Справа № 22- 9590/2007 р                 Головуючий
у 1- інстанції: Штелик СП.
28 листопада      2007    року
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
в складі: Головуючої - Кравець В.А. Суддів -  Усика Г.І.,
Лесько А.О. При секретарі Шаховніній М. О.
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дніпровського районного суду м.  Києва
від 02 жовтня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_2,  яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 до ОСОБА_1,  ОСОБА_5та
ОСОБА_6,  третя особа -орган опіки та піклування
Дніпровського району м.  Києва,  про визнання права власності на майно.
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4,  ОСОБА_5та ОСОБА_6,  третя особа - орган опіки та піклування
Дніпровського району м.  Києва,  про визнання квартири об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину
2007 року представник позивачки ОСОБА_7.3вернувся в суд з позовом до
відповідачів ,  в якому просив визнати
право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_8,  який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
зустрічному позові ОСОБА_1,  дружина
померлого,  просила визнати спірну
квартиру об»єктом права спільної сумісної власності подружжя ,  оскільки за придбання квартири вона
сплачувала кошти половини її вартості,
які були лише її власністю.
Рішенням
Дніпровського районного суду м.  Києва
від 02 жовтня 2007 року позов ОСОБА_2 задоволено . Постановлено визнати за
ОСОБА_8 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 в м.  Києві.

В
задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не
погоджуючись з постановленим рішенням суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення її позову і відмову в позові ОСОБА_2.  ,
посилаючись на те,  що рішення
суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Так,  апелянт зазначає,  що суд не дав оцінки тим обставинам,  що спірна квартира придбана нею та ОСОБА_8за
час їх спільного подружнього життя шляхом внесення кожним матеріальних
затрат,  що належали кожному із них на
праві приватної одноособової власності.

В
судовому засіданні апелянт скаргу підтримала.

Заслухавши
доповідь судді Кравець В.А.,  пояснення
осіб,  що з'явилися в судове
засідання,  обговоривши доводи
апеляційної скарги,  перевіривши
законність і обґрунтованість постановленого рішення,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга підлягає до задоволення
частково з наступних підстав:

Відмовляючи
в задоволенні позову зустрічного,
суд,  суд виходив з того,  що загальна площа спірної квартири НОМЕР_1 лише
на 9, 0 кв. м перевищує
площу однокімнатної квартири,  яка була
особистою власністю померлого,  істотного
збільшення вартості майна внаслідок вкладення в період шлюбу коштів суд не
вбачає.

Проте,  з таким висновком суду погодитись
неможливо,  оскільки суд дійшов такого
висновку ,  не в повній мірі з»ясувавши
дійсні обставини справи ,  без належної
оцінки доказів,  які сторони надали на
підтвердження своїх доводів і заперечень.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_8,  відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

З
свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 вбачається ,
що ОСОБА_8та ОСОБА_1 перебували в шлюбі з 01.10.1997 року.

Відповідно до  ст. . 57 СК України особистою приватною
власністю дружини,  чоловіка є:

майно,  набуте нею,
ним до шлюбу;

2)
майно,  набуте
нею,  ним за час шлюбу,  але на підставі договору дарування або в
порядку спадкування;

3)
майно,  набуте
нею,  ним за час шлюбу,  але за кошти,
які належали їй,  йому особисто.

Як
вбачається з договору міни від 04.02.1999 року,
ОСОБА_9. обміняла належну їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в м.  Києві на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 в
м.  Києві,  яка належала ОСОБА_8. на підставі договору
дарування.

При
укладенні цього договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_9,  яка була власником двокімнатної квартири
АДРЕСА_1 в м.  Києві 5 000 доларів США в
якості доплати того,  що житлова площа її
квартири була на 9 квадратних метрів більша за житлову площу однокімнатної
квартириАДРЕСА_2 в м.  Києві,  фактично,
як доплату за обмін однокімнатної квартири на однокімнатну. Дані
обставини підтвердились поясненнями свідка ОСОБА_9. і ніким не оспорені,  а також підтверджуються розпискою ОСОБА_9.
(а.с. 41)

Таким
чином ,  за наведених обставин слід
вважати ,  що подружжя доплатило кошти за
Уг частину двокімнатної квартири,  яку придбали
в спільну сумісну власність.

Відповідно
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 р. № 4 „Про
практику розгляду судами України справ про спадкування (із подальшими змінами)
при встановленні в справі про поділ спадщини,
що до її складу включено майно,
придбане спадкодавцем у шлюбі з тим із подружжя,  хто пережив іншого,  суд визначає частку останнього у спільній
власності і майно,  що на неї
припадає,  за правилами статей 28,  29 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

У п.5
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову
практику у справах за позовами про захист права приватної власності» ( з
доповненнями від 25 травня 1998 р. №51) вказано,  що розмір часток у спільній сумісній
власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім'ю.

Посилання
апелянта на те,  що спірна квартира
придбана подружжям Лихогруд за час їх спільного подружнього життя шляхом
внесення кожним матеріальних затрат,  що
належали кожному з них на праві приватної одноособової власності не
заслуговують на увагу,  оскільки
належними та допустимими доказами не підтверджуються. Натомість,  колегія суддів приходить до висновку,  що 1/2 частина спірної квартири придбана
подружжям під час шлюбу і має бути визнана спільною сумісною власністю,  відповідно до якої ОСОБА_1 має право   на 1/4
її частину.

Таким
чином ,  суд дослідивши обставини справи
,  перевіривши доводи і заперечення
сторін,  дослідивши докази ,  приходить до висновку,  що позов представника ОСОБА_2.  про визнання квартири власністю лише ОСОБА_8.
не є обгрунтоваий і в його задоволенні слід відмовити . Натомість ,  зустрічний позов ОСОБА_1. підлягає
задоволенню частково,  з яким суд визнає
за нею право власності на 1/4 частину квартири.

Керуючись
ст. 60 СК України  ст.
ст.  303 ,  304,
307,  309,  316 ЦПК України колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Рішення   Дніпровського районного суду м.  Києва від 02 жовтня 2007 року в справі
скасувати та ухвалити нове рішення,  в
наступній редакції:

В задоволенні
позову представника ОСОБА_2 - відмовити.

Зустрічний
позовом ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в м.  Києві.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржено протягом двох місяців
до Верховного Суду України шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.