Справа № 22ц - 568/07                            Головуючий у 1 інстанції -
5                                                                             Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

7 серпня
2007 року                                                                                                    місто
Луцьк

Колегія
судців судової палати    в цивільних
справах   апеляційного суду Волинської
області в складі:

головуючого -
судді Стрільчука В.А.

суддів  Киці С. І.,
Свистун О.В.

при секретарі
Масляній С. В.

з участю
позивача  ОСОБА_1

представника
позивача ОСОБА_2.

представника
відповідачів ОСОБА_3 розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 доОСОБА_6,  ОСОБА_7 про визнання
частково недійсним договору дарування домобудівель,  про визнання недійсним свідоцтва про право
власності на домобудівлі та визнання права власності на частину домобудівель
колишнього колгоспного двору та в порядку спадкування за апеляційною скаргою
відповідачаОСОБА_6 на рішення Ковельського районного суду від 15 березня 2004
року,

ВСТАНОВИЛА:

ПозивачіОСОБА_1, ОСОБА_4.,
ОСОБА_5 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_6 про визнання
договору дарування домобудівель,  які
знаходяться в АДРЕСА_1
частково недійсним,  про визнання
недійсним свідоцтва про право власності на домобудівлі та про визнання права
власності на 4/6 домобудівель колишнього майна колгоспного двору і в порядку
спадкування.

Свої
вимоги мотивують тим,  що станом на 26
березня 1991 року,  на час прийняття
Закону України «Про власність»,  членами
колгоспного двору були ОСОБА_8,  який ІНФОРМАЦІЯ_1,  ОСОБА_1,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5 та ОСОБА_7 і ОСОБА_9,  який ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_7  і ОСОБА_9
станом на 1991 рік були колгоспними пенсіонерами. ПозивачОСОБА_1 у даному
колгоспному дворі почала проживати з 1981 року.

Протягом
чотирьох років сім'я позивачів та батьки відповідача по справі спільно вели
підсобне господарство,  спільно
користувались майном колгоспного двору. Однак,
у 1985 році житловий будинок був фактично поділений між сім'єю ОСОБА_8 та його
батьками. Було проведено переобладнання будинку,  зроблені окремі входи. Також,  було фактично розподілено і надвірні споруди.
Сім'ї мали окремі підсобні господарства,
земельні ділянки,  які обробляли
спільно та спільним інвентарем.  У 1986
році на сім'ю позивача було відкрито окремий погосподарський номер,  однак тільки на земельну ділянку,  яку їм надали для ведення підсобного
господарства. Обидві сім'ї проживали в межах одного господарства,  у одному житловому будинку. Іншого житла не
мали і не будували.

В 1998
році після смерті ОСОБА_8.
позивачі прийняли спадщину,  оскільки
продовжують проживати та користуватися майном колгоспного двору.

Вважають,  що відповідно до вимог чинного
законодавства,  яке поширюється на
колгоспні двори,  розмір частки члена
двору встановлювався виходячи з рівності часток усіх членів двору,  включаючи неповнолітніх і непрацездатних
осіб. А тому частка кожного із шести членів двору,  який проживав і працював у колгоспному
дворі,  становить 1/6 частину ідеальної
долі спірних домобудівель. Виходячи з рівності часток членів колгоспного двору
позивачкаОСОБА_1 вважає,  що її сім'я із
чотирьох осіб набула станом на 15 квітня 1991 року,  право на 4/6 частин спірної домобудівлі,  оскільки після смерті чоловіка у 1998 році
позивачі прийняли спадщинку на 1/6 частину,
так як продовжували проживати на своїй частині спірного жилого будинку.

Однак,  у 2001 році ОСОБА_7 отримала свідоцтво про право власності на спірні
домобудівлі і 27 червня 2002 року подарувала весь житловий будинок і
господарські споруди ОСОБА_6,  своєму другому синові.

Таким
чином вважають,  що їх право власності на
домобудівлі порушено і просять задоволити їх позовні вимоги,  виділивши їх частку в натурі в розмірі 4/6
частини домобудвель,  призначивши
експертизу.

Ухвалою
суду від 3 березня в справу було притягнуто Білинську сільську раду в якості
третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог.

Рішенням
Ковельського районного суду від 15 березня 2004 року позов задовольнено
частково.

Визнано
недійсними - договір дарування від 27 червня 2002 року,  укладений ОСОБА_7,  відповідно до
якого житловий будинок та надвірні споруди в АДРЕСА_1 переходять у власністьОСОБА_6,  та - свідоцтво про право власності на
житловий будинок,  що в АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7,  від 3 травня 2001 року.

Проведено
поділ житлового будинку та надвірних споруд,
розташованих в АДРЕСА_1,  згідно якого: - передано у спільну сумісну
власність позивачівОСОБА_1, ОСОБА_4.,
ОСОБА_5. - кімнату 1-1,  площею
13, 4 кв.м вартістю 1624 грн.,  кімнату
1-2,  площею 8, 5 кв.м.  вартістю 1030 грн.,  кімнату 1-3,
площею 14, 3 кв.м.  вартістю 1794
грн.,  коридор 1-6 площею 15, 1 кв. м вартістю 1730
грн.,  кухню 1-7 площею 5, 5/6, 6 кв.м
вартістю 769 грн.,  кладову 1-8 площею 2,
3 кв.м.  вартістю 268 грн.,  що

становить
4/6 ідеальної долі житлового будинку та сходи а-2/сх вартістю 93 грн.,  1/2 частину хліва ( 1 ч. - 4, 38 м) - Б-1
вартістю 821 грн.,  хлів Б вартістю 219
грн.,  хлів б вартістю 142 грн.,  хлів Ж-1 вартістю 691 грн.,  1/2 частину колонки Д вартістю 479 грн.,  1/2 частину колодязя К вартістю 61
грн.,  1/2 частину огорожі 1-2 вартістю
500 грн.,  а всього будинковолодіння
загальною вартістю 10241 грн.,  що
становить 53/100 ідеальної долі від всього будинковолодіння. - у власність
відповідачаОСОБА_6 виділити -кімнату 1-4 площею 22, 2 кв.м. /24, 0 вартістю
2908 грн.,  коридор 1, 5 площею 9, 9
кв.м.  вартістю 743 грн.,  що становить 2/6 частини житлового будинку та
надвірних споруд,  а саме - сходи а 3 сх
вартістю 63 грн.,  1/2 частина хліва (1
ч. площею 4, 38 кв. м) Б-1 вартістю 821 грн.,
літню кухню В-1 вартістю 2177 грн.,
льох з шийкою Г-1 вартістю 1233 грн.,
1/2 частини колонки Д вартістю 78 грн.,
Уг частина колодязя К вартістю 61 грн.,
1/2 частину огорожі 1-2 вартістю 500 грн.,  а всього,
а всього 47/100 частину від усього будинковолодіння,  що відповідає грошовому еквіваленту 8984 грн.

Від
компенсації у зв'язку з різницею у вартості частин позивач ОСОБА_1відмовилась.

Зобов'язано
позивачівОСОБА_1,
ОСОБА_4.,  ОСОБА_5. провести
переобладнання і роботи:

1.
Закласти дверні прорізи між кімнатами 1-1 і 1-4; 1-4-1-5;

2.
Розібрати перегородку між кухнею 1-7 і кладовою 1-8 для
розширення площі кухні з тим,  щоб дана
кухня відповідала нормам ДБН 79-92 для індивідуальних забудовників;

3.
Влаштувати в коридорі 1-5 вихідний тамбур (1-5а) глибиною
1, 2 м так як вказано у плані в додатку № 3;

4.
Встановити нові дверні прорізи між новоутвореним вхідним
тамбуром 1-5а з кімнатою 1-4 і запроектованою кухнею 1-5.

5.
В приміщенні 1-5 обладнати кухню згідно плану в додатку №
3;

6.
Провести реконструкцію пічного опалення,  так щоб кожна ізольована квартира опалювалась
окремо;

7.
Спорудити дерев'яну перегородку в приміщенні хліва згідно
плану,  що в додатку № 2.

Стягнуто
зОСОБА_6 і ОСОБА_7 в
користьОСОБА_1 судові
витрати по справі по 274 грн. з кожного.

Не
погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_6.
вважає його незаконним із-за неправильного застосування норм матеріального
права,  неповного з'ясування судом
обставин,  що мають значення для справи,  невідповідності висновків суду фактичним
обставинам справи,  та просить його
скасувати і ухвалити нове,  відмовивши
позивачам у задоволенні позову повністю.

Покликається
на те,  що судом не взято до уваги та не
дано юридичної оцінки обставинам,  а
саме,  що на сім'ю відповідачів у 1986
році було відкрито окремий погосподарський номер 373,  де житловий будинок на праві власності не
значився. Спірний житловий будинок значився за погосподарським № 372,  де головою двору був ОСОБА_9 і йому на праві
власності належали будинок,  1951 року
забудови,  хлів - 1960 року
забудови,  погріб - 1972 року
забудови,  літньої кухні - 1971 року
забудови.

Зазначає,  що житловий будинок між сім'єю позивачів та
батьками відповідачів не був поділений,
а користувались вони частиною будинку з дозволу ОСОБА_9. Більше
того,  позивачОСОБА_1 придбала
будівельні матеріали для будівництва житла і мала намір будувати власне житло.

Крім
того,  позивачОСОБА_1 після смерті ОСОБА_8. успадкувала
тільки земельний пай,  а житловий будинок
- не успадковувала.

Відповідач
у скарзі зазначає,  що позивачі та ОСОБА_7  і ОСОБА_9
підсобне господарство вели окремо.

Вважає,  що домобудівлі,  які йому подарувала мати,  ОСОБА_7
,  є власністю останньої та батька ОСОБА_9.

Покликаючись
на Закон України «Про власність» зазначає,
що дія цього закону не поширюється на правовідносини,  що виникли до 15 квітня 2001 р.

Заперечуючи
апеляційну скаргуОСОБА_1
вказує,  що рішення суду ухвалене з
додержанням норм матеріального і процесуального права,  підстав для його скасування відповідач ОСОБА_6. суду не надав.

Заслухавши
доповідача,  пояснення представника
відповідача ОСОБА_7  - ОСОБА_3,
позивачаОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2.,  перевіривши законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених в суді першої інстанції,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга підлягає до часткового
задоволення,  а рішення суду зміні з
наступних підстав.

Так,  з матеріалів справи вбачається,  що господарство,  яке складається із житлового будинку і
господарських споруд,  розташоване в с Білин
Ковельського району станом на 1981 рік відносилося до суспільної групи -
колгоспний двір. Головою двору був ОСОБА_9

Судом
встановлено,  що в дворі з 1981 року
проживали члени двору,  а саме
ОСОБА_9,  його дружина ОСОБА_7 ,  син ОСОБА_8 і його дружинаОСОБА_1 У 1982 році
народиласяОСОБА_4.,  а у 1984 році
народився ОСОБА_5 ОСОБА_8 працював у місцевому колгоспі протягом 1981-1982
років та з 1987 по 1996 роки шофером (а.с.
6). ОСОБА_7  та ОСОБА_9 були колгоспними
пенсіонерами.

Отже,  суд дійшов правильного висновку,  що господарство станом на 15 квітня 1991 року
відноситься до колгоспного двору,  і ця
обставина не оспорювалась сторонами по справі.

Судом
встановлено,  що у 1981-1985 роках всі
шестеро членів колгоспного двору проживали однією сім'єю та вели спільне
підсобне господарство. Станом на 1986 рік житловий будинок за згодою всіх
членів двору був розділений на дві половини без визначення ідеальної частки
кожного. Також,  були поділені надвірні
споруди,  кожна сім'я мала окрему
земельну ділянку для ведення підсобного господарства,  окремі сінокоси. Також кожен окремо доглядав
птицю та домашні тварини. Однак,
допомагали один одному у веденні підсобних господарств.

У 1986
році на ім'я ОСОБА_8. було
відкрито погосподарський номер 373. Житлові будинки,  або частина житлового будинку у
погосподарській книзі за ним не значилась. Такий порядок користування спірним
майном триває на даний

час.

Таким
чином судом встановлено,  що між сім'єю ОСОБА_8. та ОСОБА_9. відбувся
фактичний розподіл колгоспного двору,  де
проживало

дві сім'ї
і станом на 15 квітня 1991 року фактично було два колгоспні двори,  де головою одного двору був ОСОБА_8,  членами дворуОСОБА_1 та їх двоє
неповнолітніх дітейОСОБА_4.
і ОСОБА_5 А
головою другого двору був ОСОБА_9,  член двору ОСОБА_7  Всі шестеро осіб проживали в одному житловому будинку.

Згідно
із  ст.
125 ЦК України
(в редакції 1963 року) при поділі колгоспного двору його майно ділиться між
дворами,  що знов утворилися відповідно
до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного.

Відповідно
до  ст.
123 ч. 2 і 3 ЦК України
(в редакції 1963 року) розмір долі члена двору в майні двору встановлюється
виходячи з рівності долей всіх членів двору,
враховуючи неповнолітніх та непрацездатних.

Виходячи
із вимог закону,  суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку,  що доля
кожного члена колгоспного двору становить 1/6 частину: Отже,  станом на 15 квітня 1991 року - ОСОБА_8., ОСОБА_1, ОСОБА_4.,  ОСОБА_5. - належало 4/6 (2/3) частин
житлового будинку і надвірних споруд,  а
- ОСОБА_9 і ОСОБА_7  - 2/6 (1/3) частин домобудівель,  оскільки кожен із них набув права на частку у
майні колгоспного двору.

Відповідачі
не надали суду доказів,  що працездатні
члени колгоспного двору не приймали участі своєю працею у дворі,  або перебували в дворі незначний період часу.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_8 у 1998 році помер
і на його частку відкрилася спадщина.

Відповідно
до Закону України «Про власність» він набув права на 1/6 частину майна
колгоспного двору,  отже саме цю частину
мають право успадкувати спадкоємці першої черги за законом,  а саме: дружина -ОСОБА_1,
діти -ОСОБА_4. і ОСОБА_5 та
батьки померлого - ОСОБА_9
і ОСОБА_7  Таким чином прийнявши спадщину після смерті
спадкодавця,  оскільки всі п'ятеро
проживають в одному будинку і згідно
ст.  549 ЦК України ( в
редакції 1963 року) вступили у володіння спадковим майном,  частка кожного становитиме по 1/5 майна у
будинковолодінні.

Із
матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_7  з травня 2001 року отримала свідоцтво на право власності
на житловий будинок в цілому,  який
розташований у АДРЕСА_1
(спірний житловий будинок) та 27 червня 2002 року подарувала весь будинок із
надвірними і господарськими спорудами своєму сину ОСОБА_6.

Отже,  судом встановлено,  що діями ОСОБА_7  порушено
право власності позивачівОСОБА_1,
ОСОБА_4. і ОСОБА_5.

Крім
того,  ІНФОРМАЦІЯ_3помирає ОСОБА_9,  власник 1/5 частини майна двору. Спадкоємцями
є ОСОБА_7  - дружина,  син ОСОБА_10. та діти померлого сина ОСОБА_8
-ОСОБА_4. і ОСОБА_5

Отже,  частка ОСОБА_7  збільшиться на 1/10,
аОСОБА_4. і ОСОБА_5. на 1/20
кожного,  оскільки ОСОБА_6. не прийняв
спадщини.

Таким
чином,  частка кожного повинна була б
становити -ОСОБА_1
-4/20;ОСОБА_4. - 5/20; ОСОБА_5 5/20 і ОСОБА_7  - 6/20. Отже,
частка позивачів 42/60 будинковолодіння,
а частка ОСОБА_7  - 6/20 або 18/60.

Однак,  позивачі просили визнати    за ними
право  власності  на 4/6
частин будинковолодіння,  що
становить 40/60 частин,  тобто на меншу
частку.

Відповідно
до  ст.
11 ЦК України
суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб,  які беруть участь
у справі.

Отже,  дослідивши надані сторонами докази та давши
їм вірну юридичну оцінку,  суд першої
інстанції прийшов до правильного висновку,
що позивачі мають право на 4/6 частин спірного будинковолодіння та
виділив їм у спільну сумісні власність.

Разом з
тим,  суд визнав недійсним договір
дарування та свідоцтво про право власності на житловий будинок в цілому.

Колегія
суддів приходить до висновку,  що в цій
частині рішення слід змінити та визнати недійсними свідоцтво про право
власності та договір дарування в частині 4/6 будинковолодіння,  яке знаходиться у АДРЕСА_1.

Відповідно
до вимог  ст.  75 ЦПК України,  (чинного на час ухвалення рішення) суд
стягнув судові витрати.

Керуючись  ст.
ст.  307,  309,
316 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу відповідачаОСОБА_6 задоволити частково.

Рішення
Ковельського районного суду від 15 березня 2004 року в частині визнання
недійсними договору дарування та свідоцтва про право власності на житловий
будинок - змінити,  виклавши цю частину
рішення в такій редакції:

«Свідоцтво
про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1,  видане 3 травня 2001 року ОСОБА_7 Білинською
сільською радою,  в частині права
власності на 4/6 вказаного будинку визнати недійсним.

Договір
дарування житлового будинку та господарських споруд,  які знаходяться у АДРЕСА_1,  укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 27
червня 2002 року в частині відчуження 4/6 вказаного будинковолодіння визнати
недійсним».

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.