Справа №
22-8419/07                                   Головуючий
в 1 інстанції - Притула Н.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07      листопада 2007 р. Колегія
суддів судової палати з цивільних справ

Апеляційного суду м.  Києва в складі:

головуючого -
Усика Г.І.

суддів - Кравець
В.А.,  Семенюк Т.А.

при секретарі -
Полонській А.Г.

розглянувши   у
відкритому   судовому   засіданні
в   м. Києві   цивільну
справу   за

апеляційною
скаргою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про

відшкодування
шкоди,

встановила:

У
вересні 2006 р.ОСОБА_1 звернулась
у суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди,  заподіяної внаслідок ДТП.

Зазначала,  що 07.02.2001 р. відповідач,  керуючи автомобілем «Опель-Кадет» д.н. НОМЕР_1
допустив порушення Правил дорожнього руху,
внаслідок чого скоїв на неї наїзд на нерегульованому пішохідному
переході по бульвару Шевченка у м.
Києві,  завдавши їй тілесні
ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Вона
тривалий час перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні,  перенесла декілька складних хірургічних
операцій,  внаслідок чого не могла
працювати,  а в подальшому отримані
ушкодження спричиняли загострення фізичного болю,  що змушувало брати відпустку за свій рахунок.

За
період з 2001 р. по 01.10.2006 р. вона втратила заробіток в розмірі 185
056,  84 грн..

Відповідач
перші півтора року періодично приносив їй продукти харчування,  але основну допомогу надавала її рідна
сестра,  яка витратила на її утримання
33600, 00 грн.

В     подальшому відповідач зник і
перестав надавати допомогу,  а тому всі витрати

на вона несла самостійно,  витративши
на це 8500, 00 грн.

Всього
просила стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 247157, 00
грн. та на відшкодування моральної шкоди 20 000, 00 грн.

В
подальшому вона доповнила свої вимоги,
просила додатково стягнути з відповідача на відшкодування витрат по
придбанню ліків та на лікування - 5000, 00 грн.

Рішенням
Шевченківського районного суду м. Києва від 23.04.2007р. позов задоволено
частково.

Стягнуто
з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1
на відшкодування моральної шкоди 6000, 00 грн.,  в задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В
апеляційній скарзіОСОБА_1
просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її
позовних вимог в повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування судом обставин,  що мають значення для справи та
невідповідність висновків суду обставинам справи.

В
судовому засіданніОСОБА_1
підтримувала доводи,  викладені в
апеляційній скарзі і просила її задовольнити.

ОСОБА_2
та його представник в судове засідання не з'явились,  про час та місце розгляду справи були
повідомлені належно.

Заслухавши
доповідь судді,  поясненняОСОБА_1,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,  колегія суддів
приходить до висновку,  що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції
встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

07.02.2001
р. ОСОБА_2,   рухаючись на автомобілі «Опель-Кадет» д.н.
НОМЕР_1,   по бульвару Шевченка у м.   Києві порушив п.11. 18.1,   18.4,
12.3,   4.17 Правил дорожнього
руху,   внаслідок чого на пішохідному
переході здійснив наїзд наОСОБА_1,
заподіявши їй тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого
перелому кісток правої гомілкової кістки.

Постановою
Шевченківського районного суду м.   Києва
від 30.05.2005 р. кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.1   ст.
286 КК України закрито за
ст.   1п.»б»,   8,
11 Закону України «Про амністію» та звільнено його від кримінальної
відповідальності.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимогОСОБА_1 в частині позовних вимог про відшкодування
матеріальної шкоди,   суд першої
інстанції виходив з того,   що відповідно
до   ст.    ст.
1195,   1197 ЦК України
втрачений заробіток може бути відшкодований потерпілому лише у випадку,   якщо йому встановлено ступінь втрати
професійної чи загальної працездатності,
а оскільки останній не була встановлена ступінь втрати працездатності,   і вона не надала доказів на підтвердження
витрат на посилене харчування,
санаторно-курортне лікування та придбання ліків,   то на думку суду підстав для відшкодування
їй заробітку та інших матеріальних витрат,
не вбачається.

З таким
висновком суду першої інстанції повністю погодитись на можна з наступних
підстав.

Правовідносини
по відшкодуванню заподіяної позивачці шкоди виникли у 2001 році,   а тому суд неправильно керувався нормами ЦК України в
редакції 2003 р.

За
змістом діючої на час виникнення спірних правовідносин   ст.
ст.   440,   440-1 ЦК
України,   1963 р. шкода,   заподіяна особі або майну громадянина,   а також моральна шкода,   відшкодовується особою,   яка заподіяла шкоду.

Відповідно
до   ст.
455 ЦК України
в редакції 1963 р.,   в разі заподіяння каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я організація чи громадянин,
відповідальні за шкоду,
зобов'язані відшкодувати потерпілому заробіток,   втрачений ним внаслідок втрати або зменшення
працездатності,   а також відшкодувати
витрати,   викликані ушкодженням здоров'я
(посилене харчування,
протезування,   сторонній догляд).

Таким чином
за діючим законодавством,   особа винна в
заподіяні ушкодження здоров'я зобов'язана відшкодувати потерпілому втрачений
заробіток та інші витрати,   зазначені в
наведеній нормі закону.

Як
убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала в Київському міжнародному університеті з
28.08.2000 р. на посаді доцента-консультанта,
її середньомісячна заробітна плата складала 200,  00 грн.

Згідно
довідки Київського міжнародного університетуОСОБА_1 перебувала на
лікарняному з 07.02.2001 р. по 27.08.2001 р. та з 22.07.2002 р. по 23.08.2002
р. які їй були оплачені.

З
01.09.2001 р. до 01.01.2002 р. та з 01.11.2002 р. до 01.05.2003 р. вона
перебувала у відпустці за свій рахунок у зв'язку з реабілітацією після хвороби.

За 2001
р. позивачці було виплачено,   в тому
числі за листками непрацездатності 2956,
01 грн.,   за 2002 р. - 1502,   78 грн.

Виходячи
з розміру її середньої заробітної плати 200,
00 грн.,   її заробіток за 2001 р.
та 2002 р. становив би 4800,  00 грн. З
урахуванням отриманої за цей період суми 4458,
79 грн.,   розмір втраченого
заробітку становить 341.21 грн.

Крім того,
у зв'язку з реабілітацією після хвороби позивачка брала відпустку за
власний рахунок з січня 2003 р. до травня 2003 р.,   за вказаний
період розмір втраченого заробітку становить 800,  00 грн.

Загальний
розмір втраченого нею заробітку становить 1141,
21 грн. (341,  21+800,  00)

Що
стосується відшкодування витрат на посилене харчування,  санаторно-курортне лікування та придбання
ліків,  то суд першої інстанції
відмовляючи в задоволенні таких вимог обґрунтовано виходив з того,  що позивачка не надала доказів на
підтвердження цих витрат.

Визначаючи
розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 6000, 00 грн.,  суд першої інстанції врахував ступінь вини
відповідача,  тяжкість заподіяних їй
ушкоджень,  характер і тривалість її
моральних та фізичних страждань,
виходячи із засад розумності та справедливості.

Таким
чином рішення суду першої інстанції в частині застосування норм матеріального
права підлягає зміні,  а саме: замість
застосованих судом  ст.  ст.
1167,  1168,  1195 ЦК
України,  необхідно керуватись  ст.
ст.  440,  440-1,
455 ЦК України
в редакції 1963 p.,  а також виключити з мотивувальної частини рішення
посилання на  ст. 1197 ЦК України.

В
частині відмови в задоволенні позовних вимогОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди,
рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового
рішення про задоволення їх частково,  в
розмірі 1141, 21 грн.

Крім
того з відповідача відповідно до  ст. 88
ЦПК України належить стягнути на користь держави судові витрати в розмірі 59,
50 грн. (51, 00 витрати по сплаті судового збору з позовних вимог про
відшкодування матеріальної шкоди та 8, 50 грн. з вимог немайнового
характеру),  а також витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30, 00 грн.

Враховуючи
наведене та керуючись  ст.  ст.
303,  307,  309,
316 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення
Шевченківського районного суду м. Києва від 23.04.2007 р. в частині
посилання на норми матеріального права змінити,
вказавши замість  ст.  ст.
1167,  1168,  1195 ЦК
України в редакції 2003 р. - статті 440,
440-1,  455 ЦК України в
редакції 1963 р. та виключити з мотивувальної частини рішення посилання на  ст. 1197 ЦК України.

Рішення
суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди,
скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позовні
вимоги позовом ОСОБА_1
доОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути
зОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на
відшкодування втраченого заробітку 1141,
грн. 21 коп.

Стягнути зОСОБА_2 на користь держави судові
витрати в розмірі 59, 50 грн.,  а також
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30, 00
грн.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржено в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.