Справа № 22ц-1034/2007                                              Головуючий у
Категорія - цивільна         Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

29 серпня 2007
року                                                                                                   м.
Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого:        Коренькової З.Д.,

суддів:                          Горобець Т.В.                   Миронцова В.М.

при
секретарі:       Мехед Т.О.,

з участю:
представника ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, в особі її представника ОСОБА_5 на рішення Деснянського
районного суду М.Чернігова від 17 квітня 2006 року по справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, виконавчого комітету Чернігівської міської ради
про визнання права користування жилим приміщенням, визнання ОСОБА_1 такою, що
втратила право користування жилим приміщенням, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про виселення з неповнолітнім сином, усунення перешкод у користуванні
жилим приміщенням, -

встановив:

Оскаржуваним рішенням визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
сином право користування квартирою АДРЕСА_1, визнано ОСОБА_1 такою, що втратила
право користування зазначеною квартирою, в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено. На дане    рішення    подана
апеляційна    скарга    представником    позивача

(відповідача)
ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1, в якій ставиться питання про закриття провадження
по справі в частині вимог до виконавчого комітету Чернігівської міської ради,
про скасування рішення в частині задоволення вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3
і постановления нового
рішення в цій частині, та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд в
рішенні не навів будь-яких даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 наприкінці
2004 року добровільно залишила спірне житло та переїхала до іншого місця
проживання, адже вона саме на запрошення квартиронаймача ОСОБА_6 вселилась у
спірне житло. Не зважаючи на те, що ОСОБА_1 вимушена була тимчасово виїхати з
квартири, вона залишила там свої речі, а після того, як вона розірвала шлюб з
ОСОБА_6, вона постійно підтримувала порядок і чистоту у квартирі, періодично
заходивши до неї, готувала чоловікові їжу, що за змістом ЖК України
визначається як ведення спільного господарства. Також, апелянт вважає, що після
смерті колишнього чоловіка ОСОБА_6, ОСОБА_2, порушуючи права позивачки
(відповідачки) протиправно захопили спірне житло, в зв"язку з чим вони
підлягають виселенню без надання спірного приміщення.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, суд першої
інстанції вийшов з того, що факт проживання в спірній квартирі з
жовтня-листопада 2004 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх неповнолітнього сина
підтвердився в судовому засіданні, а також, те, що вони вели спільне
господарство, доглядали за батьком до його смерті, сплачували за комунальні
послуги. ОСОБА_1 суд визнав такою, що втратила право користування квартирою на
тих підствах, що вона з вересня 2004 року, тобто понад 6 місяців не проживала в
квартирі без поважних причин.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що квартиронаймачем АДРЕСА_1 з
1990 року являвся ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. В якості ч.1енів сім"ї
у період з травня 1998 року по вересень 2002 року був прописаний син померлого
ОСОБА_2. З
березня 2003 року по березень 2005 року ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_1.

Обставини щодо припинення реєстрації у спірній квартирі
ОСОБА_2 та
реєстрації ОСОБА_3 в даній справі ніким оспорені не були, що і підтвердило
добровільне волевиялення на це покійного ОСОБА_6. Що стосується факту
реєстрації ОСОБА_1 у квітні 2003 року, то вона набула з того часу права
користування спірним приміщенням, але фактично не

проживала в спірній
квартирі. Сам факт реєстрацій не може слугувати правом на таке користування цим житлом безстроково в разі
відсутності факту користування. Відсутність реєстрації сама по собі також не
може бути підставою для відмови у визнання права користування жилим приміщенням
за особою, яка там проживала чи вселилась туди як ч.1ен сім"і наймача
приміщення.

Зазначене також
підтвердилось актом ЖРЕД № 11 М.Чернігова від

07.07.2005     року, згідно якого
ОСОБА_1 у спірній квартирі не мешкала з

березня 2003 року по час складання цього акту. Обставини викладеного

підтверджені і сусідами по квартирі, та додатковим актом ЖРЕД № 11 від

24.03.2006      року. Посилання
апелянта на те, що вона проводила оплату

комунальних платежів не може бути доказом так як всі представлені

сторонами квитанції заповнені на ім"я квартиронаймача ОСОБА_6

Також, судом було встановлено, що з вересня 2004 року
ОСОБА_1 вже не мешкала в цій квартирі за власним бажанням, а не внаслідок
протиправної поведінки з боку ОСОБА_6 по відношенню до її житлових прав,
оскільки відповідачка не довела в судовому засіданні, що її не проживання було
викликано протиправною поведінкою квартиронаймача відносно неї, що вона
зверталась до відповідних установ за захистом своїх житлових прав. Оскільки,
вона не проживала в квартирі з вересня 2006 року більше 6 місяців без поважних
причин, суд на підставі ст.
ст. 71, 72 Житлового Кодексу України визнав її такою, що втратила права на
користування спірним житлом.

Факт вселення ОСОБА_2,
ОСОБА_3 з їх неповнолітнім сином із дозволу померлого ОСОБА_6 для спільного
проживання, ведення господарства, та догляду за батьком підтвердився на
підставі вищевикладеного, на підставі чого позивачі і набули право користування
цим житлом. З ними житловий орган уклав договір найму спірного житла від
08.07.2005 року, який не визнаний в установленому законом порядку недійсним так
як ОСОБА_1 відмовилась від заявленого позову в цій частині.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи
апелянта, що виконком Чернігівської міської ради не може бути стороною по
справі так як не є ні фізичною ні юридичною особою. Проте виконком управління
житловим фондом і такі повноваження йому передані міською радою. Крім того за
довідкою паспортної служби Деснянського району м.Чернігова в даний час спірна
квартира на праві власності належить ОСОБА_7 що підтвердили в судовому
засіданні обидві сторони.

На підставі наведеного, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування
рішення, яке є законним і обгрунтованим, а тому апеляційна скарга представника
ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє її представник ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17
квітня 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно після її ухвалення і може
бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох
місяців після набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.