Справа 22ц-1143 8/2007     Головуючий
Категорія №21(2)     інстанції - Пустовіт О.Г.
УХВАЛА

Іменем
України

15 листопада
2007 року      м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого
судді - БАРИЛЬСЬКОЇ А.П.,

суддів -
ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є.,  СОКОЛАН Н.О.

при секретарі -
Чубіній А.В.,

за участю -
представника Відділення Фонду ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу
за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань
України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 09 жовтня 2006 року за позовом ОСОБА_2 до
Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про
стягнення сум відшкодування шкоди , -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 жовтня 2006 року
позов ОСОБА_2 про стягнення сум відшкодування шкоди задоволено: на користь
позивача стягнуто: з Відкритого акціонерного товариства "Суха Балка
"(далі - ВАТ "Суха Балка") одноразово,  заборгованість по щомісячних виплатах
відшкодування шкоди за період з 01.07.1994р. по 01.04.2001р. в сумі,  8193 грн.96коп.,  компенсацію за несвоєчасну виплату частини
щомісячних платежів відшкодування шкоди в сумі 5784грн.27коп.,  а всього 13 978грн.68коп.; з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області (далі - Відділення Фонду) заборгованість по
щомісячних платежах за період 01.04.2001р. по 01.09.2006р. у сумі
11231грн.35коп. та щомісячні страхові виплати починаючи з 01.09.2006р. в
розмірі 457грн.39коп.

В апеляційній
скарзі Відділення Фонду просить рішення суду скасувати та направити справу на
новий розгляд,  оскільки,  на його думку,  суд першої інстанції безпідставно притягнув
його до участі в справі в якості відповідача; не врахував,  що він не є правонаступником помилок

підприємства,  а виплата перерахунків потерпілим внаслідок
вини підприємства за період до 01.04.2001 року є нецільовим використанням
коштів; не перевірив,  чи відбулося на
ВАТ "Суха Балка" підвищення заробітної плати на коефіцієнти підвищення
тарифних ставок (посадових окладів); не прийняв до уваги,  що після збільшення тарифів середня заробітна
плата не збільшилася у зв'язку із зміною структури заробітної плати;
неправильно застосував п. 28 "Правил відшкодування шкоди...",  який встановив лише випадки перерахунку сум
відшкодування шкоди,  а не сам механізм
такого перерахунку; не надав правової оцінки економічному обґрунтуванню
застосування чи не застосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок
(посадових окладів); не взяв до уваги вимоги постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 24.10.2003 р. «Про внесення змін і доповнень до Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»,  згідно якого перерахунок страхових виплат
проводиться лише у випадках,
встановлених ст.29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного
захворювання,  які призвели до втрати
працездатності" ; безпідставно задовольнив вимоги позивача понад строк
позовної давності,  стягнув
заборгованість з неіснуючої юридичної особи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється,  що позивач тривалий час працював на шахті
"імені Фрунзе"
з 1958 року на різних роботах,  в
тому числі з 1960 року підривником. 25.06.1966р. при виконання службових
обов'язків позивача було травмовано,  про
що складено акт про нещасний випадок №40 по формі Н-1 від 26.06.1996р. У
зв"язку із нещасним випадком ОСОБА_2 втратив професійну працездатність та
за висновком МСЕК від 21.08.1992р. йому встановлено 20% втрати професійної
працездатності починаючи з 01.06.1992р. безстроково.

Звертаючись до суду,  позивач у своїй
позовній заяві зазначив,  що відповідач
"Суха Балка" неправильно розрахував та призначив до виплати щомісячні
суми відшкодування шкоди,  і в подальшому
виплати проводив невірно,  оскільки не
застосував необхідні коефіцієнти підвищення цих виплат,  у зв"язку із чим просив стягнути
заборгованість починаючи 01 липня 1994 року.

Задовольняючи
позов частково,  суд погодився із
доводами позивача про те,  що при
коригуванні сум відшкодування шкоди підприємство неправильно застосувало
коефіцієнти росту реальної середньої заробітної плати,  а не коефіцієнти збільшення тарифних ставок
(посадових окладів),  а Відділення
Фонду,  в свою чергу,  продовжило виплату страхових сум у
неправильному розмірі.

Однак,  з таким
висновком щодо наявності підстав для перерахунку щомісячних платежів погодитись
неможна,  оскільки змінюючи розмір
щомісячних виплат,  суд першої інстанції
не перевірив,  чи відбулося фактично
підвищення заробітної плати по підприємству,
не витребував відомості про нарахування і одержання заробітної плати за
професією позивача за оспорюваний період,
тобто на час виплати відшкодування шкоди підприємством.

Задовольняючи
вимоги позивача та стягуючи з ВАТ "Суха Балка" суми недоплачених
виплат за період з 1994 року,  а також
компенсацію за несвоєчасну виплату сум відшкодування шкоди,  суд не звернув уваги на норми ст. 71 ЦК 1963р. (з урахуванням
правила п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003р.) та на роз'яснення,
викладені в пунктах 1, 1-1,
1-2,  22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з
наступними змінами),  згідно з якими
загальний строк,  у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про захист свого права (позовна
давність),  встановлюється тривалістю у
три роки. У випадку,  коли вимоги
потерпілого стосуються перерахунку сум щомісячних платежів,  раніше визначених судом або роботодавцем (у
тому числі й у разі неправильного обчислення суми щомісячних платежів) при
задоволенні позову,  кошти стягуються за
час,  що не перевищує трьох останніх
років,  які передували моменту звернення
особи до суду.

Відповідно
до Закону від 23 вересня 1999р. № 1105-Х1У "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,  які
спричинили втрату працездатності" особам,
які потерпіли на виробництві,  до
01 квітня 2001р.. Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з
моменту передачі відповідними підприємствами в установленому порядку
документів,  що підтверджують право цих
працівників на такі послуги.

Однак,  стягуючи з Відділення Фонду
щомісячні страхові платежі,  суд не
звернув уваги на це правило та не встановив,
чи дотримано позивачем строк позовної давності при пред'явленні вимог до
Фонду з урахуванням наведених мотивів.

Крім того,  відповідно до абз. 6
пункту 28 Правил перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у
перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути
більшим від середнього заробітку відповідного працівника (після підвищення
тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного або у
перерахунку на повний календарний місяць роботи.

Вирішуючи
спір,  суд не звернув. уваги на зазначене
положення й не з'ясував розмір середньомісячного заробітку відповідного
працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом
повного календарного місяця або у перерахунок на повний календарний місяць
роботи,  та чи не буде перевищувати
розмір відшкодування нарахованого позивачу встановлені  обмеження. Довідка,  яка міститься у справі на аркуші

№
17,  та яку суд прийняв до уваги,     не відповідає вимогам зазначеного пункту.

У зв'язку з тим,
що суд першої інстанції розглянув не всі позовні вимоги і цей недолік не
може бути усунений ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції,  крім того,
порушив норми матеріального та процесуального права,  колегія суддів вважає,  що ухвалене рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд.

На
підставі викладеного,  керуючись ст.
303,  307,  311 ч. 1 п. 5,  313 - 315 ЦПК України,  колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Кривому Розі Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 жовтня 2006 року скасувати.

Справу направити
на новий розгляд в той же суд в іншому складі.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом  двох місяців з дня набрання нею
законної сили.