Справа № 22ц - 2163/ 2006                                          Головуючий в 1 інстанції - Янжула С.А.
Категорія -19/21                                                            Доповідач   -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ         УКРАЇНИ

10 квітня 2007 року              Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного

суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого     -
Глущенко Н.Г.

суддів                 - Григорченка Е.І., Пищиди М.М.

при
секретарі   -
Білоконь Н.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою ВАТ
"Павлоградвугілля" на рішення Першотравенського міського суду
Дніпропетровської області від 29 грудня 2006 року по справі за позовом
ОСОБА_1до ВАТ "Павлоградвугілл", третя особа - Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві
професійних захворювань України в м.Першотравенську Дніпропетровської області,
про стягнення компенсації у зв'язку з порушенням строків виплати одноразової
допомоги , -

ВСТАНОВИЛА:

ВАТ "Павлоградвугілля" звернулося до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить рішення Першотравенского міського суду
Дніпропетровської області від 29.12.2006 року скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову позивачу ОСОБА_1. в його позовних вимогах / а. с. 36 - 37
/.

Зазначеним рішенням суду з ВАТ "Павлоградвугілля" на користь
ОСОБА_1. стягнено компенсацію втрати частини одноразової допомоги у зв'язку з
порушеннями строків її виплати у сумі 20387,10 грн. та судовий збір в розмірі
203,87 грн. / а. с. 32-33 /.

Як на підстави апеляційної скарги відповідач посилався на
те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального
закону, а висновки суду не відповідають матеріалам справи. Відповідач вважає,
що одноразова допомога не підлягає компенсації. Також відповідач вважає, що
позивачем пропущений строк на звернення до суду   з даним позовом / а. с. 36-37 /.

Суд першої інстанції встановив, що позивач тривалий час
працював МГВМ 5 розряду
на шахті "Степова", правонаступником якої є ВАТ
„Павлоградвугілля", де під час виконання трудових обов'язків був травмований,
з ним 22.03.1994 року
стався нещасний випадок на виробництві. Згідно висновку МСЕК від 12.08.1999 року позивачу
було встановлено 50% втрати
професійної працездатності. Наказом по шахті "Степова" № 2427 від 29.10.1999 року

2

позивачу
була призначена одноразова допомога у розмірі 31050 грн., виплата якої була розпочата лише в 2004 році: 3000 грн. виплачено в
серпні 2004 року і 28050 грн. - в листопаді 2004 року.

За таких обставин, та виходячи із вимог п. п. 39,43 Правил
відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим
органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків /затверджених постановою Кабміну України від
23.06.1993 року № 472 - із послідуючими
змінами та доповненнями /,
згідно яких одноразова допомога виплачується потерпілому в місячний строк з
дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а якщо
потерпілому з вини власника своєчасно не виплачена сума відшкодування шкоди, то
ця сума виплачується без обмеження будь-яким строком і підлягає коригуванню у
зв'язку з ростом цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому ст.
34 Закону України
від 24.03.1995 року
"Про оплату праці" та Положенням про порядок компенсації працівникам
втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати / затвердженим
Постановою Кабміну України від 20.12.1997 року № 1427 /, - суд першої інстанції
прийшов до висновку, про те що з відповідача на користь позивача підлягає
стягненню компенсація втрати частини одноразової допомоги у зв'язку з
порушенням строків її виплати.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить
до висновку, що скаргу необхідно відхилити , а рішення суду залишити без змін з
наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін,
обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку,
постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо
обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та
поясненнями самих сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої
інстанції прийшов до правильного висновку про те, що з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини одноразової допомоги у
зв'язку з порушенням строків її виплати.

Відповідно до ст.11 Закону України від 14.10.1992 року "Про охорону праці", п. п. 30,39,43 Правил
відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим
органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків /затверджених постановою Кабміну України від
23.06.1993 року № 472 - із послідуючими
змінами та доповненнями /
- одноразова допомога входить до складу страхових виплат, які підлягають
коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в
порядку, встановленому ст. 34
Закону України "Про оплату праці".

Сума компенсації обчислена судом першої інстанції правильно виходячи із
встановлених обставин по справі та вище зазначених норм матеріального закону, а
також розмірів індексів інфляції за даними Державного комітету статистики
України.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України ( складом 15 чоловік) в своїй
ухвалі від 11.03.2004 року по
справі за позовом ОСОБА_2.,
також підтвердила ту обставину, що відповідно до ст. 11 Закону України
від 14.10.1992 року
"Про охорону праці", п.п. 30,39,43
Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або
уповноваженим органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків /затверджених постановою
Кабміну України від 23.06.1993
року № 472 / - сума
одноразової допомоги входить до складу страхових виплат, які підлягають
коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги,
встановленому ст. 34 Закону
України "Про оплату праці" /
а. с. 50-51 /.

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

3

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки
доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у
судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Крім того, приведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення
апелянтом норм права, що суперечить діючому законодавству. Інші доводи
апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до
скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.
303,307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ВАТ "Павлоградвугілля" -
відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2006 року - залишити без
змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з цього часу.