Справа № 22-780707 р.                        Головуючий по
1 інстанції - Шавиріна Л.П.
- 41                                                         Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

18
грудня 2007 року                    Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого:                                      Курило
В.П.

суддів:                                                 Шамрило
Л.Г.

Санікової
О.С.

при
секретарі:                                      Стефановій
І.М.

з участю
адвокатів                             ОСОБА_1,  ОСОБА_2

розглянув
у відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 серпня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати,  компенсації втрати частини заробітку у
зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати,  середнього заробітку за час затримки
остаточного розрахунку та відшкодування моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

12 липня
2007 року ОСОБА_3  звернулася до суду із
зазначеним позовом.  В обґрунтування
своїх позовних вимог посилалася на те,
що з 03.11.2006 р. до 17.05.2007 р. вона працювала на умовах трудового
договору у приватного підприємця - відповідача по справі в якості продавця
непродовольчих товарів. Трудовий договір було зареєстровано у Краснолиманському
центрі зайнятості. Згідно умов договору відповідач зобов'язаний був виплачувати
їй заробітну плату в сумі 400 грн. на місяць,  але не менш встановленого законом розміру
мінімальної заробітної плати. Але за весь час роботи ОСОБА_4 ні одного не
виплатив заробітну плату,  в день
звільнення і до теперішнього часу остаточний розрахунок з нею не провів.
Податки та обов'язкові платежі вона особисто не сплачувала. Позивачка просила
стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі
3096 грн.,  компенсацію втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в розмірі 34, 59
грн.,  середній заробіток за час затримки
розрахунку в сумі 984 грн. А оскільки своїми неправомірними діями відповідач
порушив її законні права,  що призвело до
моральних страждань,  втрати нормальних
життєвих зв'язків,  позивачка просила
відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Рішенням
Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 серпня 2007 року у
задоволенні позову ОСОБА_3  було
відмовлено у зв'язку з відсутністю підстав.

Не
погодившись з рішенням суду,  позивачка
принесла апеляційну скаргу,  в якій
просить скасувати рішення суду та постановити по справі нове рішення про
задоволення її вимог у повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування судом обставин,  які мають значення для справи,  невідповідність висновків суду обставинам
справи,  порушення норм матеріального та
процесуального права,  що призвело до
неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні
апеляційного суду позивачка ОСОБА_3  та
її представник ОСОБА_1 підтримали доводи
апеляційної скарги і просили її задовольнити.

Відповідач
ОСОБА_4 та його представник Стежка P.O. заперечували проти доводів скарги,  вважали рішення суду законним і просили
залишити його без змін.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення сторін та їх представників,
дослідивши матеріали справи та доводи скарги,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга ОСОБА_3  підлягає частковому задоволенню,  рішення суду -скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення з наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
позивачка ОСОБА_3  з 03.11.2006 р. до
17.05.2007 р. працювала у відповідача в якості продавця на підставі трудового
договору,  який було зареєстровано у
Краснолиманському центрі зайнятості. Припинення договору було також
зареєстровано в день розірвання відносин між сторонами по справі. Умовами
трудового договору розмір заробітної плати позивачки обумовлено в сумі 400 грн.
Відповідач мав фінансові труднощі,  що
підтверджується касовими документами,  та
дійсно не вів відомості про виплату заробітної плати своїм працівникам,  хоча перераховував щомісячно за свої кошти
обов'язкові платежі і податки за позивачку.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 ,
суд виходив з того,  що доводи
позивачки про невиплату відповідачем заробітної плати спростовані в судовому
засіданні поясненнями свідка ОСОБА_5 та витягами з касової книги,  які свідчать про виплату ОСОБА_4 щомісячно
заробітної плати позивачці одночасно зі свідком,  а в деякі місяці і премії в розмірі від 50 до
100 грн.,  та своєчасність проведення з
нею остаточного розрахунку.

Проте з таким
висновком суду першої інстанції погодитися неможливо.

Згідно  ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених
ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини,  які мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

У
відповідності з п.3.7 Положення про ведення касових операцій у національній
валюті в Україні,  затвердженого
постановою правління Національного банку України від 19.02.2001 р. №72,  виплати,
пов'язані з оплатою праці,
проводяться касиром підприємства по платіжним (розрахунково-платіжним) відомостям
або прибутково-касовим ордерам на кожного одержувача.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судом відповідач не вів відомості
про виплату заробітної плати своїм працівникам.
Прибутково-касових ордерів на ім'я ОСОБА_3  або інших письмових доказів з підписом
позивачки про отримання нею заробітної плати або премії за період роботи у
ОСОБА_4 суду не надано. Копії документів „Каса" та „Видатки" за
період листопад 2006 p.-
травень 2007 р. свідчать про грошові надходження за місяць від продажу
товару та суму видатків у цьому ж місці. Записи про щомісячні видатки,  які робив відповідач і в яких є дані про
витрати на заробітну плату позивачці,  не
є доказом того,  що зазначена в них сума
заробітної плати дійсно була виплачена та отримана ОСОБА_3  Крім того,
в деякі дні грошові надходження у касу (прибуток) були значно менші ніж
витрати (видаток) на закупівлю товару (а.с. 40-53). Не є доказом про виплату
позивачці у день звільнення остаточного розрахунку і документ,  що міститься на а.с. 64,  на якому позивачка написала „згодна" та
розписалася,  оскільки в ньому є тільки
результат проведення інвентаризації матеріальних цінностей з виявленням їх
надлишку в сумі 153, 66 грн.

За таких
обставин апеляційний суд вважає,  що суд
першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність вимог позивачки
та безпідставно відмовив у їх задоволенні.

Таким чином,  судом першої інстанції рішення постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог п.4 ч.1
ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення.

Позовні
вимоги ОСОБА_3  грунтуються на
законі,  але підлягають частковому
задоволенню.

Згідно
умов трудового договору,  укладеного між
сторонами по справі 03.11.2006 p.,  відповідач зобов'язаний був виплачувати позивачці
заробітну плату в сумі 400 грн. на місяць,
але не менш встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати
(а.с. 7).

Відповідно
до Закону України від 20.12.2005 р. „Про державний бюджет України на 2006 рік"
та  ст. 76 Закону України від 19.12.2006
р. „Про державний бюджет України на 2007 рік" мінімальна заробітна плата в
період з 01.12.2006 р. до 01.04.2007 р. складала 400грн. в місяць,  а з 01.04.2007 р. - 420 грн. в місяць.

Заборгованість
по заробітній платі у позивачки дорівнює: листопад 2006 р. - 363, 64 грн. (20
роб. днів); грудень 2006 р. - березень 2007 р. - 1600 грн. (400 грн.х4міс);
квітень 2007 р. - 420 грн.; травень 2007 р. - 210 грн. (10 роб. днів),  усього 2593, 64 грн. Розмір компенсації втрати
частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати,  виходячи з приросту індексу споживчих цін
(інфляції) за даними Державного комітету статистики України,  складає 29, 30 грн.,  у тому числі: листопад 2006 р. - 10, 18 грн.
(363, 64 грн.х2, 8%); грудень 2006 р. - 7, 60 грн. (400 грн.х1, 9%); січень
2007 р. - 5, 60 грн. (400 грн.х1, 4%); лютий 2007 р. - 3, 52 грн. (400 грн.х0,
8%); березень 2007 р. - 2, 40 грн. (400 грн.х0, 6%).

Відповідно
до вимог  ст. 117 КЗпП України,  яка передбачає відповідальність за затримку
розрахунку при звільненні,  з відповідача
на користь позивачки слід стягнути середній заробіток за весь час затримки
розрахунку,  починаючи з 18.05.2007 р. до
18.12.2007 p.,  тобто за 149
робочих днів. Середній заробіток ОСОБА_3
за два місяці,  що передували
звільненню,  складає: березень 2007 р. -
400 грн.(20 роб. днів); квітень 2007 р. - 420 грн. (20 роб. днів),  усього 820 грн. Середньоденний заробіток
дорівнює 20, 50 грн. із розрахунку: 820 грн.:40 днів=20, 50 грн. Таким чином,  за 149 робочих днів підлягає стягненню
середній заробіток в сумі 3054, 50 грн.

Згідно  ст. 237-1 КЗпП України відшкодування
власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться
у разі,  якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

З
врахуванням конкретних обставин справи,
обсягу та характеру моральних страждань,
яких зазнала позивачка внаслідок порушення відповідачем її законних прав
на своєчасне отриманий' заробітної плати та кінцевого розрахунку,  на відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3  слід стягнути 300 грн.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  ст.  303,
307,  309,  313-314,
316-317 ЦПК України,   ст.  ст.
94, 115-117, 237-1 КзпП України,
апеляційний суд,  -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення
Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 серпня 2007 року
скасувати.

Позовні
вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково,
стягнути з ОСОБА_4 на користь позивачки заборгованість по заробітній
платі в сумі 2593, 64 грн.,  компенсацію
втрати заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в розмірі 29,
30 грн.,  середній заробіток за час
затримки розрахунку з 18 травня до 18 грудня 2007 р. в сумі 3054, 50
грн. та моральну шкоду в розмірі 300 грн.,
усього 5977 (п'ять тисяч дев'ятсот сімдесят сім) грн. 44 коп. В решті позову
відмовити.

З
відповідача на користь держави стягнути судовий збір в сумі 59, 50 грн. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили рішенням апеляційного суду.