Справа - № 22ц-693/07                                Головуючий в 1 інстанції - Морозова С.Н.
Категорія -                                                                           Доповідач - Темнікова BI.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 лютого    2007 року
Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської
області в складі:

головуючого - Темнікової В.І.

суддів - Мартинюка В.І., Борисова С.А.

за участю секретаря- Сотникової
О.А. розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську   справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Артемівського районного суду м. Луганська   від 16 серпня 2006 року   за позовом ОСОБА_1
до  ОСОБА_2 про стягнення
моральної шкоди, -

встановила:

У березні 2004 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Авто гаражному кооперативу "
Донбас" та ОСОБА_2, в якому послався, що у 2002 році нам на
потреби авто гаражного кооперативу у користування було передано у борг грошові кошти у сумі 1015 гр., які йому у строк повернуто
не було. Рішенням Артемівського районного суду м.
Луганська від 2 грудня 2003 року вказана сума була стягнута на * його
користь. Але гроші так і не були повернуті у зв'язку з відмовою це зробити з
боку відповідача ОСОБА_2, що порушило його
права та призвело до моральних страждань. Своїми діями відповідач на довгий час незаконно позбавив позивача його
власності у вигляді вказаної суми
грошей, заперечував його права на ці кошти, позивач змушений був доводити своє
право у судових органах, збирати
докази, приймати участь у судових засіданнях, витрачати для цього свій час, змушений був звільнитися з роботи, докладати
додаткових зусиль для організації свого життя, змушений був неодноразово звертатися до відповідача з приводу
повернення боргу, який відмовляв йому
у цьому, а 14 лютого 2003 року при цьому відповідач викликав наряд міліції та подав на позивача заяву до органів внутрішніх
справ, внаслідок чого там проводилася перевірка, позивач змушений був виправдовуватися, відстоювати своє добре ім'я,
оскільки було зачіплено його честь,
гідність та репутацію, що також спричинювало позивачеві моральні страждання.
Крім того, відповідач створював
умови, якими порушував право позивача, як члена кооперативу приймати участь в управлінні справами
кооперативу, не реагував на заяви позивача про порушення, які допускаються іншими членами кооперативу, не приймав заходів
до покращання роботи кооперативу, дав
вказівку не приймати у нього чоенськи внески, чим також принижував його та спричинював моральні страждання. Тому
позивач просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування
моральної шкоди 3000 гр.

У подальшому позивач неодноразово уточнював та доповнював свої позовні вимоги, остаточно просив його позов до відповідача Авто
гаражного кооперативу " Донбас" про стягнення моральної шкоди
залишити без розгляду, також просив залишити без розгляду його додаткові позовні вимоги про стягнення моральної шкоди до
відповідача ОСОБА_2

Ухвалами Артемівського районного суду м. Луганська від 8 серпня 2006 року
ці вимоги позивача залишені без розгляду.

Остаточно позивач підтримав позовні вимоги, викладені у первісному позові тільки стосовно відповідача ОСОБА_2, зменшивши при цьому розмір моральної шкоди, та просив
стягнути на його користь моральну шкоду у сумі 2000 гр.

Рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 16 серпня 2006 року позовні вимоги позивача задоволено частково, суд стягнув
на користь позивача ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 у
відшкодування моральної шкоди 1500 гр.

2

В апеляційній скарзі відповідач з рішенням суду не згоден, вважає його
таким, що не відповідає вимогам закону,
просить скасувати та відмовити позивачеві у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення
сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, Судова колегія приходить до наступного.

Згідно зі ст.. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених
тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

При розгляді
вказаної справи названі вимоги закону в повній мірі не виконано.

Як вбачається з матеріалів справи, задовольняючи вимоги позивача та
стягуючи на його користь відшкодування
моральної шкоди, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 не давав можливості та не дозволяв 14 лютого 2003 року
повернути позивачеві бухгалтером авто гаражного
кооперативу належні йому грошові кошти, які позивачем надавалися тимчасово для виконання кооперативом ремонту, гроші було повернуто
тільки 30 липня 2004 року, що спричинювало позивачеві моральні
страждання. Крім того, 14 лютого 2003 року під час відвідування позивачем кооперативу з приводу повернення грошей, відповідач
викликав міліцію та звертався з заявою до органів
міліції стосовно позивача, позивача викликали для перевірки фактів, він змушений був захищати своє добре ім'я, таким
чином, йому знову було спричинено моральні страждання. Також
відповідач не давав можливості бухгалтеру 18 лютого 2004 року прийняти від позивача господарські внески, чим заподіяв
позивачеві моральні страждання.

Задовольняючи вказані позовні вимоги, суд керувався ст.. 440-1 ЦК УРСР ( 1963 p.) та ст..
23, 201, 269, 270,273, 280,297, 1167 ЦК
України.

Судова колегія вважає, що судом правильно встановлено обставини справи, але
вказані норми матеріального права застосовано
неправильно, а тому суд помилково дійшов ,       висновку про необхідність стягнення на
користь  позивача моральної шкоди.

Пленум Верховного Суду України у постанові №4 від 31 березня 1995 року
" Про судову практику в справах про
відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" роз'яснив, що моральна шкода відшкодовується, коли право на її
відшкодування безпосередньо передбачено нормами
Конституції або випливає з її положень, також у випадках, коли відшкодування моральної шкоди передбачено спеціальним законодавством,
яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди і
передбачає її відшкодування.

Згідно зі ст.. 440-1 ЦК УРСР ( 1963р.) моральна шкода, заподіяна громадянину діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується цією
особою, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна
не з її вини. На підставі вказаної норми права моральна шкода відшкодовується внаслідок діянь, які випливають з позадоговірних
зобов'язань, що виникають внаслідок заподіяння шкоди.

У відповідності зі СТ..270, 273, 275, 280, 297 ЦК України кожна фізична особа має належні їй особисті немайнові права, юридичні особи, їх працівники, окремі
фізичні особи, професійні обов'язки яких стосуються
особистих немайнових прав фізичної особи, зобов'язані утримуватися від дій,
якими ці права можуть бути порушені, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних
посягань інших осіб, у тому числі шляхом відшкодування заподіяної їй
при цьому моральної шкоди, а також має право на повагу до її гідності та честі, має право звернутися до суду з позовом про захист її
гідності та честі.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2им,
ніяких правовідносин, які підпадають під дію
вказаних норм матеріального права, що передбачають відшкодування
моральної шкоди, не склалося.

Судом встановлено, що позивачем у 2002 році на потреби авто гаражного кооперативу " Донбас" членом якого він є, у
борг було передано 1015 гр., з приводу чого між ним та відповідачем ОСОБА_2 виник цивільно-правовий спір щодо
повернення боргу, у зв'язку з чим позивач неодноразово відвідував
відповідача для вирішення цього питання, оскільки спір добровільно не було урегульовано, він був перенесений на розгляд суду, який
своїм рішенням стягнув суму боргу з автол гаражного
кооперативу " Донбас", де відповідач ОСОБА_2 С.П. є головою. З матеріалів справи
вбачається, що відмова відповідача у поверненні грошей 14 лютого 2003 року
була викликана саме незгодою його з наявністю у позивача  права вимог. У

3

подальшому затримка у поверненні грошей та виконанні рішення суду була
викликана відсутністю достатньої кількості
коштів. Відмова прийняти внески також пов'язана з наявністю вказаної
конфліктної ситуації, пов'язаної з передачею вказаних коштів.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, не заперечуються сторонами.

Таким чином, вказані дії відповідача ОСОБА_2, якими на думку позивача, йому спричинено моральну шкоду, не
підпадають під дію вказаних судом норм матеріального права, які регулюють відшкодування моральної шкоди, оскільки між
сторонами виник цивільно-правовий спір, при цьому кожна їз
сторін, що сперечаються, має право визнавати чи не визнавати вимоги іншої сторони, і стягнення моральної шкоди за
відмову визнати вимоги іншої сторони, не передбачена.

Виниклі спірні правовідносини регулювалися нормами Цивільного Кодексу про стягнення боргу, згідно з якими також не передбачено
стягнення моральної шкоди, та нормами Закону України
" Про виконавче провадження", щодо примусового виконання рішення
суду, якими стягнення моральної шкоди також не передбачалося.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок звернення відповідача до органів міліції з заявою щодо
нього, також не можуть бути задоволені, оскільки
звернення відповідача мало місце у зв'язку з конфліктною ситуацією з позивачем,
звернення було до компетентного органу, який
повноважний проводити відповідну перевірку та приймати з цього приводу рішення. Та обставина, що позивача викликали до
цих органів для дачі пояснень, не є підставою вважати, що
вказане звернення відповідача мало метою зганьбити добре ім'я позивача, на
підставі чого позивач має право вимагати відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачем не заявлено вимог про захист
честі та гідності.

Таким чином, вказані дії відповідача також не підпадають під дію
матеріальних норм про відшкодування моральної
шкоди, заподіяної порушенням особистих немайнових прав позивача.

За таких обставин у суду не було
підстав для задоволення позову. У відповідності зі ст.. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції може бути скасовано у разі неповного з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне
застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскільки відсутні підстави, передбачені ст.. 311 ГПК України щодо направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, судова
колегія вважає необхідним постановити нове рішення,
яким відмовити позивачеві у задоволенні позову з наведених мотивів.

Керуючись ст.. 307, 309,313,314,316 ЦПК України,
судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Луганської області,

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Артемівського районного суду м. Луганська від 16 серпня 2006 року -скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди - відмовити через необґрунтованість позовних
вимог.

Це рішення апеляційного суду Луганської області набирає чинності негайно,
та може бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців після його
проголошення.