Справа 22ц-2350/07                        Головуючий у першій
інстанції -Гапішко В.В.
- 34                                   Доповідач
апеляційної інстанції - Данилова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня
2007 року                                                                      м.
Миколаїв

Колегія
суддів  судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого  Лисенка
П.П.

суддів                 Данилової О.О.,  Кутової Т.З.

при
секретарі      Варміш О.С.

за участю
позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,  представника

органу опіки та піклування
ОСОБА_5 розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_3 на
рішення Березнегуватського районного суду
Миколаївської області  від  4 жовтня 2007 року по цивільній справі за
позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про дозвіл на
виїзд дитини за кордон

УСТАНОВИЛА:

У червні
2007 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3,  в якому зазначала,  що після розірвання шлюбу з відповідачем
неповнолітній син ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1,  проживає з нею та
знаходиться на її утриманні. За обставинами,
що склалися,  вона бажає виїхати з
дитиною на постійне проживання до Росії,
де проживають її рідні і де вона буде мати роботу та житло. Посилаючись
на те,  що ОСОБА_3 не дає згоди на виїзд
неповнолітнього сина за кордон,  ОСОБА_1
просила надати такий дозвіл судовим рішенням.

Рішенням
Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 4 жовтня 2007 року
позов задоволено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3,  посилаючись
на те,  що рішення суду порушує його
права та не відповідає інтересам дитини,
просив рішення скасувати,  а у
задоволенні позову відмовити.

Перевіривши
законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної
скарги,  колегія не вбачає підстав для її
задоволення,  виходячи з наступного.

Відповідно
до  ст. 4 Закону України «Про порядок
виїзду з України та в'їзду в України громадян України» оформлення виїзного
документу дитини провадиться за нотаріально засвідченим клопотанням батьків. За
відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за
кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Такий
порядок пов'язаний з правами та обов'язками батьків щодо дітей,  які передбачені СК України,  та відповідальністю батьків за умови
нормального розвитку та виховання дітей.

2

Разом з тим,  за ч.2
ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини,  які мають пріоритетне
значення при вирішенні будь-яких спорів між батьками щодо дітей.

Судом
першої інстанції встановлено,  що у
березні 2007 року шлюб між сторонами розірвано,
а місцем проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6,  ІНФОРМАЦІЯ_1,
визнано місце проживання його матері ОСОБА_1 (а.с. 12). Але
позивачка не має свого житла у смт. Березнегувате,  тимчасово проживає у старшого сина. За
позовом ОСОБА_3 судовим рішенням вона визнана такою,  що втратила право користування будинком,  який належить відповідачу (а.с. 15).

За таких
обставин ОСОБА_1 прийняла рішення переїхати на постійне проживання до
Росії,  Республіка Хакасія,  де проживає її мати та інша рідня. ОСОБА_1 з
сином буде проживати у домі матері та матиме роботу (а.с. 17, 18). Переїзду до
рідних бажає і Попович ОСОБА_6 (а.с. 58). За висновком органу опіки та
піклування зміна місця проживання відповідає інтересам дитини.

На
підставі встановлених обставин суд дійшов вірного висновку,  що виїзд неповнолітнього ОСОБА_6 за кордон не
суперечить його інтересам та є реалізацією конституційного принципу свободи
пересування та вільного вибору місця проживання,  а тому надав дозвіл на виїзд за відсутності
згоди відповідача.

Посилання
ОСОБА_3 на те,  що проживання дитини у
північному районі негативно вплине на його здоров'я та умови життя,  будь-якими доказами не підтверджуються.

Не
встановлено колегією і порушень прав ОСОБА_3,
як батька,  на спілкування з
сином.  З матеріалів справи
вбачається,  що доки таке спілкування
мало обмежений характер,  ініціативи у
тому відповідач не проявляв,  навчанням
сина та його життям не цікавився (а.с. 58 зворот). Незважаючи на судове
рішення,  аліменти ОСОБА_3 не сплачує.
Має значний борг (а.с. 13, 14).

Інших
доводів,  які б спростовували висновки
суду чи доводили б порушення ним вимог міжнародних норм щодо захисту прав дітей
та сімейного законодавства,  апеляційна
скарга не містить. За такого колегія не вбачає підстав для скасування судового
рішення.

Керуючись  ст.
ст.  308,  315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити,  а рішення
Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 4 жовтня 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але протягом двох місяців може бути оскаржене
в касаційному порядку до Верховного Суду України.