Справа №2-511/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14
травня 2007 року                  Дзержинський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого
судці                                                       Аркатової
К.В.,

секретаря                                                                      Рєзнік
Т.О.,

за
участю позивача                                                     ОСОБА_1.,

її представника                                                            ОСОБА_5.,

відповідачів                                                                  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

представника
відповідача                                             ОСОБА_6.,

третьої
особи                                                                  ОСОБА_4.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, 3-я особа приватний нотаріус ОСОБА_4про стягнення суми завдатку,
стягнення моральної (немайнової) шкоди та визнання угоди купівлі-продажу
недійсною,

встановив:

ОСОБА_1звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2та до
ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідачів, яка не

заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний
нотаріус Харківського

міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання
недійсним договору

купівлі-продажу земельної ділянки № 496 загальною площею
0,0610 га, розташованої по АДРЕСА_1, укладеного між позивачкою і ОСОБА_3.
29.12.2005р., як

укладеного під впливом обману, та стягнення з ОСОБА_2
моральної шкоди в сумі 10000

грн..

В ходіі
судового розгляду справи позивачка уточнила та доповнила свої вимоги, які

зводяться
до наступного: визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від
29.12.2005р., як укладений під впливом обману, із застосуванням двосторонньої
реституції, визнати недійсним попередній договір від 07.11.2005р., укладений
між ОСОБА_2 від імені позивачки та ОСОБА_3., та додаткову угоду до нього від
30.11.2005р., стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду у розмірі 10000
грн. та покласти на відповідачів солідарно усі судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що на
момент укладання з ОСОБА_3. договору купівлі-продажу земельної ділянки від
29.12.2005р., вона не знала про існування попереднього договору від
07.11.2005р. та додаткової угоди до нього від 30.11.2005р., укладених між
ОСОБА_2 від імені позивачки на підставі довіреностей відповідно від
05.11.2005р. та 30.11.2005р., та ОСОБА_3., та, відповідно, не знала їх змісту,
в тому числі й умов щодо ціни продажу земельної ділянки та строку укладання
основного договору купівлі-продажу земельної ділянки, а також щодо застосування
до неї штрафних санкцій за його порушення у розмірі 3000 доларів США, не знала оціночної
та ринкової вартості відчужуваної нею земельної ділянки, тоді як відповідачі
навмисно скрили від неї ці обставини, які, на її думку, мають суттєве значення,
та за умови своєчасного повідомлення їй цієї інформації, вона б ніколи не
уклала з ОСОБА_3. договір купівлі-продажу від 29.12.2005р. Позивачка з належних
їй за договором купівлі-продажу від 29.12.2005р. 40800 грн. вона отримала від
ОСОБА_3 тільки 10100 грн., що є еквівалентом 2000 доларів США, а 2550 грн., що є
еквівалентом 500 доларів США
були отримані нею раніше від ОСОБА_2 в рахунок майбутнього продажу
земельної ділянки, тоді як залишок

у
розмірі 28150 грн., що є еквівалентом 5500 доларів США їй не було
сплачено ОСОБА_3. взагалі. Позивачка зазначила, що на її вимогу щодо здійснення
остаточних розрахунків ОСОБА_3. вказав, що залишок грошей знаходиться у
ОСОБА_2, які пообіцяв самостійно забрати і розрахуватися з позивачкою, після
чого зник. Про наявність попереднього договору від 07.11.2005р. та додаткової
угоди до нього від 30.11.2005р. позивачка випадково дізналася в січні 2006 року
від третьої особи, до якої звернулася за копією договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 29.12.2005р., у зв"язку з чим вона вважає, що
договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.12.2005р. було вчинено нею під
впливом обману з боку відповідачів, а попередній договір від 07.11.2005р. та
додаткову угоду до нього від 30.11.2005р. вчинено відповідачами в результаті
зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною та з
перевищенням ОСОБА_2 наданих повноважень та просить суд визнати ці угоди
недійсними. Також просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь
моральну шкоду в розмірі 10000 грн., яка виразилася в тривалих більш, ніж
півтори року моральних стражданнях позивачки внаслідок зловживання
відповідачами її довірою та спричинення їй значної матеріальної шкоди, в
почуттях приниженості та безвихідності ситуації, яка склалася, а також появи
стійкої недовіри до людей. Позивачка вказала, що планувала на отримані від
продажу гроші купити для своєї доньки, студентки ВУЗу, комп'ютер, необхідний їй
для навчання, створити належні умови для отримання нею вищої освіти, але
внаслідок обману відповідачами залишилася разом із донькою практично без коштів
для існування, що завдало позивачці ще більшої душевної травми.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали свої вимоги та
просили позов задовольнити.

ОСОБА_2 проти позову заперечувала, посилаючись на те, що позивачка знала
від неї про укладання попереднього договору від 07.11.2005р. та додаткової
угоди до нього від 30.11.2005р.. Зазначила, що за попереднім договором вона
отримала від ОСОБА_3 на користь позивачки суму 3000 доларів США, з яких 500
доларів США передала
позивачці, про що в неї є відповідна розписка, а 2500 доларів США використала на
сплату витрат з оформлення документів, необхідних для оформлення спадщини та
продажу земельної ділянки позивачки. Також зазначила, що саме з вини позивачки
не було укладено основний договір в строк - 28.11.2005р., у зв'язку з чим за
умовами попереднього договору вважалося, що ОСОБА_3. в рахунок сплати вартості
земельної ділянки позивачки сплатив ОСОБА_2 завдаток у розмірі 30600 грн., що
сторони домовилися рахувати як еквівалент 6000 доларів США. Вважає, що
належним чином вона виконала свої представницькі функції. Щодо обставин укладання
між позивачкою та ОСОБА_3. основного договору купівлі-продажу земельної ділянки
від 29.12.2005р., зазначила, що вона не була присутня при його укладенні,
оскільки позивачка та ОСОБА_3. відмовилися від її послуг і усі документи вона
передала останьому.

ОСОБА_3. також заперечував проти позову, посилаючись на
те, що він належним чином виконав умови договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 29.12.2005р. та сплатив позивачці всі належні їй за договором гроші
у розмірі 40800 грн., еквівалент 8000 доларів США, а саме: за попереднім договором від 07.11.2005р. ним було
сплачено ОСОБА_2 для позивачки 15300 грн., що сторони домовилися рахувати як
еквівалент 3000 доларів США,
та в наступному, згідно додаткової угоди від 30.11.2005р., внаслідок порушення
позивачкою умов попереднього договору від 07.11.2005р., відповідачі домовилися
вважати сплаченим ОСОБА_3. завдаток у розмірі 30600 грн., еквівалент 6000
доларів США., а також
після укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.12.2005р. ним
було сплачено позивачці 10100 грн., еквівалент 2000 доларів США. Також зазначив,
що позивачка знала від нього про укладення відповідачами попереднього договору
від 07.11.2005р. Документи, необхідні для укладення основного договору
купівлі-продажу земельної ділянки він отримав від ОСОБА_2 та надав їх нотаріусу
для оформлення угоди.

Третя особа - ОСОБА_4 проти позову заперечувала та суду
пояснила, що попередній договір від 07.11.2005р., додаткова угода до нього від
30.11.2005р. та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.12.2005р. були
нотаріально оформлені нею у відповідності з вимогами чинного законодавства,
особи сторін та обсяг їх повноважень при укладанні угод були нею перевірені,
отже немає законних підстав для визнання цих договорів недійсними. Також
пояснила, що при укладанні попереднього договору від 07.11.2005р. та додаткової
угоди від 30.11.2005р. позивачка не була присутня, та не інформувала її в
наступному про складення цих угод, оскільки цього не вимагає чинне
законодавство, усі документи, необхідні для укладення угоди купівлі-продажу
земельної ділянки позивачки, їй надав ОСОБА_3

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного:

Земельна ділянка, загальною площею 0,0610 га в садівничому товаристві „Тяжпромелектропроект",
призначена для ведення садівництва, розташована за адресою:АДРЕСА_1була
отримана позивачкою у спадщину після смерті її матері -ОСОБА_7,
померлоїІНФОРМАЦІЯ_1р.. Свідоцтво про право на спадщину за законом за
реєстраційним № 2-2074 було оформлено на ім'я позивачки 26.11.2005р.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи нотаріально посвідченої
довіреності від 05.11.2005р., позивачка доручила ОСОБА_2 від її імені
вести справи по оформленню спадщини та укласти попередній договір щодо майбутнього
продажу успадкованої земельної ділянки з правом визначення покупця, ціни
продажу та інших суттєвих умов майбутнього договору купівлі-продажу ділянки, з
наділенням останньої широким колом повноважень. Довіреність була видана строком
на три роки. Згідно пояснень ОСОБА_1., які не оспорювалися ОСОБА_2, для
виконання доручення останньої також були надані паспорт позивачки, її свідоцтво
про народження, свідоцтво про смерть матері - ОСОБА_7та ощадна книжка на суму
6000 грн.

За цивільно-правовою природою укладена між ОСОБА_1. та ОСОБА_2 усна угода,
на підставі якої позивачкою була видана довіреність від 05.11.2005р., є
договором доручення, отже на дані правовідносини поширюються положення ст.ст.
1000 - 1010 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1004 ЦК України повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до
змісту даного йому доручення.

Згідно ст. 1006 ЦК
України повірений зобов'язаний повідомляти довірителеві на його вимогу всі
відомості про хід виконання його доручення та негайно передати довірителеві все
одержане у зв'язку з виконанням доручення.

07 листопада 2005 року ОСОБА_2 на підставі довіреності від 05.11.2005р.
уклала від імені позивачки попередній договір з ОСОБА_3., за умовами якого
позивачка зобов'язалася продати, а останній купити земельну ділянку, площею
0,0610 га, призначену для ведення садівництва, розташовану за
адресою:АДРЕСА_1за 71400 грн., що сторони домовилися рахувати як еквівалент
14000 доларів США за договором
купівлі-продажу, який повинен відбутися до 18 чае.00 хв. 28 листопада 2005р..

В пункті
2 цього ж договору було зазначено, що позивачці, як спадкоємиці за законом
після померлоїІНФОРМАЦІЯ_1р. матері - ОСОБА_7.,
належить право на спадкове майно, в тому числі на вищезазначену земельну
ділянку. Пунктом 3 попереднього договору передбачено, що ОСОБА_2 повинна
зібрати та підготувати усі необхідні для продажу, довідки та документи до
28.11.2005р., які позивачка повинна надати на день укладання договору
купівлі-продажу.

Згідно пункту 5 попереднього договору ОСОБА_2 одержала
для позивачки від ОСОБА_3 завдаток у розмірі 15300 грн., що сторони домовилися
рахувати як еквівалент 3000 доларів США, і ці обставини були підтверджені
поясненнями відповідачів у судовому засіданні.

ЗО листопада 2005р. між ОСОБА_2, що діяла на підставі нотаріально
посвідченої довіреності від 30.11.2005р., та ОСОБА_3. було укладено
Додаткову угоду до попереднього договору від 07.11.2005р., за умовами якої
сторони домовилися про перенесення дати укладання основного договору
купівлі-продажу земельної ділянки до 18 час.00 хв. 22 грудня 2005 року, та
передбачили обов'язок ОСОБА_2 до цієї дати підготувати усі документи, необхідні
для продажу земельної ділянки позивачки, і зобов'язання ОСОБА_1. надати їх на
день укладання договору купівлі-продажу, а також встановили, що у зв'язку із
порушенням позивачкою умов попереднього договору, вважається, що ОСОБА_3.
попередньо видав ОСОБА_2 для позивача завдаток у розмірі 30600 грн, що сторони
домовилися рахувати як еквівалент 6000 доларів США.

Дослідивши зміст
попереднього договору від 07.11.2005р. і додаткової угоди від 30.11.2005р. суд
вважає, що ці угоди укладені з перевищенням повноважень з боку ОСОБА_2, як
представника позивачки, виходячи з наступного:

Частиною 1 ст.
319 ЦК України
передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст.
1299 ЦК України
право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної
реєстрації цього майна, та відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на
земельну ділянку виникає після отримання її власником документа, що
посвідчує право власності на земельну ділянку - державного акту та його
державної реєстрації.

Як вбачається з п.
1.З. договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.12.2005р., Державний акт
про право власності позивачки на земельну ділянку серії ЯА № 632986 було видано
Харківським міським управлінням земельних ресурсів в Харківській області
23.12.2005р., тобто, на момент укладання попереднього договору від 07.11.2005р.
позивачка ще не була власником успадкованої
земельної ділянки та не мала права розпоряджатися нею. Отже, враховуючи
положення ч.І ст. 238 Цивільного кодексу України про те, що представник може
бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має
особа, яку він представляє, суд дійшов висновку про відсутність на момент
укладання попереднього договору від 07.11.2005р та додаткової угоди від
30.11.2005р. у ОСОБА_2, як представника позивачки за довіреністю, повноважень
на укладення угод, які передбачають розпорядження майном, право власності на
яке у позивачки ще не виникло. За таких обставин суд вважає, що з боку ОСОБА_2
має місце перевищення повноважень, наданих йому довіреностями від 05.11.2005р.
та 30.11.2005р., при укладанні попереднього договору від 07.11.2005р. та
додаткової угоди від 30.11.2005р. Відповідно до ч. 1 ст. 241 Цивільного кодексу
України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у
разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим,
зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про
прийняття його до виконання. Проте, ОСОБА_2 не було надано суду доказу
наступного схвалення позивачкою Попереднього договору від 07.11.2005р. та
Додаткової угоди до нього від 30.11.2005р., договір купівлі-продажу від
29.12.2005р., укладений між позивачкою та ОСОБА_3., не містить будь-яких
встановлених попереднім договором умов, а в доповненнях та уточненнях до
позовної заяви від 08.09.2006р. позивачкою було зазначено про несхвалення
вказаної угоди.

Враховуючи
положення ч. З ст. 215 Цивільного кодексу України, згідно якої якщо недійсність
правочину прямо не встановлена законом, але одна з сторін або інша
заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, передбачених
законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

З огляду на вищезгадане, суд вважає обгрунтованою та
такою, що підлягає задоволенню вимогу позивачки щодо визнання попереднього
договору від 07.11.2005р. та додаткової угоди від 30.11.2005р. недійсними.

Слід також зазначити, що умови п. 6 попереднього договору
від 07.11.2005р. та п. 4 додаткової угоди від 30.11.2005р. не відповідають
положенням чинного законодавства. Відповідно до ч.І ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання
та на забезпечення його виконання. За змістом вказаної статті, завдатком може
забезпечуватися тільки дійсне зобов'язання, тому правила ч. 1 ст. 571 ЦК України про те,
що у разі порушення зобов'язання з вини кредитора, він зобов'язаний повернути
боржнику завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку, застосовуються
у випадках, коли договір укладено, але сторона ухиляється від його виконання. У
тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не
оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і
повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Оскільки за
попереднім договором від 07.11.2005р. сторони домовилися укласти у майбутньому
договір купівлі-продажу земельної ділянки, а гроші були надані ОСОБА_3. при
укладанні попереднього договору в забезпечення виконання умов договору
купівлі-продажу, який на той момент ще не було укладено, згідно положень ч. 2
ст. 570 ЦК України
така сума вважається авансом та повертається в тому розмірі, в якому вона
надавалася.

Крім того, згідно ч. З ст.635 Цивільного кодексу України зобов'язання,
встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не
укладений у термін, встановлений попереднім договором, або якщо жодна з сторін
не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Отже, оскільки основний договір у передбачений попереднім договором від
07.11.2005р. строк - 28.11.2005р., не було укладено, а доказів щодо направлення
зацікавленою стороною пропозиції щодо його укладення протягом дії попереднього
договору суду не надано, встановлені попереднім договором зобов'язання
припинилися 28.11.2005р. Таким чином, Додаткова угода від 30.11.2005р.,
укладена відповідачами і нотаріально посвідчена третьою особою вже після
припинення дії попереднього договору від 07.11.2005р., не може створювати
юридичних наслідків для сторін.

Відповідно до ст.ст. 229, 230 ЦК
України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне значення ( щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей речі, які значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається
судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Судом встановлено, що 29 грудня 2005 року між позивачкою
та другим відповідачем було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки,
нотаріально посвідчений третьою особою, за умовами якого позивачка, продавець
за договором, зобов'язалася передати належну їй земельну ділянку у
власністьОСОБА_3, покупцю за договором, а останній зобов'язався сплатити за
нього 40800 грн., що сторони домовилися рахувати як еквівалент 8000 доларів США. Поясненнями
позивачки та відповідачів підтверджується, що в день укладання договору
купівлі-продажу ОСОБА_3., сплатив позивачці тільки 10100 грн., що сторони
врахували як еквівалент 2000 доларів США,
всього ж за продаж земельної ділянки позивачка отримала 12650 грн.,
еквівалент 2500 доларів США,
з яких - 2550 грн., еквівалент 500 доларів США - від ОСОБА_2 , та 10100 грн. - від ОСОБА_3 . Залишок належної до
сплати суми у розмірі 28150 грн., еквівалент 5500 доларів США позивачці не
було сплачено, що не заперечується відповідачами. При цьому, в договорі
купівлі-продажу від 29.12.2005р. немає жодних посилань на укладений
відповідачами попередній договір від 07.11.2005р. та додаткову угоду до нього
від 30.11.2005р. З п. 2.З. договору купівлі-продажу земельної ділянки від
29.12.2005р. вбачається, що відповідно до висновку суб'єкта оціночної
діяльності - ТОВ інвестиційно-консалтингової фірми „ПРОКОНСУЛ" про
експертну оцінку земельної ділянки позивачки від 23.12.2005р., вартість
земельної ділянки, що є предметом договору становить 60100 грн. без урахування
ПДВ, отже земельну ділянку було продано

позивачкою
за явно заниженою вартістю. Згідно пояснень відповідачів та третьої особи усі
документи, необхідні для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки,
були передані ОСОБА_2 ОСОБА_3., який надав їх третій особі, що нотаріально
оформила договір 29.12.2005р., тобто позивачка була позбавлена можливості
ознайомитися з висновком про експертну оцінку земельної ділянки від
23.12.2005р. Ціна, за яку було здійснено продаж земельної ділянки згідно
договору купівлі-продажу від 29.12. 2005р. -40800 грн. значно відрізняється від
узгодженої відповідачами ціни в попередньому договорі від 07.11.2005р. - 71400
грн., тоді як позивачка, яка не працює і самостійно виховує доньку, та
зацікавлена у продажі земельної ділянки за більш вигідною для неї ціною.
ОСОБА_3 тільки частково, застосував умови попереднього договору від
07.11.2005р., а саме: з суми, що підлягає сплаті позивачці за продану земельну
ділянку, він вирахував суму подвійного завдатку, тоді як умову про свій
обов'язок сплатити на користь позивачки за земельну ділянку 71400 грн. при
укладенні договору купівлі-продажу не застосував. В той же час в матеріалах
справи відсутні будь-які докази щодо ознайомлення позивачки з боку відповідачів
та третьої особи із змістом попереднього договору від 07.11.2005р. та
додаткової угоди від 30.11.2005р., що в свою чергу позбавило її будь-якої
можливості своєчасно виконати передбачені в них умови або відмовитися від їх
виконання. Крім того, посилання відповідачів на те, що прострочення
зобов'язання за попереднім договором від 07.11.2005р. щодо укладення основного
договору купівлі-продажу земельної ділянки в строк до 28.11.2005р. мало місце з
вини позивачки, не знайшли свого підтвердження відповідними доказами, та
спростовуються змістом довіреності від 05.11.2005р., з якої вбачається
наявність у ОСОБА_2 усіх необхідних повноважень та для оформлення документів,
необхідних для укладення договору купівлі-продажу належної позивачці земельної
ділянки, без участі позивачки. Слід зазначити, що і довіреність, та додаткова
угода до попереднього договору були оформлені в один день - 30.11.2005р., але у
різних нотаріусів, та у випадку оформлення додаткової угоди - без участі
позивачки, за яких обставин це відбулося відповідачі пояснити не змогли.

З урахуванням наведеного суд вважає, що ОСОБА_3 навмисно замовчував при
укладанні з позивачкою договору купівлі-продажу земельної ділянки від
29.12.2005р. про існування обставин, що мають істотне значення, тому позовні
вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від
29.12.2005р. недійсним з підстав, передбачених ст.. 230 ЦК України, є
обгрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч.І ст. 216 ЦК України у разі
недійсності правочину кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Вимоги позивачки про стягнення з відповідачів солідарно завданої їй
моральної шкоди у розмірі 10000 грн. суд вважає такими, що підлягають
частковому задоволенню, виходячи з доведеності факту її обману відповідачами,
нанесення їй значної матеріальної шкоди та вини відповідачів, з єдності їх
намірів щодо умисного введення позивачки в оману відносно обставин, які мають
істотне значення, приймаючи до уваги тривалість моральних страждань позивачки з
приводу зловживання відповідачами її довірою та залишення її та доньки
позивачки без коштів для існування, стійким почуттям приниженості та
безвихідності з ситуації, що склалася, втрати довіри к людям, а також виходячи
з майнового стану відповідачів, достатнього для відшкодування позивачці
завданої ними моральної шкоди. З урахуванням виваженності та справедливості,
суд вважає достатнім та необхідним стягнути у рахунок відшкодування моральної
шкоди на користь позивача солідарно з відповідачів 1000 грв..

Згідно ст. 88 ЦПК України державне мито в сумі 100 грн. підлягають
стягненню з відповідачів солідарно на користь позивачки.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88,
209, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 216, 229, 230, 241, 319 ч.І, 570, 571,
635 ч.3 , 1004, 1006, 1299 ч.2 ЦК
України, суд

Вирішив:

Позов
ОСОБА_1задовольнити частково. Визнати попередній договір від 07.11.2005р. та
додаткову угоду до нього від 30.11.2005р., укладені між ОСОБА_2 від імени
ОСОБА_1. та ОСОБА_3, недійсними.

Визнати договір
купівлі-продажу земельної ділянки № 496 загальною площею 0,0610 га,
в садівничому товаристві „Тяжпромелектропроект",
призначеної для ведення садівництва, розташованої за адресою АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_1та ОСОБА_3
29.12.2005р., недійсним. Сторони повернути в первісне становище.

Стягнути з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3солідарно на користь ОСОБА_1 1000 грн. моральної шкоди.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження
і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4
ст. 295 ЦПК України.