Справа № 2-3468/ 2007 p.
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

"06"
квітня 2007 р.                                                                                                         м.
Харків

Дзержинський
районний суд м. Харкова (м. Харків, пр-т Перемоги, 52 «В») у складі:

головуючого
судді Слободін М.М.,

при секретарі
Лябах Ю.Ю.,

за участі позивача та представника відповідача,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про
визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій на
підставі ст. 376 ЦК України
просить суд визнати за ним право власності на самовільно побудований житловий
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 88, 8 кв. м.

Позивач у судовому засіданні зазначив, що будівництво було здійснено
власними зусиллями та за власний рахунок. Позивач також зазначив, дане
будівництво було здійснено ним на ділянці, яка знаходиться в його безстроковому
користуванні, не порушує інтересів третіх осіб, відповідає встановленим
будівельним, пожежним та санітарним нормам.

Відповідач у справі в особі свого представника проти позовних вимог
заперечував, у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі на тій
підставі, що визнання права власності на зазначений самовільно побудований
житловий будинок, за його думкою, неможливе без додержання вимог Порядку
вирішення питань, що пов'язані із самовільним будівництвом Харківської міської
ради.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення
позивача, представника відповідача встановив такі факти і відповідні їм
правовідносини.

У відповідності до змісту заповіту, реєстр. № 360 від 14.02.2002 p., посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_2, складеного ОСОБА_3, свідоцтва про смерть від
25 червня 2002 року №375021, позивач в порядку спадкування став власником
старого будинку АДРЕСА_1

Відповідно до змісту рішення Виконавчого комітету
Дзержинської районної ради м. Харкова №32/7 від 06.02.1990 р. матері позивача -
ОСОБА_3 було дозволено закінчити будівництво цього будинку житловою площею 80,
0 кв. м.

При житті ОСОБА_3 не закінчила будівництво цього будинку
і його будівництво було самовільно здійснено позивачем по справі.

Змістом наданих суду платіжних доручень №№ 269/3, 269/3, 532/3
підтверджується факт сплати податку з будівель на виконання вищезазначеного
рішення.

Факт здійснення позивачем будівництва житлового будинку АДРЕСА_1, визнаний
учасниками справи і не підлягає доказуванню.

Факт знаходження земельної ділянки в постійному користуванні позивача на
передбачених законом підставах також визнаний позивачем.

Факт перебування спірного будинку у користування позивача підтверджується
змістом технічного паспорту, виданого КП „Харківське міське бюро технічної
інвентаризації" 20.12.2006р.

Оцінюючі
встановлені правовідносини та вирішуючи спір, суд прийшов до наступних

висновків.

Згідно ст. 38
Земельного кодексу України земельна ділянка, на якій було проведено

будівництво,  відноситься до категорії  земель
«Землі  житлової та громадської  забудови».

Відповідно
до положень земельного законодавства землі житлової та громадської забудови
використовуються, у тому числі, для будівництва жилого будинку.

Таким чином, позивач є користувачем земельної ділянки із
земель житлової та громадської забудови і проведеним будівництвом не порушив
вимог земельного законодавства щодо зміни цільового призначення земельної
ділянки або щодо самовільного захвату земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 376 Цивільного Кодексу України
самовільним будівництвом є споруда, якщо вона побудована або будується без
відповідного дозволу або належним чином узгодженого проекту.

Зазначена будівля, відповідно до положень цивільного законодавства України,
є самовільно збудованим майном.

Частина З ст. 376 Цивільного Кодексу України встановлює,
що право власності на самовільно побудоване нерухоме майно може бути по рішенню
суду визнано за особою, яка здійснила самовільне будівництво.

Заперечення представника відповідача суд вважає такими, що не ґрунтуються
на законі, оскільки назване їм положення ХМР не має реєстрації в Міністерстві
юстиції України, в силу чого не набуло загальнообов'язкової сили і не
розповсюджує свою дію на фізичних осіб.

Таким чином, суд вважає, що за позивачем повинно бути визнано право
власності на житловий будинок, площею 88,8 кв. М, розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 8, 11,
376 ЦК України, ст. ст. 1-15, 38,60, 61, 212-215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права
власності на самовільно збудоване нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самовільно побудований житловий
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 88, 8 кв. м.

Судові витрати
покласти на позивача.

Відповідно до положень ст. 294 ЦПК України заява про оскарження рішення
суду може бути представлена протягом 10 днів із дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду може бути представлена протягом 20 днів із дня подання
заяви про апеляційне оскарження, до судової палати по цивільних справах
апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м.
Харкова.