Справа № 22-74                                                         Головуючий
2007 р.                                                                               Буднікова
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2007 року                                                                                               м.
Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:     Бондара В.О.

Суддів
:                    Бабак A.M.

Прокопенка О.Л.

При
секретарі:    Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької
області вдд 11 жовтня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди,
за додатковим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Бердянського міськрайонного суду від 07.09.2004
року ОСОБА_1 засуджений за ст..
286 ч. З КК України до восьми років позбавлення волі з позбавленням права
керувати транспортними засобами строком на три роки, стягнуто з ОСОБА_1 на
відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4   в  рівних
частках   кожному  в
сумі   3944,39   грн.,
стягнуто  з  ОСОБА_1
на

2

відшкодування
моральної шкоди на користь ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 50000 грн. кожному.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від
12.12.2004 року апеляційна скарга засудженого ОСОБА_1 на вирок суду від
07.09.2004 року задоволена частково - вирок в частині кваліфікації його дій та
призначеного покарання залишено без змін, а в частині вирішення цивільних
позовів потерпілих ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 скасовано і справа в цій частині повернута до суду на
новий розгляд.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької
області від 28.01.2005 року виділено із кримінальної справи №1-102/2044 року за
обвинуваченням ОСОБА_1, цивільний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної
порушенням правил руху на транспорті.

12.05.2006 року ОСОБА_2 звернулась до суду із
уточнувальним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальних збитків у розмірі 3457 грн. на користь всіх
позивачів, за спорудження пам'ятника суму у розмірі 3420 грн. на її користь, та
моральну шкоду у розмірі 100000 грн..

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької
області від 11 жовтня 2006 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
у відшкодування моральної шкоди по 50000 грн. кожному.

В іншій
частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і
направленням справи на новий розгляд, ОСОБА_6. посилається на порушення судом
норм матеріального права.

Вислухавши доповідача, дослідивши обставини справи та
доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст..
309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції виходив з того, що вироком суду від
07.09.2004 року, який набрав законної сили, встановлено, що 20.12.2002 року в
результаті дорожньо -транспортної пригоди, яка сталася з вини водія ОСОБА_1,
смертельно травмовані ОСОБА_8 - мати ОСОБА_2 і ОСОБА_4, та малолітній ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1 - син ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Відповідно до ст..
61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили
обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій
особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

3

При скоєні злочину водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ
- 21063, державний номер НОМЕР_1, який зареєстровано за його батьком ОСОБА_7
Дорожньо -транспортна пригода була скоєна під час виконання трудових обов'язків
ОСОБА_1 у приватного підприємця ОСОБА_5 за трудовим договором.

Трудовий договір № 3792 був складений 07.10.2002 року між
фізичною особою ОСОБА_5, який є суб'єктом підприємницької діяльності та
робітником ОСОБА_1 (а.с. 6). Договір був укладений строком на 3 місяці, з
випробувальним строком один місяць. Відповідно довідки Бердянського міського
центру зайнятості Бугай був звільнений по ст..
38 КЗпП України 11.05.2003 року і вказаний договір був знятий з реєстрації
12.05.2003 року (а.с.22).

Своїм рішенням районний суд поклав відповідальність за
спричинення моральної шкоди на ОСОБА_1, при цьому керувався нормами ст.хт.
1167, 1168, 1172, 1187, 1201 ЦК
України (редакція 2003 року).

Відповідно до положень Прикінцевих та перехідних положень
ЦК України який
набрав чинності з 1 січня 2004 року, вказаний Кодекс застосовується до
цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто посилання
районного суду на норми цього Кодексу є помилкові.

З матеріалів справи видно, що цивільні відносини між
сторонами виникли 20.12.2002 року, тобто після скоєної ОСОБА_1 дорожньо -
транспортної пригоди.

Тому в даному випадку необхідно застосовувати положення ЦК України в
редакції 1963 року.

Статтею 440 - 1 ЦК
України (редакція 1963 року) передбачено відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року - за моральну (немайнову) шкоду,
спричинену робітником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність
несе організація, з якою цей робітник знаходиться в трудових відносинах, а
останній відповідає перед нею в порядку регресу.

З матеріалів справи вбачається, що крім того, що між
ОСОБА_5, який в даному випадку є роботодавцем, та ОСОБА_1 - робітником
07.11.2002 року був укладений трудовий договір строком на три місяці, ОСОБА_5
09.12.2002 року в ЗАТ „Українська акціонерна страхова компанія „АСКА" оформив
гїрліс №Б1180201 обов'язкового страхування цивільної відповідальності (ОСЦВ)
власника транспортного засобу на території України, відповідно якого він
застрахував на своє ім'я строком на три місяці автомобіль ВАЗ державний номер
НОМЕР_1, та сплатив за ці послуги 18 грн., тобто автомобіль який належить
ОСОБА_7, а
працював на ньому засуджений ОСОБА_1 (а.с.39).

Автомобіль був застрахований на випадок відшкодування
шкоди заподіяної потерпілим - третім особам, внаслідок ДТП, яке можливо було
статися під час дії цього полісу, і винуватцем якого був зазначений у цьому
полісі власник транспортного засобу.

Вказані дії ОСОБА_5 свідчать про те, що він прийняв на
роботу ОСОБА_1 з автомобілем яким той користувався.

ДТП сталося
під час виконання ОСОБА_1 трудових обов'язків.

4

Виплата за договором ОСЦВ №1180201 була здійснена
23.06.2005 року в розмірі 14167 грн., з яких ОСОБА_3 отримала 8500 грн.,
ОСОБА_4 5667 грн. (а.с. 73).

ОСОБА_2 грошей не отримала у зв'язку з відсутністю у неї
свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 76).

В судовому засіданні суду першої інстанції (а.с. 128-129)
сам ОСОБА_5 підтвердив, що він був роботодавцем ОСОБА_1, який працював у нього
на автомобілі належному батькові засудженого. Перед виходом на лінію водій
проходив медогляд, а автомобіль техогляд.

Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року із змінами, внесеними згідно з
Постановами Пленуму Верховного Суду України №7 від 08.07.1994 року, №11 від
30.09.1994 року, №15 від 25.05.1998 року, №9 від 24.10.2003 року „Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" -
відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини
якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, ї
шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків,
незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на
інших умовах вона була працівником цієї організації.

Правових підстав для скасування рішення суду першої
інстанції і направлення справи на новий розгляд, як того просить апелянт,
судова колегія не вбачає.

У зв'язку з тим, що позивачі не оскаржували рішення
районного суду в частині суми стягнутої на їх користь, колегія суддів вважає за
необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове, стягнувши кошти у
відшкодування позивачам моральної шкоди по 50000 грн. кожному з ОСОБА_5

Керуючись
ст. ст. 301, 303,304, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 жовтня 2006 року по
цій справі в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
на відшкодування моральної шкоди по 50000 грн. кожному скасувати та ухвалити
Нове наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_5на на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
на відшкодування моральної шкоди по 50000 грн. кожному.

В іншій
частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але
може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців.