Справа №22Ц-779/2007
р.                      суддя 1-й
інстанції: Тихонечко Г.
Категорія -30                                            Суддя-доповідач
апеляційного суду:
УХВАЛА

2007 р. квітня місяця 04 дня
Судова колегія судової палати в цивільних справах    Миколаївського апеляційного суду в складі.

головуючої:
Вовненко Г. Е.

суддів:    Колосовського С. Ю. Галущенко O.
І..

при секретарі:
Фірсовій Т. В.

за участю:

відповідачки
-    ОСОБА_2

розглянувши    у відкритому   судовому
засіданні    в м. Миколаєві
цивільну справу  за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Южноукраїнського міського суду М. Миколаєва   від 20.12.2006 р., у справі за
позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про виселення
з квартири та відшкодування шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про розірвання договору купівлі-продажу квартири та відшкодування шкоди,

Встановила:

08. 022006 р.
ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про виселення з квартири та
відшкодування шкоди.

Позивачка
зазначала, що вона є власником жилої квартири АДРЕСА_1, на підставі договору
купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_5 26. 12. 2005 р.

Відповідачка
безпідставно проживає в спірному жилому приміщенні, а тому піддягає виселенню
без надання іншого житла.

Посилаючись на
ці обставини, позивачка просила про задоволення позову та відшкодування їй
матеріальної та моральної шкоди

В зустрічному
позові ОСОБА_2 просила про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за яким
позивачка придбала квартиру, посилаючись на те, що при відчуженні квартири
ОСОБА_5 не попередив ОСОБА_1 про її права разом з сином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1р.
н. щодо користування цим житловим приміщенням.

24. 10. 2006 р.
ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу
цієї ж квартири, укладеного з ним 18. 09. 2003 р. з тих підстав, що за
договором ОСОБА_5 не сплатив всієї покупної вартості квартири.

Зокрема, він не
сплатив на виконання договору до 02. 10. 2003 р. решту покупної вартості у
розмірі 29370 грн.

2

Він також
наполягав на стягненні з ОСОБА_4 збитків, завданих прострочкою виконання
договору у розмірі 12311 грн. 26 коп.

Рішенням
Южноукраїнського міського суду м. Миколаєва від 20. 12. 2006 р. постановлено
про виселення ОСОБА_2 з неповнолітнім сином ОСОБА_6 та стягнення на користь
позивачки з відповідачки 2254 завданих збитків та 2000 грн. моральної шкоди.

В задоволенні
позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу квартири відмовлено.

Висновків про
вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 в рішенні не викладено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення та повернення справи на
новий судовий розгляд, вважаючи, що суд не врахував всіх доказів і обставин,
які свідчать про відсутність підстав щодо ЇЇ виселення та наявність підстав для
розірвання договору купівлі-продажу спірної квартири.

Перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення в межах оскарження, визначених ст.. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Ухвалюючи
рішення суд виходив з того, що несплата покупцем всієї купівельної вартості
квартири не може бути підставою розірвання угоди купівлі-продажу цього об'єкту
права власності., а тому новий набувач квартири має права вимагати її
звільнення, оскільки відповідачка не довела, що має право користування цим
житловим приміщенням.

Крім того, суд
вважав, що судовий розгляд відбувався з дотриманням процесуальних прав сторін,
а для вирішення зустрічного позову відповідачки немає правових підстав,
оскільки остання заявила клопотання про відмову від цього позову.

Але з такими
висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають вимогам
закону та дійсним обставинам справи.

Так, відповідно
до вимог ст. 232 ЦК (1963 р. ), в разі відмови
покупця сплатити купівельну вартість за договором купівлі-продажу, продавець
має право вимагати примусового виконання грошового зобов'язання або відмовитись
від договору та вимагати відшкодування збитків.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 18. 09. 2003 р. уклали угоду за якою
ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1 за 45390 грн.

При цьому
сторони домовились, що частку цієї суми у розмірі 16029 грн. покупець сплатив
до підписання угоди, а решту у розмірі 29370 грн. має сплатити до 02. 10. 2003 p.,
передача грошей представнику продавця - ОСОБА_2, має бути засвідчена
нотаріально.

В судовому
засіданні ОСОБА_5 не надав достовірних доказів та не довів виконання
зобов'язання щодо сплати решти купівельної вартості квартири у розмірі 29370
грн.

Встановивши ці
обставини, суд, в той же час, безпідставно послався на те, що з врахуванням
часу укладення угоди, вони не можуть бути підставою для її розірвання.

Зазначений
висновок суду не відповідає положенням ст..
232 ЦК (1963 p.
), яка наділяє продавця правом вибору способу захисту порушеного права при
виконанні угоди та не пов'язує можливість розірвання угоди з будь-якими іншими
умовами, крім тих, що зазначені в диспозиції цієї норми.

З обставин спору
вбачається, що право ОСОБА_1, як власника спірної квартири, вимагати звільнення
її від неправомірного користування будь -

3

якою  іншою особою, залежить  від з'ясування  питання
про правомірність набуття нею права власності та пов'язане зі спором про
її відсудження.

При цьому, спір
про відсудження квартири не може бути об'єднано у одне провадження зі спором
про виселення, оскільки для цього відсутні умови об'єднання позовів,
передбачені ст. ст. 123,
125-126 ЦПК України.

Згідно з
вимогами ст.. 238 ЦК (1963 р. ), в разі заявления вимог третьою
особою про відсудження речі у покупця, останній має притягнути до участі у
справі продавця як третю особу на своїй стороні.

Якщо покупець не
вчинить цих дій, то він втрачає право, в разі відсудження у нього придбаної
речі, на відшкодування збитків за рахунок продавця.

Приймаючи до
провадження позов ОСОБА_3
суд, згідно з вимогами ч. 4 ст. 10 ЦПК України, мав роз'яснити сторонам
зазначені вимоги закону, у відповідності з положеннями ст.,. ст.. 33, 35 ЦПК
України, вжити заходів до заміни відповідача за цим позовом та участі у справі
ОСОБА_4 за цим позовом у якості третьої особи на стороні відповідача, яким має
бути ОСОБА_1

Невиконання цих
вимог закону є суттєвими порушеннями норм процесуального права, оскільки вони
призвели до неправильного вирішення спору.

Судом також не
вирішено клопотання ОСОБА_2 ( а. с. 192 ) про відмову від позову стосовно
визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, яке мало вирішуватись за
правилами ст., ст.. 174-175
ЦПК України.

Зокрема, суд не
роз'яснив позивачці правові наслідки цієї процесуальної дії і не ухвалив з
цього питання ухвалу про закриття провадження.

Таким чином, суд
не вирішив однієї з позовних вимог і цей недолік не може бути усунений шляхом
ухвалення додаткового рішення, оскільки в зв'язку з відсутністю технічного
запису судового засідання, (а. с. 215) апеляційний суд позбавлений можливості
перевірити, які докази були досліджені судом і на підставі яких доказів були
встановлені юридичні факти та відповідні їм правові наслідки.

Встановлене
свідчить про наявність підстав до скасування рішення, передбачених п. 4 ч. 1, ч.
3 ст. 309, п. 5 ч. 1 ст. 311 ЦПК України та повернення справи на новий розгляд.

Під час нового
розгляду слід усунути зазначені недоліки, повно та всебічно з'ясувати дійсні
обставини справи, дати належну оцінку наданим доказам, визначити відповідні
правові наслідки та ухвалити рішення з дотриманням норм судочинства і вимог
матеріального права.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 309, 311, 314, 315 ЦПК України, судова колегія

Ухвалила.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення
Южноукраїнського міського суду м. Миколаєва від 20. 12. 2006 р. - скасувати, а
справу повернути на новий розгляд до того ж суду у іншому складі.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього
часу на протязі двох місяців може бути оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України.