Справа №   2 -5007
ЗАОЧНЕ      РІШЕННЯ ІМЕМНЕМ     УКРАЇНИ
2007   року                                                                                                   м.Василівка
Василівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Кочевої І.В., при секретарі - Задорожко Д.А., за участю
представника позивача - адвоката ОСОБА_1., що діє за ордером, розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_3про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,
Позивач, уточнивши свої позовні вимоги, звернувся до суду з позовом у якому
вказано, що 31 березня 2004 року, приблизно о 2 год. у с.Балки Василівського району Запорізької області по
вул.Чапаєва відповідач ОСОБА_3. умисно
завдав йому декілька ударів господарською сумкою, в якій знаходилися металеві
предмети, чим завдав позивачу тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний
розлад здоров'я. За заявою позивача була порушена кримінальна справа, яка була
розглянута судом, та закрита провадженням у зв'язку з застосуванням до ОСОБА_3. Закону України
«Про амністію». Позов у кримінальній справі було залишено без розгляду.
Позивач просить стягнути з відповідача завдану йому матеріальну шкоду у
сумі 3047 грн. 70 коп., яка складається з: 2500 грн. транспортних витрат; 500
грн. - витрат на оплату юридичних послуг; 30 грн. - витрачених на сплату збору
з інформаційно-технічного розгляду справи; 17 грн. 70 коп. - витрачених на
оплату судово-медичного обстеження. Також позивач просить стягнути з
відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди - 7000 грн., вказані вимоги
обґрунтовує тим, що діями відповідача йому було завдано фізичний біль,
страждання, він довгий час перебував на лікарняному; у нього виникли конфлікти
у сім'ї, на роботі, він був змушений брати гроші в борг на лікування,
харчування, транспортні витрати, до теперішнього часу він відчуває головний
біль; дії відповідача принизили його авторитет серед жителів міста, що його
У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та
просить задовольнити у повному обсязі. До обставин, викладених у позові додатково
повідомив, що після завданих відповідачем йому тілесних ушкоджень, він
перебував на лікуванні у Днігтрорудненській міській лікарні, після чого
звертався та проходив лікування у Запорізькій обласній лікарні. 5-ій міській
лікарні м.Запоріжжя, центр народної медицини, також проходив лікування у
санаторії-профілакторії ЗАТ ЗЗРК «Гірник». У зв'язку з необхідністю
відвідування вказаних медичних закладів він був вимушений наймати своїх
знайомих, які надавали йому транспорті послуги, а саме возили його для
лікування у вказані вище заклади, а також у прокуратуру та юридичну
консультацію у м.Василівку. За надані йому транспортні послуги він розрахувався
з ОСОБА_4. загалом сумою 1900 грн., оплачуючи вартість бензину та харчування у
дні поїздок, та сплатив 600 грн. загалом ОСОБА_5. за бензин та харчування у дні
Відповідач ОСОБА_3., що
був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце розгляду справи,
про що у справі є його розписка, у судове засідання не з'явився, надавши суду
чергове клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він з'явитися у
судове засідання не може у зв'язку з сімейними обставини, не вказавши у зв'язку
з якими саме. Представник відповідача також у судове засідання не з'явився,
причини неявки суду не повідомив, хоча теж був належним чином та своєчасно
повідомлений про дату та час
судового
засідання, окрім того, дата та час проведення судового засідання була з ним
узгоджена судом. У письмовому клопотанні
відповідача вказано на те, що його представник буде знаходитися у
засіданні суду, але не вказано - у якому суді та коли, та не надано відповідних підтверджуючих документів. З огляду
на наведене, а також враховуючи, що відповідач та його представник,
зловживаючи своїми процесуальними правами та обов'язками, неодноразово не
з'являючись у судові засідання, умисно затягують розгляд справи, тому суд
вважає причини неявки відповідача та його представника у судове засідання - не поважними, що відповідно до ст.
169 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. На підставі ст.224 ЦПК України суд вважає необхідним ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач
Представник позивача просить позов
задовольнити у повному обсязі.
У судовому засіданні 20.03.2007 року відповідач проти позову заперечував,
просив відмовити у його задоволенні у зв'язку з відсутністю
доказів, що обґрунтовують позовні вимоги.
відповідача у судовому засіданні 20 березня 2007 року також проти позову
заперечував, та просив відмовити у його задоволенні.
пояснення сторін, та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити
частково виходячи з наступного.
Згідно до ч.З ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або
ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються
на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів, речових доказів.
ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета
ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не
може грунтуватися на припущеннях.
Як видно з матеріалів справи 31 березня 2004 року,
приблизно о 2 год. у с.Балки Василівського району Запорізької області по вул.Чапаєва відповідач ОСОБА_3. умисно завдав декілька ударів господарською сумкою, в
якій знаходилися металеві предмети, чим завдав позивачу легких тілесних
ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я: струс
головного мозку, рану правої виличної області, синець м'яких тканин лівої кисті, садно зовнішньої поверхні правого
плечового суглобу. У зв'язку з цим 19 травня 2006 року Василівським
районним судом винесено постанову у кримінальній справі за звинуваченням
ОСОБА_3. за ст. 125 КК України про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності за скоєння злочину,
передбаченого ч.2 ст. 125 КК України на підставі п.п ст.1 Закону України «Про амністію» від 31.05.2005 року,
провадження у справі було закрито, а цивільний позов потерпілого у
кримінальній справі - ОСОБА_2. залишено без
розгляду. На час розгляду цивільного позову вказана постанова у кримінальній справі
ніким не оскаржена та не скасована.
чином судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_3. по відношенню до позивача було
скоєно злочин та його діями було завдано тілесних ушкоджень позивачу.
Згідно висновку судово-медичної експертизи, яка є у матеріалах кримінальної
справи №1-7806, яка була досліджена у судовому засіданні при розгляду
цивільного позову, у ОСОБА_2. була виявлена рана виличної області справа; струс
головного мозку. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких
тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я. Синець
м'яких тканин лівої кисті та садно правого плечового суглобу кваліфікуються як
легкі тілесні ушкодження.
У зв'язку з завданими тілесними ушкодженнями позивач перебував на
амбулаторному лікуванні у поліклініці Дніпрорудненської міської лікарні з 31
березня 2004 року по 23 квітня 2004 року та з 24 квітня по 26 квітня 2006 року,
що підтверджено листками непрацездатності, копії яких є у матеріалах вказаної
кримінальної справи.
Як встановлено у судовому засіданні позивач, у зв'язку з завданням йому
тілесних ушкоджень, проходив судово-медичне обстеження, за проходження якого
сплатив 17 грн. 70 коп., що підтверджено квитанцією № 54 від 31.04.2004 року,
яка є у матеріалах цивільної справи. У зв'язку з подачею цивільного позову у
порядку цивільного судочинства позивач сплатив 30 грн. - витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що підтверджено квитанцією
№40 від 07.06.2006 року, яка також є у матеріалах цивільної справи. Також
позивачем було сплачено 500 грн. на оплату юридичних послуг адвоката у зв'язку
з розглядом цивільного позову, що підтверджено ордером на участь адвоката
ОСОБА_1. у справі та квитанцією про сплату адвокату 500 грн.
Крім того, у позові вказано, що позивач витратив на
транспортні витрати, пов'язані з необхідністю його лікування у Запорізькій
обласній лікарні, Запорізькій міській лікарні №5. лікарні м.Дніпротеровськ,
Центрі народної медицини - 2500 грн., на підтвердження чого надав суду письмові
розписки про сплату ОСОБА_4  1900 грн. та
ОСОБА_5. - 600 грн. У судовому засіданні вказані особи, допитані у якості
свідків, підтвердили, що вони дійсно приблизно з квітня 2004 року надавали
позивачу послуги, а саме возили його у м.Василівку - до прокуратури та
юридичної консультації, у м.Запоріжжя та М.Дніпропетровськ - у вказані вище
лікувальні заклади, що було викликано необхідністю лікування позивача, у
зв'язку з завданими йому тілесними ушкодженнями, отримували від позивача
вказані у розписках суми як плату за бензин та за харчування у дні поїздок, у
які саме дня та скільки разів надавали послуги позивачу - не пам'ятають.
Вказані докази, як на підтвердження матеріальних витрат на суму 2500 грн., суд
до уваги прийняти не може, оскільки позивачем суду не надано доказів того, що
він потребував лікування у вказаних ним медичних установах, окрім лікування у
поліклініці м.Дніпрорудне, ним не надано суду доказів того, що він направлявся
для лікування, у зв'язку з завданими йому тілесними ушкодженнями до медичних
закладів м.Запоріжжя та М.Дніпропетровськ, також суду не надано доказів того,
що позивач звертався та отримував лікування у названих ним медичних закладах,
коли саме та у зв'язку з чим саме там перебував. Таким чином, суд вважає
недоведеною позивачем суму позовних вимог - 2500 грн. про сплату ним
транспортних витрат, пов'язаних саме з лікуванням тілесних ушкоджень, завданих
йому 31.03.2004 року.
Крім того, відповідно до повідомлення Дніпрорудненської міської лікарні,
після закінчення лікування у зв'язку з завданими 31 березня 2004 року позивачу
тілесними ушкодженнями, до теперішнього часу він проходив амбулаторне лікування
у вказаному медичному закладі з 06.06.2006 року по 19.06.2006 року з діагнозом
:гострий трахеобронхіт. та з 03.01.2007 року по 16.01.2007 року з діагнозом -
гострий тромбоз геморроідальних вузлів, вказані випадки лікування зв'язку з
тілесними ушкодженнями завданими 31.03.2004 року - зв'язку не мають, позивач на
диспансерному обліку не перебуває. Отже, позивачем суду не доведено
необхідність продовження його лікування у зв'язку з тілесними ушкодженнями,
завданими 31.03.2004 року, після 26 квітня 2004 року, тобто після закінчення
курсу його амбулаторного лікування. Доводи позивача та його представника про
необхідність   санаторно-курортного   лікування,
яке   проходив   позивач
«Гірник» у зв'язку з завданими позивачу тілесними ушкодженнями 31.03.2004 року,
суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до повідомлень вказаного санаторію
позивач проходив лікування з діагнозом: ішемічна хвороба серця, стенокардія
напруги, що є хронічними захворюваннями. Позивачем суду не надано доказів того,
ці захворювання виникли у нього після та у зв'язку з завданими йому тілесними
ушкодженнями 31 березня 2004 року відповідачем.
Свідки, що були допитані судом за клопотанням відповідача та його
представника:ОСОБА_5.,
ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8.,
стосовно позовних вимог ОСОБА_2.
суду пояснили, що їм нічого не відомо щодо матеріальних витрат позивача
у зв'язку з завданими йому тілесними ушкодженнями, а також свідки нічого не
змогли пояснити щодо завдання діями відповідача моральної шкоди позивачу.
Відповідно до ст.22 ЦК
України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного
права має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки
відшкодовують у повному обсязі.
Ст. 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними
діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну
фізичної особи - відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
З огляду на вищенаведене суд вважає необхідним частково задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача на його користь
понесених ним матеріальних витрат, а саме: 17 грн. 70 коп. - витрат за
проведення судово-медичного обстеження, оскільки саме ці витрати доведені
позивачем та знайшли своє підтвердження при розгляду справи по суті,
підтверджені матеріалами справи. У стягненні 2500 грн. транспортних витрат -
суд вважає необхідним відмовити позивачу, у зв'язку з ненаданням належних
доказів на обґрунтування цієї частини позовних вимог.
України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди,
внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та
стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я; у
душевних стражданнях які особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо
неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший
спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх
реалізації, ступеня вини особи, явка завдала моральної шкоди, а також з
урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не
пов'язана з розміром цього відшкодування.
Ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її
При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує
характер діяння відповідача ОСОБА_3., яке носило протиправний та злочинний
характер, ступінь фізичних та моральних страждань позивача, а також негативні
наслідки які настали для нього після завдання відповідачем тілесних ушкоджень у
вигляді необхідності амбулаторного лікування, позивачу діями відповідача було
завдано фізичного болю, у зв'язку з чим позивач переніс фізичні та моральні
страждання. Суд вважає необхідним позовні вимоги про стягнення моральної шкоди
у сумі 7000 грн. задовольнити частково - на суму 1500 грн., що на думку суду є
достатньою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди. Доказів того, що у
позивача внаслідок завданих тілесних ушкоджень відповідачем виникли конфлікти у
сім'ї, на роботі, він був змушений брати гроші в борг на лікування, харчування,
транспортні витрати, до теперішнього часу відчуває головний біль, а також
доказів того, що дії відповідача принизили його авторитет серед жителів міста,
що його пригнічує - позивачем та його представником суду не надано.
допомоги позивачем витрачено 500 грн., що підтверджується матеріалами справи,
тому вказана сума, відповідно до ст.84 ЦПК України, підлягає стягненню на його
користь з відповідача. 30 грн., сплачених позивачем як збір на
інформаційно-технічний розгляд справи, суд вважає необхідним покласти на
рахунок відповідача, відповідно до ст.88 ЦПК України.
Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню: 17
грн. 70 коп. - сплачених позивачем за проходження судово-медичного обстеження,
500 грн. -витрачених на оплату послуг адвоката; 30 грн. - витрачених на сплату
ІТЗ, а всього 547 грн. 70 коп. - матеріального збитку, якого зазнав позивач у
зв'язку з протиправними діями позивача, в задоволенні іншої частини позову щодо
втягнення матеріальної шкоди, суд вважає необхідним відмовити. Також суд вважає
необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 1500 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позову щодо стягнення моральної
шкоди - суд вважає необхідним відмовити.
На основі викладеного, керуючись ст.3, 124-125 Конституції України,
ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1168, 1192, 1193, 1195 ЦК України, ст.ст. 3,4, 10, 11, 14,57-60,
88,208,209,214-215,224 ЦПК України, суд,-
задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2     547 грн. 70 коп. у
рахунок погашення матеріальної шкоди, 1500 грн. у рахунок відшкодування
моральної шкоди, а всього 2047 грн. 70 коп., в іншій частині позову -відмовити.
ОСОБА_3       51 грн. держмита в прибуток
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його
ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти
днів з дня отримання його копії.
Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений
ст.294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього
строку. Уразі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.