28 березня 2007 року Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого-судді: - Бобровича В.І.,
при секретарі: - Сінькової О.В.,
представника відповідача: - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ,-
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що він проживає в селі один. До смерті батька вони проживали разом. Батько був на пенсії, яка в нього була пенсія він не знає. В нього також є брат, але з ним він не в ладах, та не спілкується. Моральна шкода полягає в тому, що він втратив батька, з дитинства хворіє на нейродерміт, у зв'язку з цим не служив в армії, хвороба постійно загострюється через нервові зриви.
Відповідач ОСОБА_2., в судовому засіданні, позов не визнав. Суду пояснив, що він працює приватним підприємцем з 2000 року. 3 листопада 2005 року за трудовим договором у нього працював водієм ОСОБА_3.. Особисто він грошей ОСОБА_1. не передавав. Оплачував лікування батька позивача в лікарні, гроші передавав готівкою. ОСОБА_5. казав йому, що він проживає по ІНФОРМАЦІЯ_1 з жінкою, а селі в нього є син.
Відповідач ОСОБА_3, в судовому засіданні, позов не визнав, суду пояснив, що він працював з 05 листопада 2005 року по березень 2006 року в ОСОБА_2., про що в нього є запис у трудовій книжці. На даний час не працює. Після трагедії вони оплачували усе, що могли. Він особисто давав 500 гривень при цьому були присутні свідки, також давав гроші на ритуальні послуги, розписок він не брав. Все оплачувала його теща.
Вислухавши пояснення позивача, відповідачів, представника відповідача ОСОБА_4, свідків, дослідивши представлені докази, матеріали кримінальної справи № 1-211/2006 року по якій ОСОБА_3 засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України, суд приходить висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги стосовно моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:
Вироком Заводського районного суду м. Запорожжя від 26 квітня 2006 року ОСОБА_3 визнаний винним і засуджен за ст. 286 ч. 2 КК України за скоєння дорожньо-

транспортної пригоди, яка відбулася 11 листопада 2005 року в наслідок якоі пішоходові ОСОБА_5 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, у результаті яких наступила його смерть. Цивільний позов в кримінальній справі не заявлявся.

Згідно протокола судового засідання по данній кримінальні справі від 27.01.-26.04.2006 року ОСОБА_1. суду пояснив, що потерпілий його батько. Тоді, коли трапилась дорожньо-транспортна пригода, його батько жив з жінкою на Павло-Кічкасі. Трапилось це в п'ятницю в день, а в суботу до нього приїхав брат, до якого дозвонилися з лікарні. Підсудний оплатив реанімацію і частину ритуальних послуг.

Згідно трудового договору від 05 листопада 2005 року ОСОБА_3 прийнятий на роботу водієм у ПП ОСОБА_2.. Трудовий договір зареєстрований у ЗРЦЗН 14 листопада

2005 року за №236.

Згідно квитанцій № 678843, 678842 за вінки внесено 317 гривень. Згідно денних забірних аркушів за 15 листопада 2005 року, 22 грудня 2005 року за поминальний обід внесено 744 гривні 94 копійки. Згідно прибуткового касового ордера № 34 від 11 лютого

2006 року позивачем оплачено за надгробний пам'ятник 2487 гривень. Усього витрачено на

поховання і пам'ятник 3549 гривень 04 копійки.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вони допомагали позивачу, оплатили операцію і лікування, купувала одяг, давала гроші на їдальню. Померлий жив у Запорожжі й у селі.

Згідно ст. З ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди. Завданної порушенням її прав. Моральна шкода полягає: в душевних стражаданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї, близьких родичів. Розмір грошового відшкодуання моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги разумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдана джерелом підвищенної небезпеки.

Згідно ст. 1168 ч. 2 ЦК України, моральна шкода завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також є особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою на відповідному правовій підставі (право власності, інше речове право і т.д.) володіє транспортним засобом, який створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Згідно ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особа, які беруть у часть у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилаєтьмся як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона забов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", п 5 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння і заподіювана наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправною діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт нанесення позивачеві моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин або якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична або юридична) звільняється від відповідальності відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством".

Таким чином суд вважає, що позивачем не доведено факт, того що йому заподіяна моральна шкода в розмірі 50 000 гривень.

Керуючись ст. ст. З, 23, 1167, 1168, 1172, 1187, 1201 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 58, 59, 60,61,208,209,212-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3549 гривень 04 копійки матеріальної та 10000 гривень моральної шкоди, а також 30 гривень витрат за інформаціно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області шляхом

подачі протягом 10 днів заяви про апеляційне оскарження, а потім - протягом 20 днів самої

апеляційної скарги. Рішення набирає законної чинності після закінчення десятиденного

строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не

було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не

була подана у двадцятиденний строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього

строку.