Справа №2-382/2007 p. №2-1905/2006 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ              УКРАЇНИ

16 січня 2007 року Крюківський районний суд М.Кременчука
Полтавської області в складі головуючої судді Усенко Т.І., секретаря Марченко М.Ю., за участю
адвоката ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду
цивільну справу за позовом фізичної особи, ОСОБА_2 до фізичної особи, ОСОБА_3
про визнання права власності на 1/6 частину автомобіля та причепа, витребування
автомобіля та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2006 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом та
просила постановити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/6 частину
автомобіля М - 412 ИЕ, двигун НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_3
та на 1/6 причепа марки XT - 810240, рама НОМЕР_4, стягнувши з неї (позивачки)
грошову компенсацію на користь ОСОБА_3 2007 грн., визнати при цьому рішення
Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 29.10.2003
року, яким за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/6 частину автомобіля та
причепа в цій частині, що втратило чинність. Окрім цього зобов"язати
відповідача по справі повернути вказаний автомобіль в справному стані. Стягнути
з відповідача на її користь 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди. В подальшому позивачка доповнила свої вимоги, прохала стягнути з
відповідача вартість 5/6 частини автомобіля в сумі 5 970 грн., стягнувши з неї
на користь відповідача ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/6 частини
автомобіля в сумі 1 190 грн. та вартість 1/6 причепа в сумі 81 грн.70 коп., а
всього 2007 грн., при умові, якщо автомобіль буде повернутий їй (позивачці).

На обгрунтування заявлених вимог позивачка, пояснювала,
що згідно свідоцтва про право власності від 15.11.2002 року та свідоцтва про
право на спадщину за заповітом, складеного 10.07.2002 року, після померлого
чоловіка, їй належить ½  частина автомобіля марки "Москвич"
- 412 ИЕ, двигун НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_3 та ½  причепа марки XT -
810240, рама НОМЕР_4. Вартість ½  частини
автомобіля становить 3 580 грн., а ½  частини причепа -
490 грн. Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області
від 29.10.2003 року, частково було визнано недійсним свідоцтво про право на
спадщину за заповітом складеного її чоловіком на ім"я відповідача, за нею
визнано право власності на 1/3 частину будинковолодіння, 1/3 автомобіля та
причепа, а за відповідачем визнано право власності за заповітом на 1/6 частини
будинковолодіння, автомобіля та причепа. На підставі рішення Крюківського
районного суду від 21.05.2005 року, нею було сплачено відповідачу вартість 1/6
частини будинку та в свою чергу визнано за нею право власності на вказані 1/6
частини будинковолодіння. Після смерті чоловіка, автомобіль зберігався в
належному їй гаражі, але в серпні 2003 року за проханням відповідача, вона
надала йому в розпорядження свій гараж для власних потреб строком на 2 місяці.
В зв"язку з чим, автомобіль «Москвич» був поставлений на подвір"я
належного їй будинковолодіння. Після спливу терміну, відповідач гараж не звільнив,
а автомобіль Москвич самовільно перегнав на подвір"я свого будинку, де
саме в дійсний час автомобіль їй невідомо. Вважала, що фактично відповідач на
протязі трьох років, позбавив її користуватися належним автомобілем. Окрім
цього незаконними діями відповідача, котрі пов"язані з позбавленням її
права щодо користування належним їй автомобілем, завдано останній моральних
страждань, оскільки вона не могла

повноцінно розпорядитися своїм правом, як власниці автомобіля для вирішення
побутових та сімейних проблем, поліпшення умов життя.

В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала з підстав,
викладених в позові та з урахуванням здобутих в справі доказів.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що в 2003 році ним за власні кошти
автомобіль Москвич був відремонтований, на ремонт автомобіля було затрачено
близько 1 000 грн., ремонт проводився ще до рішення суду. За спільною згодою з
позивачкою було вирішено продати вказаний автомобіль, але цього не вдалось
зробити, оскільки згідно з експертизою проведеною в ДАІ було встановлено, що на
автомобілі перебиті номера. В подальшому автомобіль був ним повернутий в гараж
позивачки, але він про це їй не повідомляв і гараж належним чином не закривав,
на його прохання повернути кошті, які були затрачені на ремонт, вона
(позивачка) кошти не повернула. Де саме зараз знаходиться автомобіль йому не
відомо. Вважав, що він позивачці нічого не зобов"язаний платити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4, вказував, що дійсно
сторони в справі являються співвласниками спільного майна, яке вони отримали в
порядку спадщини. Кожний з них окремо, повноцінно розпорядитись своїм правом не
може. Погодився з тим та не заперечував, що відповідач повинен сплатити
позивачці вартість частини автомобіля, але згідно висновку експертизи та
вартість 1/6 частини причепа. Що стосується моральної шкоди, вважав, що нею
(позивачкою) не надано достатніх доказів на обгрунтування цієї вимоги, в
зв"язку з чим прохав в цій частині позову відмовити.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5
вказувала, що дійсно машина знаходилась в гаражі позивачки. Як виповнилось
рік після смерті чоловіка позивачки, куди саме вона поділась їй не відомо.Чула,
що нібито на ній були перебиті номера та вона (машина) була викрадена, але ким
ій не відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 вказував, що позивачка по справі його
знайома. Після смерті її чоловіка, машина знаходилась в гаражі. За проханням
позивачки приблизно через рік він дивився на технічний стан автомобіля, заводив
його, автомобіль знаходився в справному стані, а потім від позивачки взнав, що
автомобіль пропав, куди саме йому не відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив, що майже 2-3 роки потому мав
намір купити у відповідача автомобіль Москвич за 600 доларів США , але коли в ДАІ
провелась перевірка, експертом було встановлено, що номери на кузові та двигуні
автомобіля перебиті. В зв"язку з чим він відмовився його купувати.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8. вказував, що відповідача він знає,
оскільки він (відповідач) працював таксистом, а він в свою чергу користувався
його послугами. Від нього взав, що він хоче продати автомобіль Москвич, а в цей
час його знайомий як раз мав намір купити автомобіль. Це все було майже 3 роки
потому. В зв"язку з чим вони втрьох їздили в ДАІ, де була проведена
експертиза автомобіля, та встановлено що на кузові та двигуні автомобіля
перебиті номерні знаки. Після чого його товариш відмовився від купівлі
автомобіля.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 вказував, що відповідач його сусід,
знає його з дитинства. Знає, що автомобіль Москвич стояв по вул.Горській,
буд.4, який в останній раз бачив в 2005 році, коли допомагав переганяти до
гаража позивачки, де зараз цей автомобіль йому не відомо.

Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача ОСОБА_4., свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7., ОСОБА_8.,
ОСОБА_9, дослідивши та оцінивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку, що
позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав:

Судом встановлено, що відповідач по справі, ОСОБА_3, являється племінником
позивачки, ОСОБА_2.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука
Полтавської області від 29 жовтня 2003 року, частково задовлений позов ОСОБА_2,
визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину по заповіту,
виданого Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою 10 липня 2002
року на ХА частину будинковолодіння, розташованого в АДРЕСА_1на ім"я
ОСОБА_3, реєстр
№1178, визнав право власності за ОСОБА_2 по

спадкуванню на обов'язкову частку в спадщині, яка складає
1/3 частину данного

будинковолодіння після смерті чоловіка ОСОБА_10. Визнано
частково

недійсним свідоцтво про право на спадщину по заповіту на ½  частину автомобіля марки

"Москвич" - 412 ИЕ, випуску 1984 року, двигун
НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, державний

номер НОМЕР_3 та 1/2 причепа марки XT
- 810240, рама НОМЕР_4, державний номер НОМЕР_5,

виданого Другою Кременчуцькою державною нотаріальною
конторою 15.11.2002 року, реєстр

№1631 на ім"я ОСОБА_3, визнав право власності за
ОСОБА_2 на 1/3 частину вказаного автомобіля та причепа по спадкуванні

обов"язкової долі в спадщині після померлого
ОСОБА_10. Визнано за

спадкоємцем
ОСОБА_3                                                       право    на
1/6    частину

будинковолодіння розташованого в АДРЕСА_1 та на 1/6 автомобіля марки
"Москвич" - 412 ИЕ, випуску 1984 року, двигун НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2,
державний номер НОМЕР_3 та причепа до даного автомобіля марки XT
- 810240, рама НОМЕР_4, державний номер НОМЕР_5, згідно заповіту ОСОБА_10,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказаним рішенням встановлені наступні факти, які в порядку ст.біч.3 ЦПК
України, не підлягають доказуванню: так позивачка ОСОБА_2 з 1960 року по день
смерті, перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який помер, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Дітей від шлюбу вони не мали. Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, подружжя
побудувало АДРЕСА_1, придбали автомобіль марки "Москвич" - 412 IE. За життя ОСОБА_2
склав заповіт на майно на племінника позивачки, ОСОБА_3 10 липня 2002 року та
15 листопада 2002 року позивачка отримала свідоцтва, як дружина померлого про
право власність на 1/3  частину будинку
та ½  частину автомашини з причепом, без врахування
обов"язкової долі. ОСОБА_3 по заповіту також на УА частину
будинковолодіння та машини з причепом.

В ході розгляду
данної справи судом встановлені також слідуючі обставини:

В серпні 2003 року за проханням відповідача, ОСОБА_2 надала йому в
розпорядження свій гараж для власних потреб строком на 2 місяці. Автомобіль
"Москвич" з гаражу був поставлений на подвір"я належного
позивачці будинковолодіння. Після спливу терміну їхньої домовленості,
відповідач гараж не звільнив, а автомобіль "Москвич" самовільно
перегнав на подвір"я свого будинку і позивачці не повернув належним чином,
що підвердив в судовому засіданні сам відповідач.

На час розгляду справи, судом не встановлено та не з"ясовано де саме
знаходиться автомобіль Москвич. Так само, відповідачем не надано жодних
суттєвих пояснень, стосовно зникнення вказаного автомобіля.

Згідно висновку експерта-автотоварознавця №04/16 - 06, ринкова вартість
вузлів та агрегатів автомобіля Москвич 412 ИЕ, 1984 року випуску, державний
номер 18-39 ПО, належний ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з врахуванням зносу, становить 1
140 грн. 13 коп., в зв»язку з тим, що номера кузова та двигуна автомобіля були
перебиті, як встановлено в суді.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні, погодився з тим та не
заперечував, що відповідач ОСОБА_3 дійсно повинен сплатити позивачці вартість
частини автомобіля, але згідно висновку експертизи та з варахуванням вартості
1/6 частини причепа.

Суд критично відноситься до пояснень відповідача ОСОБА_3, щодо ремонту автомобіля
"Москвич" та витрачання ним на запчастини власних коштів в сумі 1 000
грн., оскільки вказані пояснення віповідача нічим не підтверджені та не
обгрунтовані.

Позивачкою не надано жодних вагомих доказів, які б давали
підстав дійти суду до висновку про стягнення з відповідача вартості 5/6 частини
автомобіля в цілому в сумі 5 970 грн., оскільки сам автомобіль відсутній,
з"ясувати де він знаходиться не можливо, спиратися лише на подібний
автомобіль такого року випуску суд не взмозі, в зв"язку з чим, суд виходить
з розрахунку вартості самих вузлів та агрегатів автомобіля Москвич 412 ИЕ,   1984 року з

врахуванням його зносу, яка згідно висновку експерта №04/16 - 06 -
становить 1 140 грн. 13 коп.

В зв"язку з тим, що позивачці належить 5/6 частини спірного автомобіля
та причепу, а відповідачу 1/6 частина автомобіля та причепа, то позивачці
належить 950 грн. 11 коп. вартості автомобіля та 408 грн. 30 коп. вартості
причепу, відповідачу 190 грн. 02 коп. вартості автомобіля і 81 грн. 70 коп.
вартості причепа. Враховуючи той факт, що причеп знаходиться у позивачки,
підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки вартість автомоблія в
сумі 878 грн. 41 коп. (950 грн. 11 коп. - 81 грн. 70 коп.)

Крім цього суд враховує, що відповідач своїми діями завдав позивачці
моральних страждань, пов'язаних з порушенням її права власності на автомобіль
на протязі тривалого часу. Разом з тим, заявлений позивачкою розмір
відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн., суд вважає завищеним та таким, що
не відповідає встановленим судом обставинам. Отже, позовні вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме
розумним та достатнім є стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 - 3 000 грн.
в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вимога позивачка щодо визнання втрати чинності рішення Крюківського
районного суду м.Кременчука Полтавської області від 29.10.2003 року, яким за
ОСОБА_3 визнано право власності на 1/6 частину автомобіля та причепа, не
відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції.

За викладених обставин, суд вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню, а саме стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 878 грн.
71 коп. матеріальної шкоди, 3 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди,
частково в рахунок відшкодування судового збору в сумі 51 грн., 30 грн. -
відшкодування витрат на інформаційно -технічне забезпечення розгляду справ та
200 грн. відшкодування витрат на послуги адвоката.

В іншій частині
позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, ЦПК України, ст.ст.355,
365, 386, 387, 390, 1166, 1167 ЦПК України, ст.ст.48 - 50 ЗУ "Про власність",

РІШИВ:

Позовну заяву
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 878 грн. 71 коп. матеріальної шкоди,
3 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, частково в рахунок
відшкодування судового збору в сумі 51 грн., 30 грн. - відшкодування витрат на
інформаційно - технічне забезпечення розгляду справ та 200 грн. відшкодування
витрат на послуги адвоката.

В іншій частині
позову ОСОБА_2 відмовити.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана до Крюківського
районного суду м. Кременчука на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційне скарга на рішення може бути подана до Крюківського
районного суду м. Кременчука на протязі двадцяти днів після подачі заяви про
апеляційне оскарження.