Справа
Головуючий у І інстанції Преснякова А.А.
РІШЕННЯ

іменем України

15 лютого 2007 року                                                                                                     місто
Маріуполь

Колегія судів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого
Песоцької Л.І.

суддів                Трушкова
М.М., Козлова О.М.,

при секретарі
Лепеха А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі
справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства „Кривокоський
рибзавод" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ВАТ
„Кривокоський рибзавод" на рішення Новоазовського районного суду Донецької
області від 07 листопада
2003 року

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2001 року ОСОБА_1.
звернулася до суду з позовом до ВАТ „Кривокоський рибзавод" про поновлення
на роботі, стягнення зарплати за час вимушеного прогулу і заборгованості по
заробітній платі, посилаючись на те, що наказом від 30 липня 2001 року була
звільнена з роботи за прогули, на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, цей наказ
про звільнення вважає незаконним, оскільки прогулу не мала, так як з першого
червня 2001 року
перебувала в черговій відпустці і в цей період захворіла. Починаючи з 24 липня і до
серпня 2001 року
перебувала на лікуванні у денному стаціонарі ПП фірми „ЕМЛ". Вказувала на
те, що з 1976 року
працювала у відповідача, останні роки начальником цеху. Просила поновити її на
роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу і заборгованість по
заробітній платі, яка не виплачувалась їй на протязі чотирьох місяців.

Під час судового
розгляду справи в частині позову про стягнення заборгованості по заробітній
платі представник позивачки відмовився і провадження по справі в цій частині
закрито, (а.с.54)

В жовтні 2003 року позивачка
звернулась з додатковим позовом про відшкодування моральної шкоди. Просила
стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 250000 гривень та
судові витрати на юридичну допомогу.

Справа
розглядалася судами неодноразово.

Останнім
рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 7 листопада 2003 року ОСОБА_1.
було поновлено на роботі на посаді начальника цеху ВАТ „Кривокоський
рибзавод", стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5069 гривень та
судові витрати за участь адвоката у сумі 200
гривень. В задоволені позову про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

2

Ухвалою
Апеляційного суду Донецької області від 17
червня 2004 року
апеляційну скаргу ВАТ „Кривокоський рибзавод" задоволено частково. Рішення
Новоазовського районного суду Донецької області від 07 листопада 2003 року в частині
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено.

Ухвалою
Верховного Суду України від 04
грудня 2006 року
касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Донецької області
від 17 червня 2004 року скасовано,
а справу повернуто на новий апеляційний розгляд.

В апеляційній
скарзі відповідач ВАТ „Кривокоський рибзавод" просить рішення суду
скасувати, справу направити на новий розгляд, посилаючись на те, що судом
порушено норми матеріального права, неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, висновки суду їм не відповідають.

Заслухавши
суддю-доповідача, представника позивачки, який просив апеляційну скаргу
відхилити, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

І

Згідно з п.4
ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також
строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути
розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в
тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Звільнення з цих
підстав допускається тільки з додержанням правил встановлених для застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема ст.149 КЗпП України, відповідно до якої до
застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган
повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення і при
обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати
ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивачка працювала начальником цеху Кривокоського
рибзаводу.

За наказом № 117- ок від 01 червня 2001 року перебувала
у відпустці за період 1999-2001
років з першого червня 2001
року. (а.с.4) В тексті
даного наказу не зазначено конкретний період перебуванні позивачки в відпустці
і час виходу її на роботу.

Наказом № 128 ОК від ЗО липня 2001 року ОСОБА_1.
звільнено у зв'язку прогулом (у тому числі відсутності на роботі більш трьох
годин протягом робочого дня без поважних причин) за п.4 ст.40 КЗпП України з 30 липня 2001 року.(а.с.5)

У позовній заяви
і в судовому засіданні позивачка посилалась на те, що в період відпустки вона 24 липня 2001 року захворіла,
довгий час знаходилася на лікуванні в місті Донецьку, про час виходу на роботу
відповідачем не була повідомлена, ніяких пояснень і час звільнення відповідач
від неї не зажадав, порушень трудової дисципліни не допускала. Із апеляційної
скарги відповідача вбачається, що про вихід на роботу 30 червня 2001 року позивачці
було відомо але доказів про поважність причин невиходу після відпустки вона не
надала і не повідомила про це адміністрацію.

З матеріалів
справи вбачається, що притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності
здійснено з порушенням встановленого порядку, так як до застосування
дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган не зажадали від
порушника трудової дисципліни, яким вони вважали позивачку, письмових
поясненнь, а при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган не
враховув ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини,
за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

3

Колегія суддів
вважає, що аналізуючи зібрані по справі докази і викладаючи їх у рішенні, суд
першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що позивачка 01 червня 2001 року не була на
роботі з поважних причин, розірвання з нею трудового договору за п.4 ст.40 КЗпП
України є неправомірним і поновивши ОСОБА_1. на роботі, навів у рішенні
відповідні мотиви, які є переконливими.

Вирішуючи
справу, суд повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи позивачки, правильно
застосував норми матеріального і процесуального права і прийшов до
обгрунтованого висновку про те, що позивачка з поважних причин була відсутня на
роботі 30 липня 2001 року, її
звільнення з роботи було здійснено з порушенням встановленого порядку, без
зажадання письмових пояснень та без врахування попередньої роботи і ступеню
тяжкості вчиненого проступку.

Колегія суддів
вважає, що цей висновок суду є правильним.

Вирішуючи
питання про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного
прогулу суд прийшов до правильного висновку про те, що справа розглядалась
більше одного року не з вини позивачки і середній заробіток слід стягнути за
весь час вимушеного прогулу, однак визнаючи розмір середнього заробітку за час
вимушеного прогулу припустив помилку.

Згідно з п.2.2
Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 8
лютого 1995 року
№100(із змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України №348 від 16.05.95 року, №185 від 24.02.97 року, №1398 від 30.07.99 року, №1266 від 26.09.2001 року), який
застосовується у випаді вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виш за останні два календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п.8
зазначеного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного
(годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках передбачених
чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені середнім
заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі
(календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках,
передбачених чина законодавством, -
на число календарних днів за цей період.

Як встановлено, позивачка була звільнена з роботи з 30 липня 2001 року.

її заробіток за
травень місяць 2001 року
склав 150 гривень
і в цьому місяці и відпрацьовано
20 днів. В червні
місяці 2001 року
позивачка перебувала у відпустці одержала 219
грн. 06 коп.
відпускних (а.с.53)

Відповідно до
ст.95 КЗпП України, мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за
просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за
виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт).

До мінімальної
заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та
компенсаційні виплати.

Згідно з
Постановою Кабінету Міністрів України від 26
грудня 2002 року
розмір мінімальної заробітної плати з першого січня 2003 року складав 185 гривень.

Згідно до п.10
Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 8
лютого 1995 року
№100(із змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України №348 від 16.05.95 року, №185 від 24.02.97 року, №1398 від 30.07.99 року, №1266 від 26.09.2001 року), у
випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві
установі, організації відповідно до актів законодавства,   а
також   за  рішеннями,
передбаченими   в   колективних
договорах,  як  у

4

розрахунковому періоді, так і в періоді,
протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата,
включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої
заробітної плати за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх
підвищення.

Даних про
підвищення тарифних ставок на підприємстві у період з 31 липня 2001 року до 7 листопада 2003 року
відповідачем не надано.

Колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції правильно послався в рішенні на Порядок
обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100(із
змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України №348 від 16.05.95 року, №185 від 24.02.97 року, №1398 від 30.07.99 року, №1266 від 26.09.2001 року), але невірно
розрахував суму середнього заробітку, яка підлягала стягненню з відповідача,
тому, що не врахував підвищення мінімальної заробітної плати з 01 січня 2003 року.

Тому, з
урахуванням наведеного, відкоригованого заробітку за травень місяць (185:150 = 1,19), середньомісячного
числа робочих днів в травні місяці та 574
днів вимушеного прогулу, з відповідача на користь позивачки за час
вимушеного прогулу слід стягнути 5108
грн.60 коп. (150:20x1,19x574)

Посилання
відповідача на те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу слід
розраховувати з середнього заробітку позивачки в сумі 92 грн. 81 коп. На місяць є
безпідставними, не відповідають вимогам законодавства і спростовуються
матеріалами справи. За квітень місяць 2001
року можна було брати середній заробіток позивачки, якщо б вона не
працювала у травні місяці того ж року.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують
висновки суду.

Керуючись ст.ст.307, 309, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ВАТ „Кривокоський рибзавод"
задовольнити частково.

Рішення
Новоазовського районного суду Донецької області від 7 листопада 2003 року в частині
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити.

Стягнути з ВАТ
„Кривокоський рибзавод" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 5108(п'ять тисяч сто вісім) гривень 70 копійок.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
протягом двох місяців з дня набрання чинності шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.