Справа 22-2414/2007
р.                                                            Головуючий
у 1 інстанції Ступін І.М.
Категорія 21                                                                               Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2007
року                                                                            м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі :

Головуючого:
судді Голубинського A.M. Суддів Прокопчук
Л.М., Жданової B.C. При секретарі
Селіні Є.В., Пометун С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Марийському районі Донецької області про на рішення Марийського районного суду
від 22 грудня 2006 р. у справі
за позовом ОСОБА_1до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в в Марийському районі Донецької області про відшкодування моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2006 року позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом до відповідача, посилаючись нате, що він з 1972 року
працював на вугільних підприємствах на різних роботах під землею. Внаслідок
неналежних умов праві отримав професійне захворювання, про що складено акт
форми П-5 від 16.05.1996 р. Висновком МСЕК від 28.07.2004 року був повторно
визнаний інвалідом 3 групи з втратою професійної працездатності 45% по
професійному захворюванню. Втрата здоров'я спричиняє йому моральну шкоду.
Просив стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди 80000 грн.

Рішенням Марийського районного суду Донецької області від
22 грудня 2006 р. позовні вимоги задоволені частково, на користь позивача з
відповідача стягнуто на відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

Судом першої інстанції при розгляді спору встановлено, що
під час виконання роботи в підземних умовах позивач отримав професійне
захворювання, про що складено акт форми П-5 від 16.05.1996 р. Висновком МСЕК
від 28.07.2004 р. йому встановлена втрата працездатності 45% у зв'язку з
професійною хворобою та третя група інвалідності безстроково. Втрата
працездатності спричиняє позивачу моральну шкоду.

Відповідач приніс апеляційну скаргу на вказане рішення.
Посилається на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального права.
Судом не враховано, що позивач вперше був оглянутий на МСЕК 10.06.1996 р. та
йому встановлена втрата працездатності з цього часу. Відповідач згідно із
Законом України „Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон) , веде діяльність по відшкодуванню шкоди,
заподіяної здоров'ю, з 1.04.2001 року і тому не можне нести зобов'язання по
відшкодуванню позивачу моральної шкоди. Просив рішення суду скасувати, в
задоволенні позову відмовити.

2

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного
суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, позивача,
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 309
ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам
справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд правильно встановив обставини
справи, прийшов до висновку про те, що позивачу вперше встановлена стійка
втрата працездатності у 1996 p.,
тобто право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло у 1996 році.
Зазначений висновок суду підтверджується довідкою МСЕК від 10.06.1996 p.,
згідно з якою позивачу вперше встановлена втрата працездатності у зв'язку з
профзахворюванням 35% з 10.06.1996 р. При проходженні наступного переогляду
12.07.1999 р. позивачу встановлена втрата працездатності 45% по
профзахворюванню, і в подальшому встановлений відсоток втрати працездатності не
змінювався, що підтверджується довідками МСЕК від 16.07.2001 p.,
23.07.2003 p., 28.07.2004 p.

На час виникнення у позивача права на відшкодування
моральної шкоди діяла постанова Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993
р. „Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків",
відповідно до якої обов'язок по відшкодуванню шкоди була покладена на власника
підприємства або уповноважений ним орган.

Відповідач як орган, на який покладено зобов'язаність по
відшкодуванню шкоди, заподіяної здоров'ю, в тому числі і моральної, діє з
1.04.2001 року на підставі Закону України „Про загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", тому він не може нести
відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що
відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду позивачу, не відповідає нормам
матеріального права. З зазначених підстав рішення суду слід скасувати, а
заявлені позовні вимоги залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.
307, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Марийському районі задовольнити.

Рішенням
Марійського районного суду Донецької області від 22 грудня 2006 р. скасувати

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в в Марійському районі Донецької області про відшкодування
моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, касаційна скарга
на нього може бути подана до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня набрання законної