Справа № 33ц-656/07                                                                                         Категорія - 1
Головуючий в 1 інстанції : Підлісна І.М.
Завидовська - Марчук  О.Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД     ВОЛИНСЬКОЇ   ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

і м е н е м               У к р а ї н и

27
грудня   2007 року  колегія суддів  з розгляду цивільних справ  у касаційному порядку

апеляційного
суду Волинської області в складі  :

Лончука
В.Г., Завидовської - Марчук О.Г., Шевчук Л.Я., Мудренко Л.І.,Стрільчук В.А.

розглянувши  в
судовому засіданні в місті Луцьку
справу за позовом  ОСОБА_1до
суб»єктів підприємницької діяльності  -
фізичних осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3про стягнення невиплаченої заробітної плати та
середнього заробітку  у зв»язку із
затримкою розрахунку при звільненні за касаційною скаргою відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3на  рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 2 листопада 2006 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У
липні 2006 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до суб»єктів
підприємницької діяльності  - фізичних
осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3  про стягнення
невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку  у зв»язку із затримкою розрахунку при
звільненні, мотивуючи свій позов тим, що підприємець ОСОБА_4, в якого вона
працювала з 08.01.2003 року по 30.06.2004 року не виплачував їй заробітну
плату, а відповідач ОСОБА_3 не виплатила їй заробітну плату за період її роботи
з 09.07.2004 року по 15.03.2006 року, у зв»язку з чим просила стягнути з
ОСОБА_2 3432,78 грн. заборгованості по заробітній платі та 4920 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку, а з ОСОБА_3 - 1607, 87 грн.
заборгованості по зарплаті та 3864 грн. середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду від 31 серпня 2006 року  в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення невиплаченої зарплати та середнього заробітку у зв»язку із затримкою
розрахунку при звільненні - відмовлено.

Рішенням
апеляційного суду Тернопільської області від 2 листопада 2006 року  апеляційну скаргу ОСОБА_1  задоволено частково. Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 31.08.2006 року в частині відмови в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої заробітної плати і до ОСОБА_3 про
стягнення невиплаченої заробітної плати та за затримку  розрахунку при звільненні - скасовано,
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено частково, стягнуто з суб»єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за
період з 08.01.2003 року до 30.06.2004 року в сумі 1735 грн. без врахування
утримання прибуткового податку з громадян та інших обов»язкових платежів, та з
суб»єкта підприємницької діяльності - фізичної особи  ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 заборгованість по
заробітній платі за період з 09.07.2004 року до 30. 04.2005 року в сумі 1217
грн., а також стягнути з суб»єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 2448,7 грн. за час затримки розрахунку  при звільненні без  врахування утримання прибуткового податку з
громадян та інших обов»язкових платежів. В решті рішення суду залишено без
змін.

В
обґрунтування  касаційної скарги ОСОБА_2
та ОСОБА_3 посилаються на  порушення
судом   норм матеріального та
процесуального права, в зв»язку з чим ставлять питання про скасування рішення
апеляційного суду та залишення в силі
рішення суду першої інстанції, як помилково скасованого.

Колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні  позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення
невиплаченої  заробітної плати і
до ОСОБА_3 про стягнення невиплаченої
заробітної плати та за затримку розрахунку при звільненні, апеляційний
суд виходив з того, що відповідачі не подали
доказів виплати ОСОБА_1 заробітної плати.

Проте з
такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Судами
встановлено, що ОСОБА_1  08.01.2003 року
уклала трудовий договір із суб»єктом підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_2, згідно умов якого зобов»язувалась працювати продавцем  неповний робочий час 20 год. в тиждень по
змінному графіку з оплатою 0,5 мінімальної заробітної плати за місяць, а
30.06.2004 року вказаний трудовий договір було розірвано на підставі ст. 38
КзпП України. 09.07.2004 року ОСОБА_1 уклала аналогічний трудовий договір  з підприємцем ОСОБА_3, який був розірваний
30.04.2005 року з тих же підстав.

Відповідно
до  ч.2 ст. 30 Закону України «Про оплату
праці», в якій зазначено, що  власник або
уповноважений  ним орган зобов»язаний  забезпечити достовірний облік виконуваної
працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату  праці у встановленому порядку.

Указом
Президента України від 03.07.98 р. N727 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів підприємницької діяльності"
<javascript:findhelp(14,515)> передбачено (п.4 ч.8, п.6 ч.4) особливий
порядок  ведення обліку  витрат суб»єктом підприємницької діяльності,
що використовує спрощену систему оподаткування обліку та звітності, в Книзі
обліку доходів та витрат.

З
матеріалів справи вбачається, що відповідачі є суб»єктами підприємницької
діяльності, які використовують спрощену систему оподаткування і ведуть облік
витрат та доходів, відповідно до зазначеного Указу та до роз»яснень Державного
комітету  з питань регуляторної політики
та підприємництва від 21.11.2001 року №2-532/6886 «Щодо ведення книги обліку
доходів і витрат» та державної Податкової Адміністрації України від 26.10.2004
року №7684/Т/17-3115 в Книзі обліку доходів і витрат.

Суд
першої інстанції, перевіривши відомості, надані Управлінням Пенсійного Фонду в
м.Тернополі  про сплату відповідачами за
позивачку належних страхових внесків у відповідності до отримуваної нею
заробітної плати, довідки та податкових рахунків, з яких вбачається, що за
період роботи позивачки (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з відповідачів
утримувався прибутковий  податок, журнал
нарахування позивачці заробітної плати, довідку про зарплату, надану  позивачці для обчислення пенсії, дійшов
обґрунтованого  висновку, що позивачці
виплачувалась заробітна плата вчасно і в розмірі, передбаченому трудовим
договором.

Підставними  є висновки суду першої інстанції про те, що
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 строків розрахунку з позивачкою не порушували, а
тому не можуть нести відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України у
вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних при
звільненні ОСОБА_1 сум.

Висновки
суду першої інстанції обґрунтовані, відповідають встановленим обставинам справи
та вимогам  матеріального закону.

За
таких  обставин рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з
підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись
п.3 ч.1 ст. 336, ст. 339 ЦПК України, колегія суддів з розгляду цивільних
справ  у касаційному порядку, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну
скаргу  відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3задовольнити.

Рішення  апеляційного суду Тернопільської області від
2 листопада 2006 року скасувати, а рішення Тернопільського міськрайонного суду
від 31.08.2006 року залишити в силі.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді з розгляду цивільних справ                                                         В.Г. Лончук

у касаційному порядку

апеляційного суду Волинської
області :                                               О.Г. Завидовська - Марчук

Л.Я. Шевчук

Л.І. Мудренко

В.А. Стрільчук