Справа № 22-
896 / 07 р.                           Рішення ухвалено
Категорія 18                                                Доповідач
РІШЕННЯ

Апеляційного суду Вінницької області

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11 квітня 2007 року колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого:
Колодійчука В.М.

Суддів:
Іванюка М.В., Камзалова В.В.

При
секретарі Руденко О.М.

За
участю ОСОБА_1.,ОСОБА_3.,
адвокатів ОСОБА_4., ОСОБА_5

Розглянувши у відкритому засіданні в м.Вінниці цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2на рішення Замостянського
районного суду м. Вінниці від 26 грудня 2006 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2003 року ОСОБА_1, діючи за дорученнямОСОБА_6. звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В заяві зазначав, що відповідач отримав від
ОСОБА_620000 доларів США, про що була складена відповідна розписка, а згодом
угода про сплату відсотків за користування даною сумою коштів. Так як
відповідач у 2001 році припинив виплачувати відсотки то просив стягнути з нього
123575 грн. боргу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 змінив позовні вимоги і
просив стягнути з відповідача 733866 грн. боргу, 3412 грн. судових витрат та
2000 грн. витрат на правову допомогу.

ОСОБА_2звернувся з зустрічним позовом доОСОБА_6. про
повернення безпідставно набутих грошей, в якій зазначив, що 14 липня 1994 року
між ним та ОСОБА_6 був укладений договір позики на суму 20000 доларів США, відповідно до
якого він взяв на себе зобов'язання виплатити ОСОБА_6., крім основної суми
боргу, проценти за користування грішми.

1 червня 1997 року між ним та представникомОСОБА_6.
-ОСОБА_1 укладений договір, замість попереднього договору від 14.07.1994 р., в якому
підтверджувалась сума його боргуОСОБА_6у розмірі 2000 доларів США та відповідно до
якого він брав на себе зобов'язання виплатити проценти за користування грішми.
Після укладання договору від 01.07.1997 р. ОСОБА_2почав повертатиОСОБА_6борг і
повернув фактично 27280 доларів США,
переплативши 7280 доларів США.
Враховуючи наведене просив стягнути з ОСОБА_638801 грн., що дорівнює 7280
доларів США.

Рішенням Замостянського районного суду м.Вінниці від 26
грудня 2006 року в задоволенні позову ОСОБА_1. в інтересахОСОБА_6. та в зустрічному позові ОСОБА_2.
відмовлено.

2

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення
суду в частині відмови йому в позові скасувати та постановити рішення про
задоволення позову, посилаючись на невірне застосування норм матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить рішення суду в
частині відмови йому в позові скасувати, посилаючись на невірну оцінку судом
судом його доводів.

Колегія суддів перевіривши законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1.
підлягає до часткового задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_2. слід
відхилити, виходячи зі слідуючого.

Згідно договору від 14.07.1994 р. ОСОБА_2отримав в борг
відОСОБА_6. 20000 доларів СІЛА з зобов'язанням виплачувати 36% річних « а.с.7».

1 червня 1997 року ОСОБА_1 діючи від іменіОСОБА_6. уклав
новий договір з ОСОБА_2. на позику ЮОООта 20000 доларів США відповідно з
виплатою щомісячно 200 та 250 доларів США за користування коштами «а.с.8».

Як вбачається з матеріалів справи договір позики сторони
укладали добровільно, плата за користування коштами визначалась за взаємною
згодою сторін.

На титульній сторінці договору від 01.06.1997 р.
позначені розрахунки про виплату ОСОБА_2. 18700 доларів США за користування
коштамиОСОБА_6. з 1994 по 2001 роки «а.с.8»

Відмовляючи позивачеві в задоволенні позову суд виходив з
того, що за положенням ст. 170 ЦК
України, в редакції 1963 року, по грошових зобов'язаннях між громадянами
проценти не допускаються.

Проте суд не звернув уваги на ч.1 ст. 214 ЦК УРСР відповідно до
якої боржник, який прострочив виконання зобов'язання, повинен сплатити за час
прострочення три проценти річних з простроченої суми, якщо договором не
встановлений інший розмір процентів.

Як вбачається з умов договору ОСОБА_2зобов'язався щомісячно
виплачуватиОСОБА_6по 200 та 250 доларів США,
що і виконував до 2001 року.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що визначені
договором виплати за користування коштами відповідач оплатив правомірно,
відповідно до п.п. 1 і 2 від 01.06.1997 року і ці суми поверненню не
підлягають.

Відповідно до умов договору борг ОСОБА_2. становить 30500
доларів США або
186000 грн., які він має повернутиОСОБА_6згідно вимог ст. 1094 ЦК України.

Крім того, з ОСОБА_2. слід стягнути на користьОСОБА_6.
судові витрати, які складаються зі сплати державного мита в розмірі 4259 грн.
та витрат на правову допомогу 2000 грн.

ВідмовляючиОСОБА_2 в задоволенні позову суд обґрунтовано
дійшов висновку, що після підписання договору позики 01.06.1997 р. позивач мав
час і можливість розірвати його але не скористався своїм правом, а тому
пропустив встановлений ст.71 ЦПК

3

УРСР строк позовної
давності. Тому підстав до скасування рішення суду в частині відмови Тихонюку в
позові немає.

Керуючись
ст.ст. 308-309, 313-317 ЦПК України,

Вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення
Замостянського районного суду м.Вінниці від 26 грудня 2006 року в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_1. в інтересахОСОБА_6. до ОСОБА_2. про
стягнення боргу скасувати.

Позов
ОСОБА_1. задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_6 186000грн.
боргу, що становить 30500 доларів СІЛА та 6259грн. судових витрат.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2відхилити, а рішення Замостянського районного суду м.Вінниці від
26 грудня 2006 року в цій частині залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили з дня проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до
Верховного Суду України протягом двох місяців.