Справа №
22-209007 р.                                        Головуючий по 1 інстанції - Юр'єва Т.І.
Категорія - 21                                                               Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 березня 2007 р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого:                                    Курило В.П.

суддів:                                                         Санікової О.С.

Шамрило Л.Г.

при секретарі:     Степаненко В.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і професійних
захворювань України в Кіровському районі м. Донецька на рішення Кіровського
районного суду м. Донецька від 22 грудня 2006 року по справі за позовом
ОСОБА_1до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в
Кіровському районі м. Донецька про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 22 грудня 2006 року
позов ОСОБА_1. задоволено частково. З Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в Кіровському районі м. Донецька на користь позивача
стягнуто у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач приніс апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та простановити
по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1. В
обгрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позивачем не
надано належних доказів спричинення йому моральних страждань, сам по собі факт
наявності стійкої втрати працездатності не
свідчить про моральні страждання, висновок МСЕК про заподіяння моральної шкоди потерпілому в матеріалах справи відсутній. Крім
того, ОСОБА_1. пропущено тримісячний строк для
звернення до суду з даним позовом та відсутні правові підстави для стягнення моральної шкоди останньому, оскільки п.27 ст.77
Закону України „Про державний бюджет України на 2006
рік" призупинено на 2006 рік дію норм Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в частині відшкодування застрахованим і
членам їх сімей моральної шкоди.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Кузнецов В.В. доводи скарги підтримав і просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1. заперечував проти доводів скарги, просив її відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін по справі,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

2

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що під час праці на підприємстві
вугільної промисловості позивач отримав
професійне захворювання - хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія,
що підтверджується актом, розслідування хронічного професійного захворювання від 17.11.2005 р. За висновком МСЕК від
14.12.2005 р. ОСОБА_1. вперше встановлено 40% втрати професійної
працездатності у зв'язку з цим професійним захворюванням та визнано інвалідом 3 групи строком на 1 рік, при черговому огляді на МСЕК
20.12.2006 р. втрата працездатності на 40% була
встановлена до 20.12.2008 р. Судом також встановлено, що внаслідок професійного
захворювання, пов'язаного із шкідливими умовами праці на виробництві, позивачу заподіяно моральну шкоду, оскільки він частково втратив
працездатність, став інвалідом, страждає від постійного болю у
хребті, відчуває скованість рухів. Втрата працездатності порушила його нормальні життєві зв'язки та призвело до обмеження можливості
вести активний спосіб життя, внаслідок чого останній вимушений прикладати
додаткові зусилля для організації свого життя.

Відповідно до змісту ст. ст. 1, 21, 28, 34 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", на Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництв та професійних
захворювань України покладено обов'язок відшкодувати
застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяну умовами виробництва, при цьому сума страхової
виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної
заробітної плати, встановленої на день виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, висновком МСЕК від 14.12.2005 р.
ОСОБА_1. вперше встановлено втрату
професійної працездатності на 40% у зв"язку з професійним захворюванням та визнано інвалідом 3 групи строком на 1
рік, при повторному огляді на МСЕК 20.12.2006 р. розмір втрати працездатності
40% підтверджено до 20.12.2008 р. (а.с.14,38).

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача
права вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю
за нормами Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності".

При цьому не можуть бути прийняті до уваги посилання Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кіровському районі м. Донецька на Закон України „Про
Державний бюджет України на 2006 рік",
яким зупинена дія норм Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", що передбачають відшкодування моральної шкоди застрахованим особам чи членам їх сімей, оскільки
правовідносини між сторонами виникли до введення в дію
цього Закону, а відповідно положень Конституції України даний Закон не має зворотної сили. Необгрунтованими є і доводи відповідача
про пропуск позивачем тримісячного строку для
звернення до суду за захистом порушеного права, передбаченого ст. 233 КЗпП України, у зв'язку з тим, що правовідносини між
сторонами по справі регулюються Законом України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", нормами якого
не встановлено строку позовної давності для звернення з вимогою про
страхову виплату на відшкодування моральної шкоди.

З врахуванням ступеню моральних страждань потерпілого і наявності тяжких
наслідків пошкодження здоров"я, суд першої інстанції в межах обумовленої
законом суми визначив розмір грошової компенсації моральної шкоди позивачу.

Рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування не має.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необгрунтованими й правильність
висновків суду не спростовують.

3

Керуючись ст.ст.303, 307-308,313-315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань
України в Кіровському районі м. Донецька відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 22 грудня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної
сили ухвалою апеляційного суду.