Справа № 22-1683/2007р.                                             Головуючий
Категорія 39                                                                    Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 березня 2007 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого Стельмах Н.С.,

суддів Резникової Л.В, Стратіло В.І,

при секретарі Писаревій Ю.Г.,
розглянув у відкритому судовому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1до Донецького обласного протипухлинного центру про
зміну формулювання наказу та відшкодування моральної шкоди і

встановив:

в апеляційній
скарзі ОСОБА_1. оспорює обгрунтованість судового рішення, яким відмовлено
в задоволенні вказаного позову, і ставить питання про його скасування та
ухвалення нового про задоволення позову, оскільки вважає, що викладені в
рішенні висновки суду не відповідають обставинам справи.

В засіданні
апеляційного суду ОСОБА_1. підтримав доводи своєї апеляційної скарги і просив
про її задоволення, скасування судового рішення та ухвалення нового про
задоволення його позову.

Судом першої
інстанції при розгляді цієї справи встановлено наступні обставини.

13 липня 2005
року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до відповідача і просив скасувати
його наказ від 29 січня 2003 року та стягнути
на його користь у відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Він зазначав: що
вказаним наказом було створено комісію з його працевлаштування, що суперечить
чинному трудовому законодавству, оскільки не підтверджено документами МСЕК, і
порушує його конституційне право на працю.

В заяві від 5 вересня 2005 року позивач
уточнив свої вимоги (а.с. 12)
і за скасуванням оскарженого ним наказу, просив змінити формулювання наказу
№-81 від 6.07.2005 року,
зазначивши, що наказ №-17
від 28.01.2003 р.
скасовано як такий, що не мав будь-яких підстав для його видання в 2003 році.

Рішенням
Будьонівського районного суду м. Донецька від 21 грудня 2005
року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний суд
вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до
вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухваленим
на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які

2

сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, .підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в п. 1 постанови „Про судове рішення" № 11 від 29 грудня 1976 року, рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуальний
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності
з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності -
на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обгрунтованим
вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для
справи, висновки суду про встановленні обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно
до вимог ст. ст. 221,
237-1 КЗпП України розгляд судом трудових

спорів,
що виникають між працівником і власником, застосовується незалежно від

форми
трудового договору, а відшкодування власником або уповноваженим ним

органом
у встановленому законодавством порядку моральної шкоди працівнику

провадиться
у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних

страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових

зусиль
для організації свого життя

При розгляді
цієї справи судом встановлено, що відповідачем відповідно до висновку МСЕК від 15.11.02 р. (а.с.50-51)
наказом №-17 від 28.01.2003 р. було створено
комісію з працевлаштування позивача.

Оскільки вказане
питання не було вирішено до 1
квітня 2004 року, а
з цього часу за не проходженням чергового огляду не підтверджено наявність чи
відсутність у позивача 2-ї
групи інвалідності, відповідачем було видано наказ №-81 від 6.07.2005 року про втрату
сили наказу №-17 від 28.01.03 р.

За таких
обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо відсутності
підстав для задоволення позову ОСОБА_1.

Оскільки
апеляційним   судом   не
встановлено   порушення   або
неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи
норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду
обставинам справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового
рішення немає. Керуючись ст.
ст. 307, 308, 314 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1. відхилити, рішення Будьонівського районного суду м. Донецька
від 21 грудня 2005 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає
чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.