Справа №2- 690 07
Рішення

(заочне)

Іменем України

07 лютого 2007 року                             Жовтневий районний
суд м. Харкова

у
складі: головуючого - судді
Срокіної І.І. при секретарі -
Радіоновій Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання договору дарування
квартири недійсним , -

встановив:

У  вересні 2006
року   ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до відповідача про  визнання
договору дарування квартири недійсним посилаючись на те, що у жовтні 2003 року  був укладений договір дарування квартири з
ОСОБА_2 Договір було зареєстровано приватним нотаріусом ОСОБА_3, яка на даний
час закрила свою приватну діяльність, було зареєстровано договір дарування
АДРЕСА_1, загальною площею 24,9
кв.м. Укладання цього договору заздалегідь не обговорювалося, дарувати
квартиру вона нікому не обіцяла. За два місяці до укладення договору дочка її
племінника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 прийшла до неї з незнайомою жінкою ,обманним
шляхом забрала її посвідчення особи - паспорт громадянки України та технічний
паспорт на квартиру. 3.10.2003
року син ОСОБА_4. -
ОСОБА_5 та ОСОБА_6
на автомобілі привезли її до приватного нотаріуса, де я під тиском умовлянь
нотаріуса підписала документи. Після укладення договору відповідач квартиру
зареєстрував на своє ім,я. Увесь цей час у ЖЕКу
документи не переоформлялися, комунальні послуги за користування
квартирою вона сплачувала  сама,
користуючись пільгами які у неї були як у учасника Великої Вітчизняної війни
.Ремонтує квартиру сама. Звернутися з позовом була змушена, оскільки останнім
часом ОСОБА_4 постійно веде з нею розмови про переїзд її до рідні у Росію та
про продаж квартири.

Згодом
позивачка змінила свої позовні вимоги та просила визнати недійсним зазначений
договір, як такий, що укладений внаслідок
помилки.

В судовому
засіданні позивач та її представник підтримали свої позовні вимоги.

Позивачка у
судовому засіданні пояснила, що  спірну
квартиру отримала у 1964
році у 1994 році її
приватизувала. Відповідач у справі є її далекою ріднею( сином двоюрідної
сестри). До 1990 року з
ним майже не бачилася. У 2003
році до неї стала приїжджати сестра відповідача, яка мешкає у м. Бєлгород
та питала   про квартиру. Після неї
прийшла дочка відповідача разом із невідомою їй жінкою та попросила показати їй
технічний паспорт на квартиру та особисті документи і без пояснень забрала їх
із собою.   Десь через місяць - півтора  прийшла до неї та попросила її нікуди не йти
з дому, сказала, що треба підписати документи, які не сказала. Наступного
дня   відповідач разом із онуком приїхали
до неї додому і відвезли до нотаріуса, де вона під їх тиском підписала договір
дарування квартири. Наміру дарувати квартиру не мала, підписала документи
тільки задля того, щоб їй повернули документи. Після підписання договору довгий
час нікого із родини відповідача не бачила,
до неї ніхто не приходив, У грудні 2005
році коли захворіла на запалення легенів, приходила дочка ОСОБА_2 та робила
їй уколи, брала гроші та купувала їй ліки та їжу. Якось ввечері, дочка
відповідача запропонувала їй переїхати до Бєлгорода до сестри ОСОБА_2, бо вони
хочуть продати квартиру. Вона категорично відмовилася переїжджати із квартири. ОСОБА_6 приходив до неї
один раз за весь час навесні 2006
року та питав як вона буде далі жити, на що відповідачка відповіла, що хоче
померти у себе вдома і нікуди не буде переїжджати. Більше ОСОБА_2 ніколи не
бачила.

2

Представник  позивачки у судовому засіданні підтримав
позовні вимоги у повному обсязі та доповнив пояснення  позивачки тим, що його довіритель є літньою
людиною і підписала договір дарування ,
бо боялася що їй не повернуть паспорт та документи на квартиру.

Допитана
у справі свідок ОСОБА_7,
пояснила, що є двоюрідною сестрою покійного чоловіка позивачки. Останні
декілька років часто приходить у гості до позивачки і в одне із останніх
відвідин ОСОБА_1 розповіла їй про те, що трапилося , показала їй
документи і просила допомоги у вирішенні цього питання. Разом із   позивачкою ходила на консультацію до юриста.
ОСОБА_1 людина похилого віку і навіть не змогла їй відповісти який договір вона
підписувала дарування чи довічного утримання. Дуже нервувалася з цього приводу,
хотіла повернути все як було. Разом із
ОСОБА_1 ходила до нотаріальної контори та в Харківське МБТІ, де їм
порадили звернутися до суду.

Приватний
нотаріус ОСОБА_3 у судове засідання не запрошувалася, бо припинила свою
практику у серпні 2004 року ( а.с.40).

Відповідач   ОСОБА_6
неодноразово будучи належним чином повідомленим про день, час та місце
розгляду справи, в судове засідання жодного разу не з'явився, про причини своєї
неявки суд не повідомив, заяви про відкладення справи слуханням не надав.

В
зв'язку з цим суд згідно з вимогами ст.ст.224-225 ЦПК України вважає можливим
за клопотанням представника позивача провести заочний розгляд справи, на
підставі наявних у справі доказів.

Суд,
вислухавши позивача,її  представника,
пояснення свідка та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про
необхідність задоволення позову, виходячи зі слідуючих обставин.

Згідно
із ст.З ЦПК України кожна сторона має право у порядку встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як
вбачається із матеріалів справи
позивачка у справі проживає у АДРЕСА_1 загальною площею 24,9 кв.м

03.10.2003
року , приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу
ОСОБА_3   за реєстровим № 1503 посвідчений
договір дарування АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_1та ОСОБА_2.

У відповідності до ст. 243 ЦК України (
в ред.. 1963 р) за
договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у
власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна
обдарованому.

Згідно з
вказаним договором   ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_6 прийняв у дар
АДРЕСА_1. Однак, після підписання вказаного договору ОСОБА_1 ключі від вказаної
квартири відповідачу не передала, згідно з довідки наданої  КЖЕП -89 значиться зареєстрованою та одна за
вказаною адресою (а.с.б)
комунальні послуги за користування квартирою
сплачувала сама, користуючись пільгами учасника Великою Вітчизняної
війни ( а.с. 25-39) робила
косметичний ремонт у квартирі, без її дозволу попасти до квартири відповідач та
його родичі не могли, тобто не могли на свій розсуд розпоряджатися належним їм
майном. Тобто фактичної передачі майна обдарованому, як то передбачено
законодавством України не відбулося ,
а мала місце лише юридична реєстрація договору у КП «ХМБТІ».

Із обставин
справи вбачається, що ОСОБА_1 не мала наміру дарувати квартиру відповідачеві, являючись
людиною похилого віку, самотньою та такою, що потребує сторонньої допомоги,
юридично не обізнаною помилялася щодо обставин, які мають істотне значення.

3

Про те, що
позивачка    потребувала сторонньої  допомоги, свідчить той факт, що у лютому 2004 року вона уклала
договір на обслуговування з відділенням соціальної допомоги Жовтневого району
м. Харкова і їй як одинокій, непрацездатній особі така допомога надавалася ( а.с.42-53), що
не суперечить її доводам про бажання укласти договір довічного утримання, а не
дарування квартири.

Помилка - це спотворене
уявлення особи про обставини, що дійсно мають місце.

Під
помилкою у даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною
суб,єкта предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її
волевиявлення, за відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що
угода не була б укладена.

У
відповідності до ст. 57
ЦК України  угода укладена внаслідок
помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом
сторони, що діяла під впливом помилки.

Основним
наслідком визнання такої угоди недійсною є двостороння реституція: її сторони
повертаються у положення ,яке існувало до укладання угоди.

Відповідно
до ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь держави підлягає стягненню держмито.

На
підставі викладеного та керуючись ст.ст.3,5,8,10,60,15,61,169,208,213-215,224-226
ЦПК України, ст.ст 56,243
Цивільного Кодексу України (
в ред..1963 p.),

суд-

Вирішив:

Позов
ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання договору дарування квартири недійсним - задовольнити.

Визнати
недійсним договір дарування АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_1та ОСОБА_2, посвідчений 03.10.2003 року ,
приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу
ОСОБА_3    за реєстровим № 1503. Сторони привести
у первісне положення.

Повернути
у власність ОСОБА_1АДРЕСА_1

Стягнути
з ОСОБА_2на користь держави держмито у розімі 51 (п'ятдесят одна)
грн.

Відповідач
може в десятиденний строк з дня отримання копії рішення звернутись до суду,
який його ухвалив, з заявою про перегляд цього судового рішення.

Позивачем це
рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області шляхом
подання протягом десяти днів з дня його проголошення через Жовтневий районний
суд м.Харкова заяви про апеляційне оскарження, а також апеляційної скарги -протягом
двадцяти днів після подання вказаної заяви про його апеляційне оскарження.