Справа № 9 кв-64 2007 р.                                                         Головуючий по 1 інстанція
Категорія 41                                                                                         Терещенко O.I.
Доповідач в апеляційній Інстанції
Сибільова Л.О. Доповідач
в       касаційній інстанції Магда
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2007 р.                                                                                                             м. Черкаси

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області у
складі:

головуючого:     Вініченка Б.Б.

суддів:                       Храпка В.Д.

Бородійчука В.Г. Качана О.В. Магди Л.Ф.

розглянувши у судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_1. на рішення Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 28 квітня 2004 р. та ухвалу апеляційного суду Сумської
області від 12 липня 2004 р. по справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання
таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та за зустрічним
позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_1., третя особа ОСОБА_3., про визнання договору
дарування недійсним, вивчивши матеріали справи,

встановила:

ОСОБА_131 липня
2003 р. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2про визнання таким, що втратив
право користування жилим приміщенням. В
позовній заяві вказувала, що 19 травня 1995 р. відповідач по справі, її
батько, подарував їй будинок по вул. АДРЕСА_1 Шаповальської сільради. В цьому
будинку ОСОБА_2не проживає з 1994 p., з моменту
реєстрації шлюбу з ОСОБА_4., постійно мешкає в м. Конотоп в будинку своєї
дружини, однак виписуватися з подарованого будинку не бажає. Тому позивачка
просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком.

2

13 листопада 2003 р. ОСОБА_2 подав до суду зустрічну
позовну заяву до ОСОБА_1., третя особа ОСОБА_3., про визнання договору
дарування, укладеного 19 травня 1995 p., недійсним, мотивуючи свої вимоги
тим, що спірний будинок він побудував разом зі своє дружиною ОСОБА_5. і
зареєстрував його на своє ім'я в 1968 р. Після смерті дружини спадкоємцями її
частки в будинку були він та двоє доньок ОСОБА_1. і ОСОБА_3., кожному з них
належало по 1/6 частині будинку в порядку спадкування, тому його частка
складала 2/3 частини, а з урахуванням частки ОСОБА_3. 5/6 частин будинку.

В травні 1995 р.
ОСОБА_1подала до суду позов до нього про визнання права власності на частину спадкового майна після смерті матері. Ця
справа була припинена за її заявою, оскільки вони домовилися, що він подарує
дочці будинок, а вона буде довічно утримувати його, надавати йому
матеріальну допомогу, доглядати будинок.
Однак після укладення договору, відповідачка за зустрічним позовом
почала погано до нього відноситись, відмовилась надавати матеріальну допомогу,
не ремонтувала будинок і цей будинок перебуває в занедбаному стані. Зі спірного будинку позивач не виписувався, бо
іншого житла не має, проживає в будинку своєї дружини, з якою в нього
складні стосунки.

В зв'язку з
наведеним, ОСОБА_2просив суд визнати договір дарування будинку недійсним з підстав, передбачених ст. 57 ЦК України, як укладений в результаті
обману з боку ОСОБА_1.

Рішенням
Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 квітня 2004 р. в задоволенні
позову ОСОБА_1. відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2. задоволений, визнано
недійсним договір дарування будинку від 19 травня 1995 p., укладений
між ним та ОСОБА_1, стягнуто з ОСОБА_1. на користь
ОСОБА_2. 17 грн. сплаченого державного мита та на користь держави 34 грн.
державного мита.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 12 липня 2004 р. рішення суду
залишено без змін.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1посилається на неправильне застосування
судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в
зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень і скерування справи
на новий судовий розгляд до суду 1 інстанції.

В запереченнях
на касаційну скаргу ОСОБА_2вважає рішення судів законними і обґрунтованими і просить відхилити касаційну скаргу
ОСОБА_1.

Колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи   зустрічний   позов
ОСОБА_2.   про   визнання
договору

3

дарування будинку ОСОБА_1 недійсним
з підстав, передбачених ст. 57 ЦК
України, суд виходив з того, що цей договір був укладений внаслідок обману
з боку ОСОБА_1., яка при укладенні договору зобов'язалася матеріально
утримувати та доглядати дарувальника, що мав поганий стан здоров'я і, як
пенсіонер, був матеріально незабезпеченим, потребував сторонньої допомоги.
Погодився з такими висновками і суд апеляційної інстанції.

Однак з такими
висновками судів погодитися не можна, оскільки суди неправильно застосували
вимоги ст. 57 ЦК України
(в редакції 1963 р.) до правовідносин сторін. За змістом цієї норми закону під
обманом слід розуміти свідоме (умисне) повідомлення чи замовчування стороною
угоди неправдивих фактів щодо предмета
угоди чи інших суттєвих обставин, в результаті якого інша сторона уклала
невигідну для себе угоду. Тільки Яри доведеності факту обману (тобто
винних дій сторони в угоді) і безпосереднього впливу цього обману на
волевиявлення іншої сторони укласти оспорювану угоду на зазначених в ній умовах така угода могла бути визнана недійсною на
підставі ст. 57 ЦК України.

Між тим, з
матеріалів справи вбачається, що договір дарування ОСОБА_2уклав на користь
своєї дочки ОСОБА_1. 19 травня 1995 p., після відкриття
Конотопським районним судом 5 травня 1995 р. провадження у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1. до нього про визнання права власності на частину спірного будинку в порядку спадкування після
смерті матері.

В зв'язку з укладенням зазначеного договору, ОСОБА_1 22 травня 1995 р. подала
суду заяву про відмову від позову. ОСОБА_2 приймав участь у розгляді даної справи, підтримав заявлене позивачкою
клопотання про відмову від позову. Сторони подали суду і суд оглянув в
судовому засіданні оригінал договору дарування, переконався у правильності його
посвідчення та реєстрації в бюро технічної інвентаризації, роз'яснив сторонам
наслідки закриття провадження у справі та своєю ухвалою від 25 травня 1995 р.
прийняв відмову ОСОБА_1. від позову і закрив провадження у справі. Ухвала суду
не оскаржувалась та набрала чинності.

Після укладення
вказаного договору ОСОБА_2 вибув на постійне місце проживання в м. Конотоп до
своєї дружини ОСОБА_4., з якою уклав шлюб 25
квітня 1995 p., де й мешкав на час подачі 31 липня 2003 р. ОСОБА_1 позову про визнання його
таким, що втратив право на проживання в будинку.

Протягом понад 8
років він не оспорював договір дарування, хоча в позовній заяві про визнання цього договору недійсним, яку він подав в
листопаді 2003 p., вказував, що ставлення до нього дочки змінилося одразу після укладення договору,
вона перестала надавати йому матеріальну допомогу, не дбала про подарований їй
будинок.

Як вбачається з
додатку до касаційної скарги, дружина ОСОБА_2. -

4

ОСОБА_4.
померла в 2004 р. і він став власником належного їй будинку
АДРЕСА_2 в порядку спадкування, його право власності зареєстровано в Конотопському бюро технічної
інвентаризації.

За наведених
обставин у суду не було підстав для застосування при вирішенні спору сторін ст.
57 ЦК України
(1963 р.) та для визнання договору дарування
будинку від 19 травня 1995 p., укладеного між ОСОБА_2. і ОСОБА_1, недійсним.
Факт обману з боку ОСОБА_1. при
укладенні договору дарування позивачем за зустрічним позовом не доведений,
спростовується зібраними у справі доказами. А тому в задоволенні позову
ОСОБА_2. про визнання договору дарування недійсним належить відмовити.

Поряд з тим,
позовні вимоги ОСОБА_1. про визнання ОСОБА_2. таким, що втратив право на проживання в будинку АДРЕСА_1 Шаповалівської
сільради Конотопського району підлягають до задоволення
з підстав, передбачених ст. 167 ЖК України, оскільки, як зазначалось вище,
він вибув з будинку на постійне місце проживання до іншого населеного пункту,
де створив сім'ю, тому втратив право користування цим жилим приміщенням з дня
вибуття.

Відповідно до
вимог ст. 341 ЦПК України суд касаційної інстанції має право скасувати судові
рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який
підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що судами обставини справи встановлені правильно, однак
невірно застосовані норми матеріального права, зокрема ст. 57 ЦК України (1963 p.), колегія суддів
вважає необхідним скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, не
передаючи справу на новий розгляд, ухвалити нове рішення про задоволення позову
ОСОБА_1. та про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

Керуючись
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України»
щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 р., ст. 57 (1963 р.) ЦК України, ст. 167 ЖК України, ст. ст. 336, 341, 346 ЦПК
України колегія суддів,

вирішила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1. задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 квітня 2004 р.
та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 12 липня 2004 р. скасувати.

5

Позов ОСОБА_1до
ОСОБА_2про визнання таким, що втратив право користування будинком задовольнити,
визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом в будинку АДРЕСА_1
Шаповальської сільської ради, Конотопського району, Сумської області.

В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання договору дарування будинку
АДРЕСА_1шаповальської сільської ради Конотопського району Сумської області від
19 травня 1995 p., укладеного між ОСОБА_2. і ОСОБА_1, відмовити.

Стягнути з
ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 8 грн. 50 коп. судових витрат по справі та 34 грн. на
користь держави судового збору.

Рішення оскарженню не підлягає.