УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

09 липня 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді   Ланкова М.В. Суддів    Ісаєва Г.А.

Белинчук Т.Г.
при секретарі Петренко Т.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа:
Гурзуфська селищна рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою
й стягнення моральної шкоди, по зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті
особи: Гурзуфська селищна рада, Управління головного архітектора Ялтинського
міськвиконкому про знос самовільної будови, за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Гурзуфської селищної ради, третя особа:
ОСОБА_2про визнання незаконними рішень Гурзуфської селищної ради і недійсним
договору оренди земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Ялтинського міського суду АР Крим від 19.03.2007
року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просить усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою, що належить йому на праві приватної власності,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1, забов'язавши відповідача ОСОБА_2 відновити
тверді межі і межові знаки їх сумісних ділянок, відповідно до даних
земельно-кадастрової документації і згідно затверджених проектів земельних
ділянок. Забов'язати ОСОБА_2 відновити проїздну дорогу до будинкуАДРЕСА_1

Позовні вимоги
мотивовані тим, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку на підставі договору
дарування від 10.02.1992
року № 4-832 і
земельної ділянки площею 0,1116
га, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку,
виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, 15.06.2004 року № 001152 за адресою:
АДРЕСА_1

ВідповідачОСОБА_2
є власником 82/100 частини
сусідньої земельної ділянки, на підставі державного акту на земельну ділянку
від 13.02.2002 року № 146, виданого
Гурзуфською селищною радою на підставі Рішення 32 сесії 23
скликання від 25,12.2001
року №24.

Відповідно до акту
обстеження земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 проектованого
до відведення ОСОБА_2. в сумісну пайову власність для обслуговування житлового
будинку і господарських споруд від 29.06.2000
року, і виданим державним актом на земельну ділянку, ділянка складається з
двох частин, розділених між собою проїздом (при відведенні проїзд в межі
земельної ділянки не включався).

У 2003 році,
відповідач, розпочав будівництво на своїй ділянці, об'єднав частини земельної
ділянки, самовільно зривши єдиний під'їзд до будинків НОМЕР_2 і НОМЕР_3

Справа№22- ц-3879
/2007 року                  Головуючий
першої

Інстанції                            Бондаренко
Г.М.

Доповідач                    Панков
М.В.

Все це позбавило
можливості позивача користуватися під'їздом до свого будинку. ОСОБА_1 також
вважає, щоОСОБА_2 зруйнував межі їх земельних ділянок і впритул  до його будов вистроїв бетону стіну в
порушення Будівельних норм і правил.

ОСОБА_1 просить
задовольнити його вимоги на підставі ст. 48
Закону України „Про власність" і згідно ст. 152 ЗК України.

ВідповідачОСОБА_2
пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_1, треті особи-Гурзуфська селищна рада,
Управління головного архітектора, у якому просить суд прийняти рішення щодо
зносу самовільної будови ОСОБА_1 у частині, пов'язаною із приналежної ОСОБА_2.
підпірною стіною.

Зустрічні
позовні вимоги мотивує тим, що у ОСОБА_1 відсутній дозвіл інспекції ДАБК м.Ялта
на проведення будівельних робіт, а також тим, що він неодноразово залучався до
адміністративної відповідальності за самовільне будівництво.

ОСОБА_3.,ОСОБА_4.,
ОСОБА_1, ОСОБА_5.,ОСОБА_6,ОСОБА_7. звернулися в суд з позовною заявою до
Гурзуфської селищної ради, третя особаОСОБА_2, у якому просять визнати незаконними рішення Гурзуфської
селищної ради № 43 від 25.11.2005 року „Про
затвердження проектів відводу земельних ділянок" і рішення Гурзуфської
селищної ради № 17 від 14.12.2005 року „Про
внесення змін у раніше ухвалені рішення", а також просять визнати
недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між Гурзуфською селищною
радою і ОСОБА_2. від 24.01.2006
року.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що в оренду передана дорога загального користування, якою вже
багато років користуються жителі вул.Виноградної в смт.Гурзуф. Зазначена дорога
була єдиною, по якій можна було проїхати до будинків позивачів, а з передачею в
оренду дороги ОСОБА_2. вони позбавлені такої можливості.

Рішенням
Ялтинського міського суду АР Крим від 19.03.2007
року у позові ОСОБА_1. до ОСОБА_2,
третя особа: Гурзуфська селищна рада про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою й стягнення моральної шкоди-відмовлено.

У зустрічному
позові ОСОБА_2. до ОСОБА_1, треті особи: Гурзуфська селищна рада, Управління
головного архітектора Ялтинського міськвиконкому про знос самовільної будови - відмовлено.

У
позовіОСОБА_3.,ОСОБА_4, ОСОБА_1., ОСОБА_5, ОСОБА_6.,ОСОБА_7. до Гурзуфської
селищної ради, третя особа:ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення Гурзуфської
селищної ради № 43 від 25.11.2005 року „Про
затвердження проектів відводу земельних ділянок" і рішення Гурзуфської
селищної ради №17 від 14.12.2005 року „Про
внесення змін в раніше ухвалені рішення" і визнанні недійсним договору
оренди земельної ділянки, укладеного між Гурзуфською селищною радою і ОСОБА_2.
від 24.01.2006 року,
зареєстрованому в книзі записів договорів оренди земельних ділянок № 01-відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши позивачів та представника ОСОБА_2 колегія вважає,
що рішення є правильним і скасуванню не підлягає.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1116 га по
вул.Виноградної в смт.Гурзуф згідно державного акту виданого на підставі
свідоцтва про право на спадщину за заповітом 15.06.2004 року №001152
і власником житлового будинку на підставі договору дарування від 10.02.1992 року № 4-832.

Власником
суміжної ділянки НОМЕР_1
єОСОБА_2 Більше трьох років тому при проведенні будівельних робіт на
ділянці відповідача, знесена частина проїзду, що веде до будинку позивача.

Відповідно до
висновків судової експертизи №1565
від 25.10.2004 року
ОСОБА_2. був виданий держаний акт №041716
серія 3-КМ від 13.02.02
року на право приватної власності на землю, розташовану у АДРЕСА_2  Зазначена земельна ділянка складається із двох ділянок,
розділених проходом загального користування.

Згідно ескізного
проекту внутріквартального під'їзду до домоволодінь , НОМЕР_2 і НОМЕР_3
поАДРЕСА_1, виконаного фірмою „Рапід" м.Сімферополь, спірний під'їзд
практично не підлягає відновленню, оскільки був повністю  зруйнований
і  провалений  у результаті
багаторічних  природних  процесів

(розмивів,
осідань,зсувів, обвалів).

Під час розгляду
позову спірний прохід у складі земельної ділянки площею 0,1839 га був переданий
Гурзуфською селищною радою ОСОБА_2. за Договором оренди від 24.01.2006 року для
будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і
споруджень (присадибна ділянка).

Щодо відновлення
межових знаків, стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позивачем не надано
доказів існування зазначених порушень під час розгляду справи. Також ОСОБА_1не
надано доказів заподіяння йому з боку ОСОБА_2 моральної шкоди.

Суд першої
інстанції також прийшов до висновку, про те, що відповідач зводячи бетону стіну
на межі земельних ділянок ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не порушив інтереси ОСОБА_1 як
власника земельної ділянки.

На думку суду
першої інстанції не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4.,
ОСОБА_1, ОСОБА_5., ОСОБА_6,ОСОБА_7. про визнання незаконними рішення
Гурзуфської селищної ради №
43 від 25.11.2005 року
„Про затвердження проектів відводу земельних ділянок" і рішення
Гурзуфської селищної ради №
17 від 14.12.2005 року
„Про внесення змін у раніше ухвалені рішення", а також про визнання
недійним договору оренди земельної ділянки, укладеного між Гурзуфською селищною
радою і ОСОБА_2. від 24.01.2006
року.

Суд дійшов до
висновку, що позивачем не надані докази, що підтверджують незаконність рішень
Гурзуфської селищної ради №
43 від 25.11. 2005 року і № 17 від 14, 12. 2005 року. Також
позивачами не надані докази, що підтверджують недійсність договору оренди
земельної ділянки, укладеного 24.01.2006
року між Гурзуфською селищною радою і ОСОБА_2.

Суд не прийняв
до уваги посилання позивачів на те, що до них не можуть під'їхати машини
швидкої допомоги і пожежної. Як вбачається з документів, наданих представником ОСОБА_2,
дляОСОБА_7., ОСОБА_6, ОСОБА_5. передача земельної ділянки ОСОБА_2. і
будівництво нової дороги нічого не змінили, тому, що вони мають безпосередній
доступ до дороги, будинок ОСОБА_3. взагалі перебуває в іншій частині вул.
Виноградної й має самостійний вихід на дорогу, до будинків ОСОБА_4. й ОСОБА_1
проїзду не було й раніше, вони мають прохід на вул.Виноградну з протилежного
боку.

Більше того,
судом встановлено, що для забезпечення під'іздних колій ОСОБА_2. рішеннями
виконкому Гурзуфської селищної ради №
369 від 23.12.2004 року і № 167 від 26.05.2005 року було надано
дозвіл по зміні траси й реконструкції ділянки внутріквартального під'їзду до
домоволодінь НОМЕР_2 і НОМЕР_2 а поАДРЕСА_1

Також судом
встановлено, що по проекту землеустрою по відводу спірної земельної ділянки
ОСОБА_2 були отримані позитивні висновки: Управління головного архітектора
Ялтинського міськвиконкому, Управління держекологічної інспекції
Південно-Кримського регіону, Гурзуфської СЕС, Республіканського комітету з
охорони культурної спадщини, Ялтинського міського управління земельних
ресурсів. Спірна земельна ділянка по статистичному звіту Державного комітету
України по земельним ресурсам „Облік землі" ( форма 6-зем) значилась як: рядок 2.4; шифр 22 „земельні
ділянки для будівництва й обслуговування житлового будинку й господарських
споруд".

Крім того, у
матеріалах справи є постанова, яка вступила в законну чинність, Ялтинського
міського суду від 08.12.2006
року, якою встановлено, що спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_2.
відповідно до діючого законодавства України.

Також до
матеріалів справи залучена постанова Центрального районного суду м.Сімферополя
АР Крим по адміністративній справі №а-285/06 від 11.05.2006 року, згідно якої визнано неправомірними дії
Республіканського комітету з охорони культурної спадщини про надання висновку
про неможливість розміщення ОСОБА_2. житлових будинків у АДРЕСА_2, у тому числі на
орендованій земельній ділянці (аркушах ухвали 4), зобов'язано Реском видати ОСОБА_2. позитивний висновок
щодо подальшого будівництва житлових будинків та господарських споруд за
вказаною адресою.

Згідно з ст. 61 п.З ЦПК України,
обставини, встановлені судовим рішенцям у цивільний, господарській або
адміністративній справі, що набрало законної сили, не

доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Що стосується
висновку експерта № 2217
від 28.12.2006 року, то
він є одним з засобів доведення й немає переваг стосовно інших доказів, тим
більше, що експертиза проведена з явними протиріччями - експерт вийшов
за рамки поставлених в ухвалі суду від 12.07.2006
року питань; експерт не надав чіткого пояснення, що це прохід або проїзд і
вступив у протиріччя зі своїм попереднім висновком № 1565 від 25.10.2004 року.

Відповідно до п.
34 ст.26 Закону
України „Про місцеве самоврядування в Україні , до виняткової компенсації сільських, селищних, міських
рад ставиться регулювання

земельних
відносин.

Суд першої
інстанції прийшов до висновку, що всі перераховані підстави и документи,
залучені до матеріалів справи, дають підстави вважати, що оскаржуване рішення й
договір оренди земельної ділянки були прийняті відповідно діючого законодавства
України й підстави для визнання незаконним рішень й визнання недійсним договору
оренди земельної ділянки у суді відсутні.

З висновками
суду першої інстанції колегія погоджується, вважає їх правильними та
обгрунтованими і вважає, що суд в повній мірі дослідив всі обставини які
стосуються спору і дав їм повну оцінку.

Що стосується
доводів ОСОБА_1 про те, що відповідач знищив межу їх земельних ділянок зайняв
неналежну йому територію, а це позбавило змоги ОСОБА_1 обслуговувати не тільки
свою земельну ділянку, але й його споруди, то з цими доводами колегія не
погоджується зі слідуючих підстав.

Як вбачається з
матеріалів справи збудована ОСОБА_2. підпірна стіна не зачіпає межі земельної
ділянки ОСОБА_1

В свою чергу
ОСОБА_1 прибудував до підпірної стіни ОСОБА_2 свої приміщення. При таких
обставинах вважати, що діями ОСОБА_2 зачіпаються інтереси ОСОБА_1 як власника
земельної ділянки на думку колегії не має підстав.

Колегія також
погоджується з висновками суду першої інстанції що даний ОСОБА_2. дозвіл на
зміну траси і реконструкції ділянки внутріквартального під'їзду до будівель
позивачів не погіршили становище позивачів.

Рішенням
виконкому Гурзуфської селищної ради №180
від 25.05.2006 року був
затверджений акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта -
внутріквартального під'їзду до домоволодінь НОМЕР_2 іНОМЕР_3по АДРЕСА_1

Це
рішення в установленому законом порядку ніким не скасовано.

Виходячи
з вищевказаного колегія не знаходить правових підстав для скасування

оскаржуваного
рішення.

Керуючись
ст. ст. 303, 308, 315 Цивільного
процесуального кодексу України,

колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення  Ялтинського міського суду АР Крим від 19.03.2007   року залишити без

змін.

Ухвала
може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України

протягом двох місяців.

Ухвала апеляційного суду набирає законної  сили з моменту її проголошення.