Справа № 22ц - 1444/ 2007року                                          Головуючий по
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

2007
року  липня місяця 18 дня                                                                 м.  Полтава

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області
в складі:

Головуючого
судді: Корнієнка В.І. Суддів: Гальонкіна С. А. Омельченко Л.М.  При секретарі: Коротун І.В.

розглянувши
у відкритому судовому засідання в м.
Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника
позивача,  за зустрічним позовом
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на
рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 березня 2007
року

по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
СП "Вест експрес",  ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання частково
недійсними договорів купівлі-продажу,
договору дарування приватизованої квартири,  визнання права власності на 1 / 2 частину
квартири та вселення в неї. зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1,  ОСОБА_3 про відшкодування збитків та
моральної шкоди,  з участю третіх осіб;
Автозаводський районний суд м.  Полтави.
Кременчуцька товарна біржа,  ОСОБА_9.
ОСОБА_10,  ОСОБА_11,  ОСОБА_12,
КГ ЖЕП "Молодіжне",
-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 березня 2007 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_3. ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
СП "Вест експерс",  ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу,  дарування приватизованої квартири,  визнання права власності на 1 / 2 частину
квартири та вселення було відмовлено по причині пропуску ним трирічного строку
позовної давності.

Також,  вказаним рішенням Кременчуцького районного
суду Полтавської області було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8
до ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 про відшкодування збитків і моральної шкоди.

З даним
рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області не погодився
позивач,  за зустрічним позовом
відповідач ОСОБА_1 та в
особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу,  в якій просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Апелянт
вважає рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області таким,  що постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
оскільки судом не враховано ту обставину,  що перебіг строку позовної давності на
звернення ОСОБА_1
до суду повинен обліковуватися з липня 1999 року,  тобто з того часу,  коли ОСОБА_1
н підставі отриманої довідки ГЖЕДУ № 9 м.
Кременчука дізнався,  що його за
рішенням суду було знято з реєстраційного обліку з спірної квартири,  і саме з того часу,  коли останній змушений був залишити квартиру.

Колегія
суддів,  заслухавши доповідача,  перевіривши матеріали справи та мотиви
апеляційної скарги,  підстав для їх
задоволення і скасування рішення не вбачає.

Відповідно  ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає,  що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

У
відповідності із ч.3 ст.  10,  ч.1
ст. 11 ЦПК України,  кожна сторона
повинна довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,  крім випадків,  встановлених цим Кодексом.

Суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб,  поданим відповідно до цього
Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Як
вбачається з матеріалів справи,  судом
першої інстанції вірно встановлено,  що
10 березня 1994 року ОСОБА_1
т ОСОБА_3 отримали на праві спільної сумісної власності двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1,  що підтверджується
свідоцтвом про право власності на житло.

Далі
встановлено,  що 24 листопада 1997 року
через Кременчуцьку товарну біржу за дорученням,
виданим ОСОБА_3 від свого імені і ОСОБА_1 було укладено договір
купівлі-продажу належної їм квартири з ОСОБА_4

Також
судом вірно встановлено,  що згідно
довідки начальника Комсомольського ЛТП
ОСОБА_1 перебував на лікуванні від алкоголізму згідно постанови
Автозаводського районного суду м.
Кременчука з 27 січня 1998 року і був звільнений 27 січня 1999
року,  у зв'язку з чим мав можливість
звернутися до суду за поновленням порушених його житлових прав,  але не зробив цього без поважних причин,  а з заявою про поновлення пропущеного строку
також не звертався.

Положеннями  ст.
257 ЦК України
загальне позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

Частиною
3  ст.
267 ЦК України
визначено,  що позовна давність
застосовується лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.. Із заявою про застосування позовної
давності звернувся відповідач ОСОБА_8.

Як
вбачається із матеріалів справи,  судом
першої інстанції правомірно визнано недоведеними обставини,  щодо посилань позивача ОСОБА_1 відносно
того,  що він дізнався про порушення
свого права лише в липні 1999 року.

Врахувавши
обставини справи,  пославшись на
вимоги  ст.  ст.
256 - 268 ЦК України,  суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку відмовивши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у
зв'язку з пропуском строків позовної давності.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Також
правомірно судом першої інстанції вірно було відмовлено у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_8,  виходячи з
того,  що він випливає із підстав та
обставин первісного позову ОСОБА_1.

Враховуючи
викладене,  судова колегія дійшла
висновку про те,  що судом першої
інстанції з'ясовано всі обставини справи та надано їх належну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та процесуального права,  які б могли призвести до зміни чи скасування
рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 березня 2007
року,  судовою колегією не встановлено.

Проте
колегія суддів аналізуючи  матеріали
даної справи в їх сукупності,  не може
погодитися з висновком суду першої інстанції відносно визнання обставини,  що спірна квартира була продана всупереч волі
позивача ОСОБА_1
і без його відому.

Згідно
ч. 2  ст.
369 ЦК України
.розпорядження майном ,  що є у спільній
сумісній власності,  здійснюється за
згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо
розпорядження спільним майном,  який
підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації,  має бути висловлена письмово і нотаріально
посвідчена.

В
матеріалах справи мається доручення від 19 серпня 1996 року / копія доручення
-а.с.  31 Т.1 /,  видане ОСОБА_1,  яким він уповноважив ОСОБА_3 на продаж,  обмін,
дарування,  заставу належної йому
частини квартири. Дане доручення посвідчено державним нотаріусом ОСОБА_13  за НОМЕР_1 в реєстрі. Наявність довідки
нотаріальної контори про відсутність 19 серпня 1996 року доручення від імені
ОСОБА_1 та
казаного вище номеру взагалі,  не спростовує
дійсність даного доручення,  оскільки
питання про визнання його недійсним довірителем не ставилося,  рішення суду з даного приводу не виносилося.

Керуючись  ст.
ст. 3ОЗ,  308,  314,
315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення
Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 березня 2007 року -
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Верховного Суду України.