Справа 22 ц - 2332007 року                                Головуючий у 1 -й інстанції
Категорія - 43                                                                                          Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня    2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г. суддів Кочегарової Л.М., Козлова О.М. при секретарі Стрілецькій
О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні   в місті
Маріуполі     справу за позовом
ОСОБА_1 до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 про розірвання договору,
стягнення    збитків та відшкодування
моральної шкоди за апеляційними скаргами сторін   на рішення     Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 22
грудня 2006 року, -

встановила:

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 22 грудня 2006 року позов
ОСОБА_1 - задоволений частково.

Розірваний
договір №653 від 6 жовтня 2005 року про
виготовлення, поставку і монтаж пластикових вікон, укладений між ОСОБА_1 і
ОСОБА_2

Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 11425 грв, в рахунок
відшкодування моральної шкоди 3000
грв, судовий витрати при подачі позову 30 грв, а всього 14455
грв.

ОСОБА_2
зобов'язаний провести демонтаж пластикових вікон, встановлених у будинку АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2
судовий збір в розмірі 114,25
грв за розгляд майнового спору і 8,50
грв - за
розгляд немайнового спору, а всього 122,75
грв..

В решті частини
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивачка просить рішення суду в частині стягнення у відшкодування
моральної шкоди 3000 грв.
змінити і постановити нове рішення про стягнення на її користь у відшкодування
моральної шкоди 20 000 грв.,
посилаючись на те, що висновок суду щодо розміру спричиненої моральної шкоди не
відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідач в
апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати і справу направити на новий
розгляд, посилаючись на те, що суд порушив норми матеріального і процесуального
права. Зокрема, суд не врахував, що в його обов'язки за договором замовлення входило
виконання замірів віконих пройомів, виготовлення по цим замірам вікон, поставка
і монтаж вікон. Позивачка відмовилася від виконання утеплення вікон, тобто
виготовлення відкосів, що є одним з технологічних процесів встановлення вікон,
і виконувала цю роботу своїми силами. Неякісне обладнання відкосів стало
причиною проникнення вологи та появлення плесені на вікнах. Суд не врахував, що
відповідно до висновку експерта ОСОБА_3 відсутні недоліки поставлених позивачці
пластикових вікон, а зазначено у висновку тільки про неякісне виконання монтажу
вікон. Однак, суд не врахував, що Державні стандарти та технічні умови, на які
посилався експерт стосуються встановлення дерев'яних вікон.

Заслухавши суддю
доповідача, пояснення сторін, та представника позивачки, які підтримали свої
апеляційні скарги і просили відмовити у задоволення апеляційних скарг один   одного, перевіривши законність та
обґрунтованість   рішення суду в межах

2

доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до
ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним
є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставинах справи, на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено
і це підтверджується матеріалами справи, що 6 жовтня 2005
року між позивачкою та відповідачем був укладений договір, за умовами якого
відповідач брав на себе зобов'язання на виготовлення, поставку і монтаж 10 штук мастикових
вікон у будинку АДРЕСА_1, а
позивачка зобов'язалася сплатити вартість виконання замовлення в розмірі 11400 грв. В день
підписання договору вона сплатила 5700
грв.(а.с.)

18 жовтня 2005
року в якості остаточного розрахунку нею було сплачено відповідачеві ще 5700 грв. (а.с.).

З пояснень
позивачки в судовому засіданні вбачається, що після встановлення вікон вони
почали сиріти, потім потемніли, а у випадках, коли йде злива на склі
з'являються потоки водоемульсіонної фарби. Крім того, відсиріли та потемніли
відкоси по всьому периметру вікна, з'явилася плесінь. Вказані обставини
підтверджуються фотознімками встановлених вікон (а.с. 43-48, 80 -89) та не
заперечуються відповідачем.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору та відшкодування шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що монтаж пластикових вікон у будинку
позивачки відповідно до договору виконаний неякісно, оскільки відсутні
утеплення та герметичність, що свідчить про порушення відповідачем Державних
стандартів та технічних умов при встановленні вікон.

Колегія суддів
вважає, що такий висновок суду відповідає фактичним

обставинам
справи і ґрунтуються на вимогах закону.

Оскільки
правовідносини між сторонами виникли у жовтні 2005 року, суд обґрунтовано застосував при вирішенні справи
положення Закону України „Про захист прав споживачів „ від 15 грудня 1993 року з
послідуючими змінами (далі
Закон).

Згідно з ч.1 ст.
14 Закону споживач
при виявленні недоліків чи фальсифікації товару протягом гарантійного терміну в
порядку та строки, встановлені законодавством, і на підставі обов'язкових для
сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця чи
виготівника:

а) безоплатного
усунення недоліків товару або відшкодування витрат на їх виправлення споживачем
чи третьою особою;

б)             заміни на аналогічний товар
належної якості;

в)             відповідного зменшення його
купівельної ціни;

г)             заміни
на такий же товар іншої моделі з відповідним
перерахуванням

купівельної
ціни;

д)             розірвання договору та
відшкодування збитків, яких він зазнав.

Відповідно до
ч.3 ст. 14   даного Закону
продавець, виробник (підприємство,

виконуюче його
функції) зобов'язані прийняти товар неналежної якості у споживача і
задовольнити його вимоги.

Такі ж права
покупця (або замовника) у разі продажу йому товару неналежної якості
передбачені ст.708 ЦК України.

Відповідно до
роз'Яснень, які містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року (із змінами,
внесеними постановою від 25.05.1998
року №15) "Про
практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" ( далі постанова
віді 2.04.1996 року),
вимоги споживача про застосування заходів захисту не можуть бути
задоволені,   коли продавець, виготівник (підприємство,
яке виконує їх

3

функції)
доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил
користування ним.. або його зберігання.

В матеріалах
справи міститься висновок судової будівельно - технічної експертизи від 2 жовтня 2006
року відповідно до якого два вікна з десяти, встановлених у будинку АДРЕСА_1, не
відповідають розмірам, зазначеним у договорі № 635 від 6.10.2005
року; монтаж віконних блоків не відповідає П.4 ДСТУ БВ. 2,6-15-99 "Загальні
вимоги до монтажу" -
віконні блоки встановлені на відстані 0,02
м (2 см) він
наружної площини стіни углиб приміщення, а повітряна прослойка між кладкою
починається від віконного блоку і йде в глибину приміщення, що призводить до
утворення конденсату на внутрішній стороні рами і стіни (а.с. 55 -59).

Відповідач не
надав доказів, що недоліки монтажу вікон виникли внаслідок порушення позивачкою
правил обладнання відкосів та наявності причинного зв'язку між неякісним
обладнанням відкосів і виникненням вологості та плесені на вікнах. А тому,
підстав для задоволення апеляційної скарг8и відповідача і скасування рішення
суду немає.

Колегія суддів
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення вартості
замовлення та додаткових витрат суд обґрунтовано визнав такими, що підлягають
задоволенню в розмірі сплаченої вартості вікон у сумі 11400 грв. та
додаткових витрат у сумі 25
грв., яка не оспорюється сторонами.

Згідно зі ст.24
цього Закону при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання про
відшкодування моральної (
немайнової) шкоди.

Колегія суддів
вважає законним і обґрунтованим рішення в частині задоволення позову про
відшкодування моральної шкоди, оскільки він задоволений з урахуванням заявлених
вимог, характеру та обсягу моральних страждань, наведених позивачкою, а тому
підстав для задоволення апеляційної скарги позивачки в частині зміни рішення і
збільшення суми моральної шкоди колегія не вбачає.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду. Ніяких нових
доказів чи обставин, які,
б не були предметом розгляду /суду першої інстанції та могли б вплинути на
рішення суду позивачем не надано.

З урахуванням
викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене у відповідності
з вимогами процесуального права, відповідно до вимог матеріального права - ст. 14, 24 Закону України
„Про захист прав споживачів", ст.708 ЦК України, постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.04.1996
року №5 „Про
практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав
споживачів", а тому є законним і обґрунтованим.

З    урахуванням   викладеного,    керуючись
ст.ст.303,307,308,313-314    ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду М.Маріуполя від 22 грудня 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двох
місяців з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо
до Верховного Суду України.