Справа №22-к-4639/2007
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

15
листопада 2007 року                                                                                              м.  Київ

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Апеляційного
суду м.  Києва в складі суддів

Вовченка В.М.
,  Мороз Л.Л..,  Качана В.Я.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду м.
Донецька від 24 липня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької
області від 05 жовтня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  3-тя особа: ОСОБА_3,  про визнання недійсним договору дарування
частини квартири,  встановлення порядку
користування квартирою,  -

встановила:

У
листопаді 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про
визнання недійсним договору дарування частини квартири,  встановлення порядку користування квартирою.
В обґрунтування своїх вимог зазначав,  що
12 червня 2001 року ним та відповідачкою було придбано АДРЕСА_1,  під час перебування у шлюбі у спільну сумісну
власність. Договір про визначення та виділ часток в цій квартирі між ним та
дружиною вчинений не був. 20 липня 2005 року позивач,  діючи на користь всієї сім»ї,  на вимогу дружини,  за договором дарування подарував 1/2 частину
спірної квартири своєму сину ОСОБА_4,
від імені якого діяла ОСОБА_2 Але після укладення цього договору
відповідачка вигнала його з квартири,
поміняла замок на вхідних дверях до квартири,  та перешкоджає йому проживати у
квартирі,  порушивши таким чином його
права на власність і житло. Вважає,  що
оспорюваний договір дарування від 20 липня 2005 року суперечить  ст.  67 СК
України,  оскільки був укладений до
визначення та виділу в натурі частки позивача у праві спільної сумісної
власності. Просить визнати зазначений договір недійсним.  Крім того,
просив розділити спірну квартиру в натурі шляхом виділення йому меншої
кімнати,  інші дві кімнати присудити у
власність відповідачці з сином,
залишивши загальний вхід до квартири та службові приміщення квартири у
спільному користуванні.

Рішенням
Київського районного суду м.  Донецька
від 24 липня 2006 року ,  залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2006 року,  в задоволенні позову відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду І інстанції та ухвалу
апеляційного суду скасувати та постановити нове рішення,  яким позовні вимоги задовольнити,  посилаючись на порушення норм матеріального
та процесуального права.

Вивчивши
матеріали справи,  перевіривши доводи
касаційної скарги,  колегія суддів
Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва вважає,  що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з
частиною 2 стаття 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно
до вимог статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої
або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може
встановлювати або вважати доведеним обставини,
що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним,  вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального
права,  відсутні передбачені статтею 338
ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені в
касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись
статтями 332,  337 ЦПК України,  колегія суддів Судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду м.  Києва,  -

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  а рішення
Київського районного суду м.  Донецька
від 24 липня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05
жовтня 2006 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.