справа № 2-256 2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

19 квітня 2007р.                     Дружківський   міський
суд  Донецької області у складі:

головуючого
- судді            Панової Т.Л.

при
секретарі                       Воробйові
К.В.

з участю
позивача              ОСОБА_3

представника
позивача      ОСОБА_4

відповідача                            ОСОБА_1

представника
відповідача  ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дружківка цивільну справу за
позовом

ОСОБА_3   до
ОСОБА_1   про

стягнення
суми боргу та моральної шкоди за договором позики, та зустрічним позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення суми
боргу, в якому вказала, що 03 вересня 2004 р. відповідач одержав від неї 3000
грн і зобов'язався повернути їх до 30 квітня 2005року, про що надав йому
розписку.

Вона неодноразово зверталася до нього з проханням повернути гроші і 23
травня 2005року він повернув 850грн, однак в теперішній час відмовляється від
своїх зобов'язань, уникає зустрічей з нею.

Вважає, що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду. На протязі майже
року вона вимушена неодноразово звертатися до відповідача, ходити по різним
інстанціям за захистом своїх прав. Був порушений нормальний уклад її життя.
Моральну шкоду оцінює в 1500грн. Просить стягнути з відповідача борг у сумі
2150грн, 64грн -три відсотки річних за прострочення грошового зобов'язання,
судові витрати у сумі 198грн, моральну шкоду у сумі 1500грн.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 в
якому зазначив, що у січні 2004року без розписки він отримав від ОСОБА_3
500грн. На момент отримання цих грошей він був у тяжкому матеріальному стані.
Ці гроші йому були потрібні для виїзду з пошуку роботи. У вересні 2004року до
нього звернулася відповідачка, щоб їй дати розписку на суму 3000грн, мотивуючи
тим, що з січня 2005року до дня фактичного розрахунку 30.04.2005року на суму
500грн нараховані відсотки і загальна сума з урахуванням відсотків на
30.04.2005р. складає 3000грн.

Просить визнати договір позики від 03.09.2004р недійсним, так як вчинений
ним під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали
позовні вимоги та пояснили, що у вересні 2004року ОСОБА_1 звернувся до неї з
проханням позичити йому 3000грн і зобов'язався повернути їх у квітні 2005року.
Частково повернув 850грн у травні 2005р. Решту боргу відмовляється повертати,
посилаючись на відсутність у нього коштів. Ці гроші вона відкладала на ремонт
даху свого будинку. Із-за того, що ОСОБА_1 їй не повернув ці гроші вона була
позбавлена можливості виконати ремонтні роботи у зв'язку з чим перенесла
душевні страждання і вважає, що діями відповідача їй завдана моральна шкода,
яку оцінює у 2000грн. ОСОБА_3 заперечує, що у січні 2004року позичала гроші
ОСОБА_1у у сумі 500грн, ніяких відсотків не нараховувала. ОСОБА_1 добровільно
писав розписку на 3000грн, які отримав від неї у вересні 2005року. Просять її
позов задовольнити в повному обсязі, а в позові про визнання недійсним договору
позики ОСОБА_1у відмовити.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що фактично він позичив гроші у
ОСОБА_3 у січні 2004року в сумі 500грн. під 10% в місяць. Розписку не писав.
Обіцяв повернути у квітні 2004року. На той час він ніде не працював, а дружина
мала дохід 200грн. у сім'ї було тяжке матеріальне становище. За позичені гроші
він поїхав до м. Москва на роботу, але з роботою нічого не вдалося і він не
зміг повернути гроші. 03.09.2004року дома у нього були гості, прийшла позивачка
і стала вимагати, щоб він написав їй розписку на підтвердження отримання
грошей, але наполягала, щоб розписку писав на 3000грн, оскільки за цей час вона
нарахувала йому проценти. Вона йому загрожувала, висловлюючи, що найме людей і
з ним будуть розмовляти інакше. Він не хотів сварки у присутності його гостей і
написав розписку на 3000грн. У травні 2005року повернув ОСОБА_3 850грн. і
вважає, що борг їй повернув. Просить визнати недійсним договір позики від
03.09.2004р., оскільки він укладений під впливом тяжких обставин і на вкрай
невигідних умовах.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3
підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають.

Суд вважає встановленим, що відповідач ОСОБА_1 03 вересня 2004року взяв у
борг у позивача ОСОБА_3 гроші в сумі 3000грн, які обіцяв повернути до 30 квітня
2005року, про що є розписка ОСОБА_1, що свідчить про укладення між сторонами
договору позики.

Судом встановлено, що на даний час відповідач свої зобов'язання виконав
частково, повернув позивачки 850грн., а залишок суми 2150 не повернув, чим
порушив вимоги ст. 1046 ЦК
України, згідно якої позикодавець передає позичальникові у власність
грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів.

Суд не може погодитися з позицією відповідача ОСОБА_1, що гроші він позичав
у сумі 500грн у січні 2004р, а розписка від 03.09.2004р була ним укладена під
впливом тяжких обставин і на невигідних умовах.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду №3 від 28.04.1978р. «Про
судову практику в справах про визнання угод недійсними» під збігом тяжких
обставин слід вважати такий майновий або особистий стан громадянина чи його
близьких(крайня нужденність, хвороба і т.ін.) які примусили укласти угоду на
вкрай невигідних для нього умовах.

Погроза може бути підставою для визнання угоди недійсною, коли з обставин,
які мали місце на момент укладання угоди, були підстави вважати, що відмова
учасника угоди від її укладання могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Свідок ОСОБА_5
у судовому засіданні пояснив, що 03.09.2004року він був у гостях у ОСОБА_1.
В цей день до ОСОБА_1 приходила ОСОБА_3. Між ними відбулася розмова, яку він не
чув. Під час розмови ніхто не сварився. Зі слів ОСОБА_1 йому стало відомо, що
ОСОБА_3 просила ОСОБА_1 переписати розписку про борг, що він брав у неї не
500грн, а 3000грн. Йому не відомо, переписав він розписку, чи ні. Через деякий
час після цієї розмови він чув від ОСОБА_3 погрози на адресу ОСОБА_1, що вона
звернеться до якихось людей за допомогою для повернення боргу від ОСОБА_1.

Як вбачається із пояснень ОСОБА_1, він написав розписку 03.09.2004року з
метою уникнути сварки між ним та ОСОБА_3.

При таких обставинах суд вважає, відсутні підстави вважати що ОСОБА_1 писав
розписку 03.09.2004р. під збігом тяжких обставин чи під погрозою з боку
ОСОБА_3, у зв'язку з чим в задоволені зустрічного позову ОСОБА_1у необхідно
відмовити.

Ствердження ОСОБА_1, що він позичав гроші у ОСОБА_3 у січні 2004року у сумі
500грн. не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Позивачка такі
обставини заперечує. Надані ОСОБА_1 розрахунки не свідчать, що ці розрахунки
зроблені ОСОБА_3 і стосуються зобов'язань щодо позички між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що відповідач ОСОБА_1 не надав до
суду доказів, що грошові кошти насправді не були ним одержані, або були
одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

В зв'язку з цим суд вважає, що договір позики відповідачем не виконаний
добровільно, тому необхідно стягнути з нього 2150грн. в примусовому порядку.

Відповідно до ст. 625 ЦК
України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченної
суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки інший розмір процентів за несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання в розписці від 03.09.2004року не передбачений, з відповідача
підлягає стягненню 64грн, что
складає 3% річних від суми боргу.

Згідно ст. 611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором
або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди.

Суд вважає, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_3 щодо відшкодування
моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні не встановлені
обставини, які б свідчили, що під час укладання договору позики від
03.09.2004р. вони передбачали відшкодування моральної шкоди у разі порушення
цього зобов'язання. Тому підстав для стягнення моральної шкоди на користь
ОСОБА_3 немає.

Керуючись ст. 8 8 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача
на користь позивача судові витрати у виді судового збору у сумі 51грн та витрат
на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 30грн.

На підставі ст. 84 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з
відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 100грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 84, 88, 209, 210, 212 - 215, 223 ЦПК України,
на підставі ст. ст. 611, 625, 1046, 1047, 1051 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

СТЯГНУТИ з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 2150 (дві тисячі сто
п'ятдесят )грн., три проценти річних у сумі

64
(шістдесят чотири) грн.,   судові витрати
у сумі 81 (вісімдесят одна) грн., витрати на правову допомогу у сумі 100 (сто)
грн., в регаті позову відмовити.

ОСОБА_1в
задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після десяти днів з
дня проголошення рішення, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано,
або через двадцять днів після подачи
заяви про апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Донецької
області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.