ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ
"12" квітня 2007 року
Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської
головуючого - Дикун СІ. суддів - Жолудько Л.Д., Демковича
Ю.Й. при секретарі - Стець І.В. з участю -
позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гусятинського районного суду від 02 жовтня 2006
року та додаткове рішення від 09 жовтня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка,
Рішенням Гусятинського районного суду від 02 жовтня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1 12000 грн
моральної шкоди, 500 грн витрат за надання
юридичної допомоги. Стягнуто з ОСОБА_2. на користь держави 600 грн судового збору, 30 грн витрат за
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Додатковим рішенням Гусятинського районного суду від 09 жовтня 2006 року стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь
держави в розмірі 400 грн.

З апеляційною скаргою на зазначені рішення суду звернувся ОСОБА_2. Апелянт
просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

При цьому вказував, що суд неповно врахував обставини справи, зокрема, що потерпілий ОСОБА_1. під час ДТП, внаслідок якої він був смертельно травмований, порушив Правила дорожнього руху, рухаючись по
проїжджій частині на велосипеді поряд з іншим велосипедистом, а не в один ряд; на велосипеді потерпілого були відсутні
світлоповертачі та фари. Крім того, суд не врахував, що він
добровільно відшкодував позивачці 10000 грн моральної шкоди, спричиненої у зв'язку із смертю її чоловіка. А також, що
суд

Справа№22а-395 2007 рік                                        Головуючий у 1 інстанції - Лисюк І.О.

Категорія - 19                                                      Доповідач - Дикун С.І.

2 неправильно    визначив    розмір
відшкодування    моральної    шкоди
без врахування його, відповідача, матеріального становища.

Під час розгляду справи в апеляційному суді апелянт підтримав вимоги апеляційної
скарги.

Позивачка апеляційної скарги не
визнала.

Судом встановлено, що 16.07.2005 року приблизно о 22 год ОСОБА_2., рухаючись автомобілем «Пежо - 405»
державний номерний знак НОМЕР_1, вчинив наїзд на ОСОБА_1., котрий
котив велосипед у попутному напрямку руху
автомобіля по краю проїжджої частини дороги, внаслідок чого ОСОБА_1. отримав
тілесні ушкодження від яких помер у лікарні.

Постановою
слідчого Гусятинського РВ УМВС України в Тернопільській
області від 29.12.2005 року кримінальну справу, порушену по факту ДТП, внаслідок якої був смертельно травмований ОСОБА_1., за ознаками злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,
закрито за відсутністю в діях водія ОСОБА_2. складу злочину на підставі ст.6 п.2 КПК
України.

ОСОБА_2. визнав за собою обов'язок відшкодувати ОСОБА_1 майнову та моральну шкоду у сумі 20000 грн, завдану їй у зв'язку із смертю чоловіка, про що видав відповідну розписку та фактично
відшкодував 10000 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, учасників розгляду справи в апеляційному суді, вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити, виходячи із слідуючих мотивів.

За нормою п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини фізичної особи,
яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу
потерпілого.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив з тих обставин, що позивачці спричинена моральна шкода у
зв'язку із смертю чоловіка ОСОБА_1. внаслідок дії
автомобіля під керуванням відповідача.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду, як із таким, що
відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Доводи ОСОБА_2. в апеляційній скарзі, що суд безпідставно задовольнив позов і не врахував, що ДТП сталося внаслідок порушення потерпілим ОСОБА_1. Правил дорожнього руху, колегія
суддів вважає необгрунтованими. Виходячи із
змісту ч.5 ст.1187 ЦК особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки,
звільняється від відповідальності за завдану шкоду,
якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії
непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки таких обставин відповідачем
не доведено, суд підставно стягнув з нього моральну шкоду, завдану позивачці у зв'язку із смертю чоловіка ОСОБА_1.

3

Визначаючи
розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 12000 грн, суд врахував глибину душевних страждань позивачки у зв'язку із
смертю чоловіка, тяжкість, істотність та незворотність вимушених змін у її життєвих стосунках; а також часткове добровільне
відшкодування майнової і моральної шкоди ОСОБА_2. в сумі
10000грн. При цьому суд виходив із засад
розумності, виваженості та справедливості. За таких обставин, твердження апелянта, що суд при визначенні розміру шкоди
суд не врахував добровільного часткового відшкодування
ним шкоди позивачці, є безпідставними.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вимоги наведеної норми, колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта, що суд при визначенні розміру
моральної шкоди не врахував його матеріального становища,
оскільки доказів стосовно цих обставин суду не було представлено.

Підстав для
скасування рішення суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст.307ч.І п.1; 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Гусятинського районного суду
від 02 жовтня 2006 року та додаткове рішення від 09 жовтня
2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з
часу її проголошення.