АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

25 квітня 2007 року                                                                                           м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючої судді
Мизи Л.М. суддів Федорової А.Є., Процик MB. при
секретарі  Тімченко О.І. розглянувши   у
відкритому   судовому   засіданні
в   місті   Одесі
апеляційну   скаргу ОСОБА_1на
рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 січня 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1про поділ спільного майна,

ВСТАНОВИЛА:

17.04.2006 року
ОСОБА_2. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1. про поділ спільного майна,
нажитого ними під час шлюбу. Після уточнення і доповнення позовних вимог
позивачка просила стягнути з відповідача 1/2 частину вартості автомобіля
"АУДІ 80", який був
придбаний під час шлюбу, а відповідач продав його без її згоди.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що майно ними було поділено
в добровільному порядку, а автомобіль був придбаний за позичені гроші, тому він
його віддав кредитору в рахунок погашення боргу.

Рішенням суду позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1. на
користь ОСОБА_2. 12720 грн.86
коп. та судові витрати 163
грн.21 коп.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення з
направленням справи на новий розгляд, мотивуючи невідповідністю висновків суду
обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного
суду, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обгрунтованість
рішення в межах апеляційного оскарження, приходить до висновку, що рішення
постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а щодо
доводів апеляційної скарги, то вони є неспроможними і не заслуговують на увагу
з настуних підстав.

Відповідно
до ст. 11 ЦГЖ
України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а так як
позовні вимоги позивачка підтримала лише в частині автомобіля, а щодо іншого
майна сторони    відмовилися    від
своїх    позовних    вимог,
тому    суд    не
мав    законних

Справа 22ц-1852/ 2007 р.

Головуючий
першої інстанції Груца Є.Є.                               Категорія
5

Доповідач Миза
Л.М.

2

підстав для вирішення питання стосовно
будь-якого майна, окрім автомобіля.

Крім того, кожна сторона згідно з положеннями ст. ст.11, 60 ЦПК України
зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач
не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень
проти позову, тобто не довів, що автомобіль купувався на позичені гроші та був
переданий ОСОБА_3. в
рахунок погашення боргу, оскільки зазначені обставини не підтверджені належними
та допустими доказами. В обгрунтування своїх доводів про укладення договору
позики грошей на придбання автомобіля в 2001 році та передачу автомобіля в 2004
року в рахунок погашення боргу відповідач посилався в суді першої інстанції
лише на пояснення ОСОБА_3. Колегія суддів вважає, що пояснення ОСОБА_3. з
приводу позики грошей не є достатнім доказом того, що такий договір мав місце,
оскільки ОСОБА_3. давав вказані посянення в судовому засіданні 02.06.2006 року
як відповідач за позовом ОСОБА_2. про визнання договору купівлі-продажу
спірного автомобіля недійсним і безумовно був заінтересований у результатах
розгляду зазначеного позову (провадження за цими вимогами пізніше було закрито
в зв"язку з відмовою ОСОБА_2. від позовних вимог в цій частині).

Однак, навіть в зазначеному судовому засіданні, ОСОБА_3.пояснював, що
розписку від ОСОБА_1. з приводу позичених коштів не брав (а.с.44).

Разом з тим, до апеляційної скарги ОСОБА_1. в обгрунтування доводів
апеляційної скарги додав ксерокопію власної розписки, датованої 03.09.2001
роком про отримання від ОСОБА_3. в борг 30 тисяч гривень та з
зобов"язанням повернути борг протягом двох років. Оскільки ОСОБА_3. заперечував
складення такої розписки, то зазначена розписка не є належним і допустимим
доказом і не може бути прийнята до уваги судом апеляційної інстанції.

До того ж, в судовому засіданні суду першої інстанції,
відповідач ОСОБА_1. давав суперечливі пояснення з приводу відчудження
автомобіля, то вказуючи на продаж автомобіля та передачу позивачці частини
отриманих від продажу автомобіля коштів, то стверджуючи, що віддав автомобіль в
рахунок погашення боргу, в той же час відповідач пояснював, що дружина згоди на
продаж автомобіля не давала (а. с. 89
зв., 90).

Одночасно позивачка довела свої позовні вимоги.
Автобомобіль придбаний був під час шлюбу, проданий відповідачем без її згоди в
порушення вимог ст.ст.63, 65
СК України. З огляду на зазначене суд дійшов правильного висновку про
обгрунтованість позовних вимог і стягнув з відповідача половину вартості
спірного автомобіля, визначеної спеціалістом при укладенні договору
купівлі-продажу автомобіля та його перерегистрації на ОСОБА_3.(а.с.21-23).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують
рішення суду і не дають підстав для висновку про порушення судом норм
матеріального та процесуального права, а отже, відсутні підстави для скасування
рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303,
307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1п.1, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 січня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.