ухвала іменем україни

2007 року
місяця лютого 20 дня
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в складі: Головуючого, судді
Любобратцевої Н.І. суддів   Даніла
Н.М.

Чистякової Т.І.

при секретарі  Сафіній Ф.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа - Кримське
Республіканське підприємство „Бюро реєстрації
і технічної інвентаризації м. Євпаторія" про визнання права власності на
будинок та за зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7про
виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_7,
діючого в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_1на рішення Євпаторійського
міського суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 2006
року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2006 року ОСОБА_1
звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа - Кримське
Республіканське підприємство „Бюро реєстрації
і технічної інвентаризації м. Євпаторія" про визнання права власності на
АДРЕСА_1, мотивуючи
тим, що вона 05 грудня 2002 року уклала з
відповідачем договір оренди зазначеного домоволодіння та земельної ділянки з
правом подальшого викупу за 12000
доларів США. З 2002 року вона мешкає
в спірному домоволодінні зі своєю родиною і
за час свого проживання сплатила відповідачу більшу частку вартості будинку,
а саме 7700 доларів США, за власні кошти
виконувала ремонтні роботи. У зв'язку з наведеним просить визнати за нею право
власності на вказане домоволодіння стягнувши з неї на користь відповідача
залишок несплаченої по договору суми 4300
доларів США.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про їх
виселення з АДРЕСА_1. Вимоги мотивовані
тим, що між ним та ОСОБА_1 05 грудня 2002 року дійсно був укладений договір найму жилого
будинку, розташованого в АДРЕСА_1,
з правом його викупу. Проте, ОСОБА_1 протягом 2002-2004 років порушувала
умови договору, припинила сплачувати вартість будинку, поселила у будинок осіб,
з якими він договір оренди не укладав. Відповідно до ст. ст. 611, 816 ЦК України він
попереджав ОСОБА_1 про розірвання договору найму будинку, 01 лютого 2005 року скасував
доручення, яке він надавав ОСОБА_1 для користування спірним домоволодінням, але
відповідачі    відмовляються    добровільно    звільнити
домоволодіння,    чим

Справа №22-ц-1469/2007р.                        Головуючий

в першій інстанції  Безвуляк І.І. Доповідач  Даніла Н.М.

порушують його право власності. У
зв'язку з наведеним просив виселити відповідачів з АДРЕСА_1.

Рішенням Євпаторійського
міського суду АР Крим від 22
листопада 2006 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Кримське
Республіканське підприємство „Бюро реєстрації і технічної інвентаризації м.
Євпаторія" про визнання права власності на АДРЕСА_1відмовлено, зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 виселені з
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, в решті позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з
вказаним рішенням, ОСОБА_7,
діючий в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в
якій ставить питання про його скасування, просить ухвалити нове рішення, яким
позов ОСОБА_1 задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2відмовити, посилаючись на те, що рішення суду незаконне і
необгрунтоване, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального
права. Зокрема апелянт вважає, що суд не звернув уваги на ті обставини, що
позивачка відбуває покарання в місцях позбавлення волі та не може бути
виселеною до закінчення строку відбування покарання, а члени сім'ї ОСОБА_1
набули таких самих прав, як і вона сама, тому також не підлягають виселенню.
Крім того, судом першої інстанції не враховано, що відповідачі продали належну
їм квартиру, вилучені кошти витратили на ремонт спірного домоволодіння та на
сплату боргу за договором від 05
грудня 2002 року,
іншого житла у них не має.

В запереченнях
на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить її відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явились, обговоривши підстави апеляційної скарги, судова колегія вважає за
необхідне її відхилити.

Судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на підставі Державного акту, виданого 30 січня 2006 року на праві
власності належить земельна ділянка, площею 0,0601 га, розташована по АДРЕСА_1, надана йому під індивідуальне будівництво рішенням
виконкому Євпаторійської міської ради 31
жовтня 1997 року
(а.с.72 т.1,
а.с.11 т.2).

Рішенням
Євпаторійського міського суду від 17
березня 2006 року за
ОСОБА_2 визнано право власності на самочинно побудований двоповерховий житловий
будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1(а.с.12-13т.2).

ОСОБА_3.,
ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 проживають у спірному будинку з 2002 року в якості
членів сім'ї ОСОБА_1, якій за
дорученням ОСОБА_2 від 5
грудня 2002 року
було доручено управляти земельною ділянкою та житловим будинком не закінченого
будівництвом. Доручення скасовано ОСОБА_2 16
лютого 2005 року.

Відмовляючи
ОСОБА_1 в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з його
необґрунтованості та недоведеності вимог.

З такими
висновками суду, враховуючи положення ст.ст. 10, 11 ЦПК України, погоджується колегія суддів.

Як вбачається з
позову, ОСОБА_1 без посилання на норми права заявлено вимоги про визнання права
власності на спірне домоволодіння на підставі угоди, яка була укладена між нею
та ОСОБА_2 про найом будинку з правом викупу будинку, яка мала місце 5 грудня 2002 року, при цьому

ОСОБА_1
визнає, що нею угода
не виконана ні у строк обумовлений
сторонами, ні до
теперішнього часу, сума
боргу складає 4300 доларів США.

Доводи апелянта про те, що саме на підставі цієї угоди та на підставі норм
Житлового Кодексу України
за позивачкою слід визнати право
власності не засновані на законі, доказів про те, що між сторонами
відбулася угода купівлі -продажу
спірного домоволодіння чи земельної ділянки суду не надано, а правовідносини
щодо найму будинку, що виникли між сторонами, не можуть бути підставою для визнання права власності на спірний будинок.

З таких
обставин, у суду першої інстанції не було підстав для визнання за ОСОБА_1 права
власності на спірне домоволодіння.

Відповідно до
положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ухвалюючи
рішення про задоволення позову ОСОБА_2 в частині виселення з належного йому на праві власності будинку ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 без надання
іншого житлового приміщення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі
обмежують його права по користуванню об'єктом власності, проживаючи у будинку.

Судова колегія
вважає такі висновки суду правильними, оскільки вони відповідають матеріалам
справи, узгоджуються з вимогами положень ст. 48 Закону України від 7
лютого 1991р „Про власність", згідно з якими власник може вимагати
усунення будь - яких
порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням
володіння.

Доводи апелянта
про те, що позивачка відбуває покарання в місцях позбавлення волі та не може
бути виселеною до закінчення строку відбування покарання, а члени сім'ї ОСОБА_1
набули таких самих прав, як і вона сама, тому також не підлягають виселенню, не
засновані на законі.

У зв'язку з
викладеним, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді
апеляційної інстанції, тому вони не можуть бути взяті до уваги.

Рішення суду є
законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, ґрунтуючись на усесторонньому, повному, об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності і підстав
для його скасування не має.

Керуючись ст.ст.
304 п.1, 307,308,313 п.1,314,315,317,319
Цивільного процесуального кодексу України колегія суддів судової палати у
цивільних справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1-ОСОБА_7 на
рішення Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 2006 року  відхилити.

Рішення
Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 2006 року   залишити без змін.

Ухвала
Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом двох
місяців.