Справа № 22-ц-1326.                              Головуючий у  1-й
інстанції- Міланіч A.M.
Доповідач- Суханова Є.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 квітня 2007
року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого - Юровської Г.В.,

суддів-Суханової Є.М., Яворського М.А.,

при секретарі- Данчук Т. В.,

розглянула
матеріали з апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Бородянського районного суду
від 6 лютого 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1до Інституту картоплярства УААН, третя особа-ОСОБА_2 про
поновленння на роботі, оплату за час вимущенного прогулу та затримки розрахунку
при звільненні, компенсацію за невідбуті частини відпусток, відшкодування
моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бородянського районного
суду від 6 лютого 2007 року в задоволені
позову ОСОБА_1. було відмовлено.

Не погодившись з висновками, наведеними в рішенні суду,
апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

Колегія судців вислухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріли справи та доводи
апеляційної скарги, вважав, що вона частково обґрунтована та задоволенню
підлягає частково.

Суд визначив правовідносини сторін,
та застосував законодавство, яке їх регламентує.

Позивач звернувся з названим
позовом до суду та просив у зв"язку із сплатою йому частини заборгованості
по заробітній платі, стягнути з відповідача недоплачену суму розрахункових
виплат у розмірі 86 грн. 12 коп. компенсацію
за невідбуті відпустки з жовтня 1995
року по 29 січня 2003 року в сумі 2661 грн. 60 коп. поштові
витрати в сумі 36 грн. 55 коп. середній
заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 3 жовтня по 11 листопада 2006 року в сумі 400 грн. середній
заробіток за час вимущенного прогулу з 3
жовтня 2006 року по 1 лютого 2007 року в сумі 1050 грн.

Судом було встановлено, що позивач з 19 грудня 1995 року по 31 грудня 1989 року працював в
Інституті картоплярства на посаді юрисконсула по контракту, з 4 травня 2000 року був
прийнятий на цю ж посаду по строковому договору та 10 грудня 2001 року звільнений
з роботи за власним бажанням, з 1
січня 2002 року
здійснював юридичне обслуговання інституту за контрактом, маючи при цьому інше
постійне місце роботи, з 29
січня 2003 року
знову був зарахований на посаду юрисконсульта за строковим договором по 31 грудня 2003 року та звльнний
з цієї ж посади за сумісництвом, за наказами директора інституту, термін дії
строкового договору позивачу було продовжено по 1 жовтня 2006
року, що підверджується витягами з трудової книжки позивача, наказів по
Інституту, копією контракту (а.с.7-9,34,39-43).

1790

2

В обґрунтування своею апеляційної
скарги по визнанню даного наказу незаконним апелянт посилається на ч. 2 ст. 39-1 КЗпАП України,
згідно якої трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів,
вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Однак, відповідно до ціє ж статті,
дані положення застосовується за винятком випадків, передбачених частиною
другою статті 23 КЗпП України,
яка передбачає перелік випадків укладання строкового трудового договору. Так як
строковий трудовий договір з позивачем було укладено у відповідності з даною
нормою, та його переукладання не надає даному договору характеру
безстроковості.

За таких обставин, колегія суддів встановивши, що так як
термін дії укладеного з позивачем строкового трудового договору закінчився 1 жовтня 2006 року, то
відповідачем правомірно було звільнено апелянта за п. 2 ст. 36 КЗпП України в
зв"язку з закінченням строку договору, а тому в частині скасування даного
наказу та поновлення апелянта на роботі, суд обґрунтовано визначився про
відмову в задоволенні позову в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів, не
може погодитись з точкою зору суду першої інстанції, згідно з якою, суд
відмовив в задоволені частині інших позовних вимог, зокрема, виплати апелянту
розрахункових виплат в сумі 87
грн. 12 коп, у зв"язку
з порушенням відповідачем вимог ст. 116
КЗпП України, тобто гроші при звільненні позивачу виплачені не були .

У зв"язку з
наведеним, колегія суддів вважає, що в цій частині позов підлягає

задоволенню, в
інший частині апеляційна скарга не обґрунтована та задоволенню не

підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 116 КЗпП України, £т. 305-312 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити частково. Рішення Бородянського районного суду від 6 лютого 2007 року в частині
відмови в задоволені позовних вимог про стягнення затримки розрахунку при
звільненні скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з
Інституту картоплярства УААН на користь ОСОБА_1 87 грн. 12
коп.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двох
місяців Верховного Суд

Головуючий                                                                   Судді

1791