Справа № 22ц-8484/07
Головуючий у 1 інстанції Крупко О.Г.
Доповідач Соломаха Л.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25
грудня  2007р.                                                                                              м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого
Голубинського A.M.

Суддів
Соломахи Л.І.,  Прокопчук Л.М.

при
секретарі Бондаренко Н.М.

за участю:

представника
ППВР- державного виконавця
Меркулової Н.А.

стягувача
ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку апеляційну скаргу підрозділу
примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Донецькій області на ухвалу Ворошиловського районного суду
м. Донецька від 12 липня 2007р. по справі за заявою підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління
юстиції у Донецькій області про зміну способу та порядку виконання рішення
Військового місцевого суду Донецького гарнізону від 23 травня 2005р. по справі
за позовом ОСОБА_1 до Донецького обласного військового комісаріату про
стягнення грошової компенсації за речове майно та видачу речового майна в
натурі,  -

ВСТАНОВИВ:

21
червня 2007р. підрозділ примусового виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області (далі
ППВР),  діючи як орган,  який здійснює примусове виконання судових
рішень,  звернувся до суду з заявою про
зміну способу та порядку виконання судового рішення.

Зазначав,  що 14 жовтня 2005р. за заявою стягувача
ОСОБА_1 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної
виконавчої служби Донецької області було відкрито виконавче провадження за
виконавчим листом,  виданим 29 вересня
2005р. на підставі рішення Військового місцевого суду Донецького гарнізону від
23 травня 2005р. про зобов'язання Донецького обласного військового комісаріату
видати ОСОБА_1 належне йому речове майно на суму 2180грн. 08коп.

Посилаючись
на те,  що через відсутність відповідного
майна неможливо виконання рішення про зобов'язання Донецького обласного
військового комісаріату видати ОСОБА_1 належне йому речове майно,  ППВР просив змінити спосіб та порядок
виконання рішення Військового місцевого суду Донецького гарнізону від 23 травня
2005р.,  а саме,  замість видачі речового майна стягнути з
Донецького обласного військового комісаріату на користь ОСОБА_1 грошову
компенсацію у сумі 2180грн. 08коп.

Ухвалою судді
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 12 липня 2007р. заяву повернуто
підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у Донецькій області за її непідсудністю цьому
суду.

В
апеляційній скарзі ППВР,  посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права,  просить ухвалу Судді скасувати та змінити
спосіб та порядок виконання рішення Військового мГсцевого суду Донецького
гарнізону від 23 травня 2005р.

Зазначає,  що на теперішній час військові суди не
уповноважені розглядати цивільні справи,
а відповідно до  ст. 107 ЦПК
України усі справи,  які підлягають
вирішенню у порядку цивільного судочинства,
розглядаються районними,
районними в містах,  міськими та
міськрайонними судами.

В
судовому засіданні апеляційного суду представник ППВР - головний державний
виконавець Меркулова
Н.А. доводи апеляційної скарги підтримала.

Стягувач ОСОБА_1
доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник
боржника - Донецького обласного військового комісаріату в судове засідання не
з'явився,  про день та час розгляду заяви
повідомлений належним чином.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення представника
ППВР Меркулової Н.А.,  стягувача
ОСОБА_1,  дослідивши матеріали
справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає
з наступних підстав:

Повертаючи
заяву ППВР про зміну способу та порядку виконання судового рішення,  суд першої інстанції виходив з того,  що рішення суду,  за яким ППВР просить змінити спосіб та
порядок виконання,  ухвалено Військовим
місцевим судом Донецького гарнізону та цим же судом стягувачу видано виконавчий
лист,  а тому заява ППВР Ворошиловському
районному суду м. Донецька не підсудна.

Зазначений
висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно
до  ст. 33 Закону України „Про виконавче
провадження" за наявності обставин,
що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим,  державний виконавець за власною ініціативою
або за заявою сторін,  а також самі
сторони мають право звернутися до суду,
який видав виконавчий документ,
із заявою про відстрочку або розстрочку виконання,  а також про встановлення чи зміну способу і
порядку виконання.

Відповідно
до  ст. 373 ЦПК України за наявності
обставин,  що утруднюють виконання
рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї,  відсутність присудженого майна в натурі,  стихійне лихо тощо),  за заявою державного виконавця або за заявою
сторони суд,  який видав виконавчий
документ,  у десятиденний строк розглядає
питання про відстрочку або розстрочку виконання,  зміну чи встановлення способу і порядку
виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових
випадках може відстрочити або розстрочити виконання,  змінити чи встановити спосіб і порядок
виконання рішення.

З
матеріалів справи встановлено,  що
Ворошиловським районним судом м. Донецька виконавчий лист,  за яким ППВР просить змінити спосіб та
порядок виконання судового рішення не видавався,  а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про
те,  що зазначена заява не підсудна
Ворошиловському районному суду м. Донецька,
як місцевому суду загальної юрисдикції,
і відповідно до частини 3  ст. 121
ЦПК України підлягає поверненню.

Доводи
ППВР про те,  що Військовий місцевий суд
Донецького гарнізону ліквідовано,  а його
правонаступник - Військовий суд Харківського гарнізону листом від 14 травня
2007р. повернув заяву ППВР про зміну способу та порядку виконання рішення Військового
місцевого суду Донецького гарнізону,
посилаючись на те,  що з 01
вересня 2005р. військові суди не компетентні розглядати цивільні справи,  не спростовують висновків суду.

Відповідно
до  ст.  123 ЦПК
УРСР (в редакції закону від 18 липня 1963р.),
який діяв на час розгляду справи Військовим місцевим судом Донецького
гарнізону,  військовим судам гарнізонів
як судам першої інстанції були підсудні цивільні справи за скаргами
військовослужбовців на неправомірні дії і рішення службових осіб і органів військового
управління,  крім тих,  що підсудні військовим судам регіонів і
Військово-Морських Сил; справи про захист честі і гідності,  сторонами у яких є військовослужбовці або
військові організації,  інші справи,  пов'язані із захистом прав і свобод
військовослужбовців та інших громадян,
прав та законних інтересів військових частин,  установ,
організацій.

З 01
вересня 2005р. набули чинності ЦПК України,
прийнятий 18 березня 2004р.,  та
Кодекс адміністративного судочинства України,
прийнятий 06 липня 2005р.

Згідно з
ЦПК України 2004р. розгляд цивільних справ не є компетенцією військових судів.

Відповідно
до п.8 розділу VII „Прикінцеві та перехідні положення" КАС України
після набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України
військові суди завершують розгляд заяв і скарг,
які подані і не розглянуті до набрання чинності цим Кодексом у
справах,  що визначені статтею 17 цього
Кодексу.

Згідно  ст. 17 КАС України спори з приводу прийняття
громадян на публічну службу,  до якої
належить відповідно до  ст. 3 КАС
України,  і військова служба,  її проходження,  звільнення з публічної служби є компетенцією
адміністративних судів.

Відповідно
до п.7 розділу VII „Прикінцеві та перехідні положення" КАС України
після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах,  що виникають з адміністративно-правових
відносин,  апеляційні,  касаційні скарги (подання),  заяви (подання) про перегляд судових рішень у
зв'язку з нововиявленими та винятковими обставинами у таких справах,  подані і не розглянуті до набрання чинності
Кодексом адміністративного судочинства України,
розглядаються в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Аналізуючи
положення ЦПК України та КАС України,
зокрема їх перехідні положення,
апеляційний суд дійшов висновку про те,
що справа,  яка розглянута 23
травня 2005р. Військовим місцевим судом Донецького гарнізону,  є справою адміністративної юрисдикції,  і відповідно заява про зміну способу і
порядку виконання рішення Військового місцевого суду Донецького гарнізону від
23 травня 2005р. повинна вирішуватися у порядку адміністративного судочинства і
відповідно до  ст. 18 КАС України
підсудна окружному адміністративному суду.

Посилання ППВР
на вимоги  ст. 3 73 ЦПК України є
безпідставним.

Відповідно
до  ст. 15 ЦПК України суди розглядають в
порядку цивільного судочинства справи про захист порушених,  невизнаних або оспорюваних прав,  свобод чи інтересів,  що виникають із цивільних,  житлових,
земельних,  сімейних,  трудових відносин,  а також з інших правовідносин,  крім випадків,  коли розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Враховуючи
викладене,  ухвалу суду постановлено з
додержанням вимог закону,  тому
відповідно до п.1  ст. 3 12 ЦПК України
апеляційна скарга ППВР підлягає відхиленню,
а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись  ст. 307,
ст. 312,   ст. 3 14,
ст. 3 15 ЦПК України,  апеляційний
суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у Донецькій області відхилити.

Ухвалу
судді Ворошиловського районного суду м. Донецька від 12 липня 2007р. про
повернення підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у Донецькій області заяви про зміну способу
та

порядку виконання судового
рішення залишити без змін.

Ухвала набуває
законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.