Справа № 22-2552/07                                             Головуючий
у 1 інстанції Домарєв О.В.
Категорія   32                                                        Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

28 березня 2007
року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
судді:    Рибалко Л.І.

суддів :                        Новікової Г.В., Дем*яносова
М.В.

При
секретарі :            Ставріновій Ю.М.

розглянувши у відкритому с удовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Калінінського
районного

суду міста Донецька від 20 грудня 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_1            до   ОСОБА_2про
визнання   втратившим   право

користування
житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні
2006 року ОСОБА_1звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2про визнання останнього
таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1з
підстав, передбачених ст. 71 ЖК України, посилаючись на те, що відповідач -
його рідний син з 1993 року без поважних причин у квартирі не проживає.

Рішенням
Калінінського районного суду м. Донецька від 20 грудня 2006 року позов було
задоволено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2просив скасувати постановлене
рішення, оскільки воно постановлено з порушенням норм матеріального права , а
висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, рішення суду скасуванню і по справі слід постановити нове рішення
про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. з таких підстав.

Відповідно
до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України,
що містяться в п.1 постанови „ Про судове рішення" №11 від 29 грудня 1976
року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права , що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює
подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства
України.

2

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що факт
відсутності відповідача в спірній квартирі без поважних причин понад шість
місяців, а саме починаючи з 1993 року доведено.

Однак з таким висновком суду погодитися неможливо,
оскільки зазанчений факт установлений судом з порушенням норм матеріального
права , а висновок суду не відповідає фактичним обставинам по справі.

Згідно до ст. 47
Конституції України кожен має право на житло.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону
за рішенням суду.

Відповідно до правил статей 71.72 ЖК України наймач або
члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому
без поважних причин понад шість місяців.

У справі про визнання наймача або члена його сім'ї таким,
що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України,
підлягали з'ясуванню причини відсутності відповідача в цьому приміщенні понад
установлені законом строки.

У супереч наведеним нормам закону, а також вимогам ст.
213 ЦПК України суд не зазначив у рішенні, з яких саме причин ( які суд вважав
неповажними), відповідач не проживав у спірному жилому приміщенні.

У своїх поясненнях в суді першої інстанції, а також в
апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що його батько, позивач по
справі тривалий час зловживає спиртними напоями, між ними склалися неприязнені
стосунки у зв'язку з чим між ними часто відбувалися сварки, бійки та скандали.
Позивач в подальшому забрав ключи
від входної двері квартири і він був позбавлений можливості користуватися
нею. З цього питання він неодноразово звертався до Калінінського ДМУ УМВС
України в Донецькій області. Залишившись без коштів для існування, без житла ,
через неможливість працевлаштуватися в м. Донецьку був змушений поїхати на
заробітки в м. Бориспіль де його робота була пов*язана з постійними
відрядженнями, але він щомісяця повертався до місця свого проживання, робив
спроби вселитися в спірну квартиру, однак позивач перешкоджав йому в цьому.

Вказані обставини не перевірялися судом першої інстанції,
однак знайшли своє підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. Як
вбачається із наданих суду доказів, ОСОБА_2іншого житла як м. Донецьку так і в.
Бориспіль де він раніше працював до 20 березня 2007 року не має. Згідно довідки
наданої Калінінським ДМУ УМВС України в Донецькій області він починаючи з
жовтня 2004 року звертався до органів міліції у зв'язку з перешкодами із боку
позивача по вселенню в спірну квартиру.

Вказані обставини залишилися поза увагою суду першої
інстанції, тому його рішення не можна вважати законноим і обґрунтованим.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 був
відсутній більше шести місяців в спірній квартирі з поважних причин, а тому
рішення суду першої інстанції слід скасувати, постановити нове рішення яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1слід відмовити із вищевказаних підстав.

3

Керуючись ст.ст.
303, 304, ч.1п.2 ст.307, 309, 316 ЦПК України апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 20 грудня 2006 року
скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання таким , що
втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з дня його
проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.