Справа № 22-8887                            Головуючий у 1 інстанції Шишов О.О.
5                                             Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25
грудня 2007 року                         Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого
Курило В.П.

суддів:
Санікової О.С. ,  Шамрило Л.Г.

при
секретарі Степаненко В.Б. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Будьонівського районного суду м. Донецька від 11 жовтня 2007 року за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі будівлі магазину та встановлення права
власності на будівлю магазину та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
припинення права на частку будівлі магазину,
визнання права власності та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про
визнання договору купівлі-продажу частки будівлі магазину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні
2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі
1/2 частки майна - будівлі магазину,
розташованого за адресою:АДРЕСА_1,
посилаючись на те,  що на підставі
договору купівлі-продажу від 14 травня 2002 року їй належить на праві власності
зазначена частка магазину,  загальною
площею 112.8 кв.м.  Разом з нею на праві
спільної часткової власності магазином володіє відповідач ОСОБА_2,  який є власником 1/2 частки магазину. Частки
'магазину мають окремі входи і незалежні одна від одної.

На
теперішній час нею з суворим дотриманням всіх санітарних,  пожежних,
будівельних норм,  здійснено
перепланування частки магазину із улаштуванням прибудови. Після цього об'єкт
набув принципово нових характеристик,
оскільки збільшився за площею та набув нових конструктивних ознак. КП
„Бюро технічної інвентаризації м. Донецька" виготовлено технічний
паспорт,  за яким загальна площа об'єкту
складає 160.6 кв.м,  а площа належної їй
частки складає 105.8 кв.м і складений акт про технічну можливість виділу в
натурі належної їй частки.

Просила
виділити в натурі частку майна в будівлі магазину,  розташованого за адресою:АДРЕСА_1 площею
105.8 кв.м; визнати за нею право власності на будівлю магазину площею 105.8
кв.м.

У лютому
2007 року із зустрічним позовом до ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_2,  в якому просив припинити право ОСОБА_1 на 1/2
частку будівлі магазину загальною площею 112.8 кв.м,  розташованого в АДРЕСА_1,  а також допустити виплату грошової
компенсації ОСОБА_1 за 1/2 частку будівлі магазину загальною площею 112.8 кв. м
в розмірі 43618 грн. 50 коп.; допустити виплату грошової компенсації ОСОБА_1 за
будівельні матеріали самовільно збудованої прибудови до

будівлі
магазину загальною площею 112.8 кв.м в розмірі 25676 грн.; визнати за ним право
власності на будівлю магазину загальною площею 112.8кв.м та право власності на
будівельні матеріали самовільно збудованої прибудови до будівлі магазину,  посилаючись на те,  що ОСОБА_1 здійснила добудову магазину без
отримання дозволу співвлсника,  тобто
його згоди,  тим самим порушивши  ст. 113 ЦК УРСР та  ст.
358 ЦК України,  які встановлюють право володіння та
користування співвласниками своїм майном,
а також на те,  що ОСОБА_1 не
отримала належного дозволу чи належно затвердженого проекту для проведення
будівництва,  тим самим незаконними
діями,  направленими на порушення своїх
обов'язків по утриманню спільного майна та прав співласників,  створює умови по неможливості спільного
користування та володіння майном.

У квітні
2007 року з позовними вимогами до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_3,  в якому просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 14 травня 2002 року 1/2 частки будівлі магазину загальною
площею 112.8 кв.м,  розташованого в
АДРЕСА_1,  укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1,  посилаючись на те,  що 10 травня 2002 року між ним та ОСОБА_2 був
укладений договір оренди приміщення магазину загальною площею 112.8 кв.м з
правом викупу. Відповідно до зазначеного договору він мав переважне право на придбання
приміщення,  розташованого за адресою:
АДРЕСА_1. Проте на порушення договору оренди ОСОБА_2 продав частку приміщення
ОСОБА_1,  не попередивши ОСОБА_1 про
наявність його права як третьої особи.

Рішенням
Будьонівського районного суду м. Донецька від 11 жовтня 2007 року позов ОСОБА_2
задоволений: припинено право ОСОБА_1 на 1/2 частку будівлі магазину загальною
площею 112.8 кв.м,  розташованого за
адресою:АДРЕСА_1,  стягнуто з ОСОБА_2
компенсація нак користь ОСОБА_1 вартості цієї частки в розмірі 43618 грн. 50
коп. Визнано за ОСОБА_2 право власності на будівлю магазину загальною площею
112.8 кв.м,  розташованого за
адресою:АДРЕСА_1 та визнано право власності на будівельні матеріали самовільно
збудованої прибудови до будівлі магазину. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію вартості будівельних матеріалів самовільно збудованої
прибудови до будівлі магазину в розмірі 25676 грн. У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 про виділення в натурі частки майна і визнання права власності на
приміщення будівлі магазину,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 площею 105.8 кв.м відмовлено. У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 14 травня 2002 року 1/2 частки будівлі магазину загальною
площею 112.8 кв.м,  що розташований за
адресою:АДРЕСА_1 відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови у
задоволенні її позовних вимог і в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і
ухвалити нове рішення,  яким задовольнити
її позовні вимоги і відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В
обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
неповне з'ясування обставин,  які
мають значення для справи,  недоведеність
обставин,  які мають значення для
справи,  які суд вважав
встановленими,  а також на те,  що висновки суду не відповідають фактичним
обставинам справи і,  зокрема на
порушення  ст.  331 ЦК
України; висновки суду про те,  що
неможливо розділити в натурі частку магазину площею 112.8 кв.м не відповідають
фактичним даним і висновку експерта; задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 судом
порушені вимоги  ст.  365 ЦК
України,  оскільки відсутня будь-яка
підстава,  передбачена зазначеною нормою
для припинення права власності у спірному приміщенні; при ухваленні рішення суд
безпідставно послався на вимоги ч. 4
ст.  376 ЦК України,  оскільки безпідставно визнав,  що ОСОБА_2 є користувачем земельної ділянки і
що без його згоди була збудована прибудова; судом безпідставно зроблений
висновок про те,  що вона здійснює
дії,  направлені на незаконе збільшення
своєї частки,  оскільки не встановлено

факту розподілу
приміщення; в матеріалах справи відсутні будь-які докази по ухиленню її від
утримання спільної власності; висновки суду про неможливість спільного
володіння і користування майном не підтверджені наявними в матеріалах справи
доказами.

У
судовому засіданні апеляційного суду позивачка підтримала доводи апеляційної
скарги,  просила її задовольнити.

Представники
відповідачів у судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної
скарги,  вважаючи рішення суду законним і
обгрунтованим

Судом
першої інстанції встановлено,  що згідно
договору купівлі-продажу від 14 травня 2002 року ОСОБА_2 продав,  а ОСОБА_1 купила 1/2 частку будівлі
магазину,  загальною площею 112.8
кв.м,  розташованого за адресою:АДРЕСА_1.
До спірного магазину ОСОБА_1 зробила прибудову,
яка у технічному паспорті значиться під літ. А-1-1,  площею 52.6 кв.м.

Судом
також встановлено,  що ОСОБА_1 здійснила
самовільну будівлю прибудови,  оскільки
не отримала ні акту про власність на землю,
ні рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети,  ні акту комісії про прийняття об'єкта і
введення його в експлуатацію,  чим
порушила встановлений порядок набуття права власності на таку прибудову.

Відповідно
до висновку експертизи дійсна ринкова вартість магазину,  що розташований за адресою:АДРЕСА_1,  складає 87237 грн. Дійсна ринкова вартість
магазину з урахуванням прибудови складає 112913 грн. Розділити будівлю магазину
літ.А-1 без урахування площі прибудови під літерою А-1-1 в рівних частках по
1/2 частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з урахуванням існуючих об'ємно-планових рішень та
фактичного користування приміщення не можливо. Розділити будівлю магазину під
літерою А-1 без урахування площини добудови А-1-1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
частках близьких до 1/2 з урахуванням існуючих об'ємно-планових рішень та
фактичного користування приміщенням можливо у наступному порядку: ОСОБА_1 -
приміщення 1 - торгівельний зал,  2 -
кафе,  загальною площею 53.2 кв.м,  ОСОБА_2 - 1 - торговий зал,  2 - склад,
3 - санвузол,  загальною площею
54.8 кв.м.  Відхилень від від норм ДБН та
дефекту будівельних конструкцій,  які
перешкоджають вводу даної добудови в експлуатацію не встановлено. Поділити в
натурі по 12 частки магазину площею 112.80 кв.м,  тобто об'єкт,
на який є правовстановлюючі документи,
між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не можливо.

Судом
також встановлено,  що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
не здійснювали поділ часток будівлі магазину в натурі та не встановлювали
порядок його користування..

Згідно
технічного паспорту ОСОБА_1 зробила добудову до магазину самовільно,  а
у зв'язку з переплануванням загальна площа будівлі магазину під літерою А-1
зменшена на 4.8 кв.м.

Відповідно
до довідки про земельну ділянку від 2 квітня 2002 року земелекористувачем
земельної ділянки,  що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1 без згоди
співвласника ОСОБА_2 зробила добудову магазину,
чим порушила його права як володільця магазину так і користувача
земельної ділянки і не надала доказів того,
що добудова здійснена саме до її частки.

Судом
також встановлено,  що ОСОБА_1 здійснює
дії,  направлені на незаконне збільшення
своєї частки в спільному майні,  а саме
будівлі магазину,  розташованого за
адресою:АДРЕСА_1,  ухиляється від
обов'язку утримання сумісного майна та здійснює дії,  що порушують право ОСОБА_2 щодо володіння та
користування майном.

Факт
внесення вартості 1/2 частки спірного магазину у розмірі 43618 грн. 50 коп.,
а також будівельних матеріалів самовільної прибудови у
розмірі 25676 грн. на депозитний рахунок суду підтверджений квитанціями.

Судом
також встановлено,  що 10 травня 2002
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був
укладений  договір  оренди
з   зазначенням  переважного
права  ОСОБА_3   на

придбання
будівлі,  за яким ОСОБА_3 орендував
будівлю,  що розташована за
адресою:АДРЕСА_1,  площею 112.8 кв.м.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення сторін,  дослідивши матеріали цивільної справи,  перевіривши доводи апеляційної скарги в межах
апеляційного оскарження,  апеляційний суд
вважає,  що апеляційна скарга позивачки
підлягає частковому задоволенню,  рішення
суду частковому скасуванню виходячи з наступного.

Відповідно
до ч.1  ст.  309 ЦПК України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність
висновків суду обставнам справи,  а також
порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального
права.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
суд виходив з того,  що вона
самовільно добудувала будівлю до магазину,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1 без згоди на те співвласника та
порушила порядок введення будівлі в експлуатацію.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2 про припинення права ОСОБА_1 на частку у спільному майні
,  суд виходиів з того,  що спільне володіння та користування майном
разом з ОСОБА_1 не можливе,  будівля не
ділиться та припинення права власності не завдасть шкоди співвласнику.

Проте такі
висновки суд зробив на недостаньо досліджених матеріалах справи.

Відповідно
до  ст.
331 ЦК України
право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки,  будівлі, спорудим тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації,  право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до
закону підлягає державній реєстрації,
право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно  ст.  355
ЦК України
майно,  що є у власності двох або більше
осіб (співвласників),  належить їм на
праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.. Право спільної
власності виникає з підстав,  не
заборонених законом.  Спільна власність
вважається частковою,  якщо договором або
законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно  ст.
358 ЦК України
право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування
майном,  що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного майна в натурі,  яка відповідає його частці у праві спільної
часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших
співвласників,  які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно  ст.
360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної
часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління,  утримання та збереження спільного майна,  у сплаті податків,  зборів (обов'язкових платежів),  а також нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями,  пов'язаними
із спільним майном.

Згідно  ст.
376 ЦК України житловий будинок,
будівля,  споруда,  інше нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом,  якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці,  що не
була відведена для цієї мети,  або без
належного дозволу чи належно затвердженого проекту,  або з істотними порушеннями будівельних норм
і правил. Особа,  яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво нерухомого майна,  не набуває права власності на нього. Право
власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду
визнане за особою,  яка здійснила
самочинне будівництво на земельній ділянці,
що не була їй відведена для цієї мети,
за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

З
матеріалів справи вбачається,  що 14
травня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу
1/2 частки будівлі магазину,
розташованого у АДРЕСА_1,
загальною площею 112.8 кв.м.  Зазначений
договір посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального
округу.

Згідно
технічного паспорту Бюро технічної інвентаризації м. Донецька (а.с. 8)
приміщення під літерою А-1,  яке і було
предметом договору купівлі-продажу,
тобто приміщення магазину,
складається із приміщення 1,  а
саме: торгівельної зали,  площею 21.20
кв.м і кафе,  площею 32.00 кв.м,  загальною площею 53.20 кв.м та приміщення
2,  а саме: торговельної зали,  площею 36.70 кв.м,  складу,
площею 15.00 кв.м і санвузла,  площею ЗЛО
кв.,  загальною площею
54.80 кв.м.  У зазначеному приміщенні
зроблено перепланування,  а саме
приміщення перегороджене суцільною стіною,
у зв'язку з чим площа приміщення зменшена на 4.8 кв. м і становить
108.00 кв.м.

До
однієї із частин приміщення під літерою А-1 ОСОБА_1 самовільно зроблена
добудова,  яка в технічному паспорті
значиться під літерою А-1-1,  загальною
площею 52.60 кв.м.

Згідно
висновку КП Бюро технічної інвентаризації м. Донецька від 12 листопада 2006
року (а.с. 6) ОСОБА_1 згідно акту співвласників користується приміщенням
№1,  загальною площею 53.20 кв.м і
самовільно збудованою прибудовою під літерою А-1-1. Виділ в натурі приміщення
№1 можливий,  оскільки воно є
відокремленим і має окремий вхід.

Зазначені
обставини у судовому засіданні підтверджені як позивачкою ОСОБА_1,  так і відповідачем ОСОБА_2,  який не заперечував,  що ОСОБА_4 дійсно фактично користується приміщенням
під №1,  а він фактично користується
приміщенням №2; між цими приміщеннями зроблена глуха стіна і кожен користується
зазначеними приміщеннями самостійно.

Відповідно
до висновку будівельно-технічної експертизи від 25 червня 2007 року і
додаткового висновку будівельно-технічної експертизи від 24 грудня 2007 року
розділити будівлю магазину під літерою А-1 за адресою:АДРЕСА_1 без урахування
площі прибудови А-1-1 у рівних частках по 1/2 частини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з
урахуванням існуючих об'ємно-планових рішень і фактичного користування
приміщеннями не представляється можливим.

Розділити
будівлю магазину під літерою А-1 за адресою:АДРЕСА_1 без урахування площі
прибудови А-1-1 між ОСОБА_1 і ОСОБА_2,  у
частках близьких до 1/2 з урахуванням існуючих об'ємно-планових рішень і
фактичного користування приміщеннями можлива у такому порядку: приміщення,  які виділяються ОСОБА_1 - торгівельний
зал,  площею 21.20 кв.м і кафе,  площею 32.00 кв.м,  загальною площею 53.20 кв.м; ОСОБА_2 -
торгівельний зал,  площею 36.70
кв.м,  склад,  площею 15.00 кв.м і санвузол,  площею 3.10 кв.,  загальною
площею 54.80 кв.м.  Ідеальна доля приміщення
магазину площею 53.2 кв. м,  яку можна
виділити ОСОБА_1,  равна 49/100,  а ідеальна доля приміщення магазину площею
54.8 кв.,  яку можна виділити
ОСОБА_2,  равна 51/100.

Розглядаючи
позовні вимоги ОСОБА_1 про розподіл приміщення магазину і визнання права
власності на приміщення з урахуванням площі прибудовиі,  апеляційний суд вважає,  що зазначені позовні вимоги не можуть бути
задоволені у повному обсязі,  оскільки
прибудова є самочинним будівництвом,  а
відповідно до ч.2  ст.  376 ЦК
України особа,  яка здійснила
самочинне будівництво нерухомого майна,
не набуває права власності на нього. Крім того,  у судовому засіданні встановлено,  що самочинне будівництво здійснено ОСОБА_1 на
земельній ділянці,  яка не була відведена
для цієї мети; позивачкою також не надано також доказів надання земельної
ділянки у встановленому порядку під уже забудоване нерухоме майно,  тобто будівлі магазину під літерою А-1.

За таких обставин
апеляційний суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково:
розділити в натурі приміщення магазину під літерою А-1,  розташованого за адресою: АДРЕСА_1,  яке придбано нею на законних підставах і є її
власністю,  без врахування площі
прибудови А-1-1,  виділивши у
користування ОСОБА_1 приміщення магазину площею 53.2 кв.м.

Розглядаючи
позовні вимоги ОСОБА_2 апеляційний суд вважає,
що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно
до  ст.
365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є
неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке
припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співласника та членам його
сім'ї. При цьому суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки
на депозитний рахунок суду.

Досліджуючи
наявні в матеріалах справи докази,
апеляційний суд вважає,  що
ОСОБА_2 не надано переконливих доказів на обгрунтування своїх позовних вимог.

Як
вбачається з матеріалів справи частка ОСОБА_1 складає 1/2 тобто таку ж
частку,  яка належить і ОСОБА_2 і ця
частка згідно висновку експерта може бути виділена в натурі; згідно висновку
експерта і висновку КП БТІ м. Донецька приміщення магазину є подільним без
урахування прибудови; спільне володіння і користування приміщеннями магазину
можливе,  оскільки воно здійснювалося
протягом п'яти років за взаємною згодою сторін. ОСОБА_1 надані докази на
підтвердження того,  що вона відповідно
до своєї частки брала участь у витратах на управління,  утримання та збереження спільного майна,  у сплаті подітків,  зборів (обов'язкових платежів) (а.с. 34 -
договір на користування електричною енергією; а.с.  41 - квитанції про сплату земельного податку;
а.с.  43-50 -договір на відпуск води і
прийом стічних вод). Припинення права власності ОСОБА_1 завдасть істотної шкоди
інтересам ОСОБА_1,  оскільки вона не
зможе здійснювати свою підприємницьку діяльність.

Обгрунтування
ОСОБА_2 своїх позовних вимог про припинення права ОСОБА_1 права власності і
користування приміщенням магазину тим,
що ОСОБА_1 здійснила добудову магазину без отримання його дозволу як
співвласника,  а також на те,  що ОСОБА_1 не отримала належного дозволу чи
належно затвердженого проекту для проведення будівництва не є підставою для
задоволення позовних вимог,  оскільки
право власності може бути припинено у конкретно встановлених  ст.
365 ЦК України
випадках,  а підстави,  зазначені ОСОБА_2 не підпадають під дію
зазначеної норми закону.

Не
можуть бути задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання за ним права
власності на будівлю магазину загальною площею 112.8кв.м та право власності на
будівельні матеріали самовільно збудованої прибудови до будівлі магазину,  оскільки на частині цієї площі розташована
частка магазину,  яка придбана ОСОБА_1 на
законних підставах і апеляційний суд дійшов висновку про незаконність вимог
ОСОБА_2 про припинення ОСОБА_1 права на частку у спільному майні; крім того
ОСОБА_2 не надано доказів надання земельної ділянки у встановленому порядку під
уже збудоване нерухоме майно,  тобто
будівлі магазину під літерою А-1. Довідка № 3069 про земельну ділянку від 2
квітня 2002 року,  затверджена
начальником Донецького міського управління земельних ресурсів (а.с.  52),
на яку послався суд першої інстанції,
не є правовстановлюючим документом на підтвердження надання ОСОБА_2
земельної ділянки у встановленому законодавством порядку.

Керуючись  ст.
ст.  303-304,  307,
309,  314,  316,
317 ЦПК України,  апеляційний суд,
-

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Будьонівського районного суду м. Донецька від 11 жовтня 2007 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і в частині відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 скасувати.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі будівлі магазину та встановлення
права власності на будівлю магазину задовольнити частково.

Розділити
в натурі між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 приміщення магазину під літерою А-1,  розташованого за адресою: АДРЕСА_1 без
врахування площі прибудови А-1-1.

Виділити
ОСОБА_1 частину приміщення магазину під літерою А-1,  розташованого за адресою: АДРЕСА_1 площею
53.2 кв.м,  що становить 49/100 ідеальних
часток,  визнавши за нею право власності
на зазначене приміщення.

Виділити
ОСОБА_2 частину приміщення магазину під літерою А-1,  розташованого за адресою:АДРЕСА_1,  площею 54.8 кв.м,  що становить 51/100 ідеальну частку,  визнавши за ним право власності на зазначене
приміщення.

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку
будівлі магазину,  визнання права
власності відмовити.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили негайно і може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного суду.