_3.  - ОСОБА_2.
апеляційну скаргу підтримав,
просив її задовольнити.

Представник
відповідача ОСОБА_4.  - ОСОБА_1.  апеляційну скаргу не визнала,  просила в її задоволенні відмовити.

Вислухавши  суддю-доповідача,   пояснення
представників  сторін,   та дослідивши матеріали справи,   апеляційний суд приходить до  висновку,
що

апеляційна
скарга ОСОБА_3.  підлягає частковому задоволенню,  а рішення суду - частковому скасуванню з постановлениям нового рішення.

Відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_3.  в частині стягнення заборгованості по
заробітній платі,  середнього заробітку
за час затримки розрахунку при звільненні,
суд першої інстанції виходив з того,
що між ОСОБА_3.  та ОСОБА_4.  була досягнута усна домовленість про те,  що її зарплата разом з напарницею
ОСОБА_5.  буде складати 3% від суми
виручки на місяць,  заробітну плату за
вересень 2006 року ОСОБА_3.  отримала,  що
підтверджується щомісячними звітами. Суд також посилався на те,  що позивачка самовільно припинила трудові
відносини та ухиляється від реєстрації розірвання трудової угоди в центрі
зайнятості населення,  а в зв"язку з
цим відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку.

Проте,  з такими висновками суду апеляційний суд не
може погодитись з наступних підстав.

По
справі встановлено,  що між приватним
підприємцем ОСОБА_4.  та ОСОБА_3.  01.06.2006 року було укладено трудову угоду,  згідно якої ОСОБА_3.  зобов'язувалася
виконувати обов"язки продавця магазину "Вілія",  а
ОСОБА_4.  виплачувати їй
заробітну плату в розмірі 175 грн. на місяць (а.с.  18). 3 01.10.2006 трудові відносини між
сторонами були припинені,  в зв"язку
з чим ОСОБА_3.  просила стягнути на її користь заробітну плату за
вересень 2006 року і компенсацію за невикористану відпустку. Про припинення
трудових стосунків з 01.10.2006 року не заперечували обидві сторони.

Відповідно
до ч.1,  3  ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених
ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини,  які мають значення для ухвалення рішення у
справі щодо яких у сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідач
ОСОБА_4.  заперечував проти наявності заборгованості по виплаті
заробітної плати ОСОБА_3.  за вересень 2006 року,
однак не надав суду жодних належних доказів про отримання останньою
заробітної плати за цей час,  а тому з ОСОБА_4.  слід стягнути на користь ОСОБА_3.  175 грн.
заробітної плати не виплаченої за вересень 2006 року.

Згідно
ч.1  ст. 116 КЗпП України при звільненні
працівника виплата всіх сум,  що належать
йому,  проводиться в день звільнення.
Частиною 1  ст. 117 КЗпП України
передбачено,  що в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у
строки,  зазначені в  ст. 116 цього кодексу,  при відсутності спору про їх розмір
підприємство,  установа,  організація повинні виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного
розрахунку.

Таким чином,  оскільки з 01.10.2006 року трудові відносини
фактично були припинені,  а повний
розрахунок з ОСОБА_3.  проведений не був,
з ОСОБА_4.  на користь ОСОБА_3.  слід стягнути середній заробіток за час затримки
розрахунку з 01.10.2006 року по 10.04.2007 року у розмірі 908 грн. 00 коп. як
цього просить позивачка у позовних вимогах та апеляційній скарзі (а.с. 1,  101, 102).

Відповідно
до вимог  ст.  88 ЦІЖ України при задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3.  з ОСОБА_4.  на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі
51 грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
цивільної справи.

Що
стосується доводів апеляційної скарги стосовно неправильного стягнення з ОСОБА_3.  витрат на інформаційно-технічне забезпечення,  то у даному випадку відсутні підстави для
задоволення апеляційної скарги в цій частині,
оскільки суд 1 інстанції правильно у відповідності до вимог ч.3  ст.  88
ЦІЖ України при задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.  стягнув
з ОСОБА_3.  на його користь витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справ.

Керуючись  ст.
ст. 116,  117 КЗпП України,   ст.
ст.  303,  307,
п.п.1, 4 ч.1  ст. 309,  313,
316,  317,  319 ЦПК України,  апеляційний суд

вирішив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково,
рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05
червня 2007 року скасувати в частині відмови ОСОБА_3.  в
стягненні заборгованості по заробітній платі,  середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Позовні
вимоги ОСОБА_3.  про стягнення заборгованості по заробітній платі та
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути
з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 175
грн. заробітної плати за вересень 2006 року,
908 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні,  а всього 1083 грн. 00 коп..

Стягнути
з ОСОБА_4 на
користь держави 51 грн. 00 коп. судового збору та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Виключити
з резолютивної частини рішення речення "Після взаємозаліку стягнутих сум
остаточно стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 600
грн. 20 коп. в відшкодування боргу".

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржене до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання ним законної
сили.