Справа № 2-63/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07    березня 2007 року Турківський районний суд
Львівської обла

сті в складі:
головуючої,судді Строни Т.Г.,при секретарі Юричко Г.З.,

розглянувши в
м.Турці позовну заяву ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про
захист честі і гідності та стягнення

відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

10.01.2007 року до суду із даним позовом звернулася
громадянка ОСОБА_1.

Посилається на те, що 07.12.2006 року об 11.00 вона
зайшла до приміщення гуртожитку Турківського професійного училища №51, щоби подзвонити
до майстра училища, який живе у неї на квартирі. Вона попросила дозволу у чергової,
щоби подзвонити ,і вона їй дозво-лила.Коли вона підняла трубку, щоби дзвонити,
до неї підбіг відпові-дач,схопив її за одяг на шиї іззаду і виштовхав її із
гуртожитку, при цьому ображав її різними образливими і нецензурними
словами, які принизили
її людську гідність.

08.12.2006 року вона на дорозі біля магазину розмовляла
із дру­жиною відповідача і просила її вплинути на свого чоловіка. В цей час
надійшов відповідач і став на неї кричати, ображав її різними образли вими та
нецензурними словами, які принизили її людську гідність.

Своїми діями відповідач ОСОБА_2 принизив її у
присутності багатьох людей, спричинив їй моральну шкоду в сумі 1000 гривень, оскільки вона перенесла
почуття сорому,приниження і невовий стрес, стан здоров'я її погіршився, т.я.
вона хворіє на серце та нервову систему.

Просить зобов'язати відповідача вибачитися перед нею в залі су­ду за вчинені
дії та стягнути із нього 1000 гривень відшкодування спричиненої їй моральної шкоди.

8   судовому
засіданні позивачка свій позов підтримала і дала су­

ду
пояснення,аналогічні викладеним вище.

В судовому засіданні відповідач позов не визнав і
пояснив,що 07.12.2006 року до приміщення гуртожитку Турківського ліцею,де він

-2-

працює
комендантом,зайшла позивачка з метою подзвонити.їй дозво­лили. Оскільки в цей
час у них сталася аварія,то йому самому терміно во треба було подзвонити до директора ліцею. Оскільки позивачка не давала йому подзвонити,він забрав у неї телефонну трубку
і вивів по­зивачку їз кімнати коменданта у
вестибюль(фойє). Ніяких образливих слів до неї
він не вживав, не штовхов ,не вживав також нецензурних слів.

Також
08.12.2006 року в центрі міста він мав зустріч із позивач­кою, де вона почала
його обзивати "барабою","жебраком",сварилася із ним, на це
він також вступив із нею у сварку і сварився із нею, обзи вав її
"кукояйкою".

Просив суд у позові відмовити.

Вислухавши
сторони, представницю позивачки, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8,ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
дослідивши всі об­ставини справи,всі наявні
документи,суд приходить до висновку,що позов
підлягає до часткового задоволення, із таких підстав.

В судовому засіданні встановленого
07.12.2006 року зранку позивачка зайшла в приміщення
гуртожитку Турківського ліцею №51 і попросила чергову по гуртожитку
ОСОБА_11 подзвонити,оскіль-ки їй потрібно було знайти працівника ліцею, а свого
квартиранта ОСОБА_9. Чергова по гуртожитку ОСОБА_11 їй
дозволила по­дзвонити, а сама пішла на вищі
поверхи гуртожитку. В цей час надій­шов
відповідач, який працює комендантом гуртожитку, який безпри­чинно вступив у сварку із позивачкою, після чого,
застосувавши фі­зичну силу,взявши позивачку за
комір, виштовхав її із приміщення гуртожитку, при цьому обзивав нецензурними
словами. Цими діями відповідача було принижено честь і гідність позивачки, а
також спри­чинено їй моральну шкоду.

Другого дня, 08.12.2006 року в
дообідній час позивачка в місті зустріла дружину відповідача і
почала їй скаржитися на негідну пове­дінку її
чоловіка, в цей час надійшов відповідач, який знову вступив у сварку із позивачкою, привселюдно сторони сварилися і
обзивали один одного : позивачка відповідача
"барабою", а відповідач позивач ку "кокояйкою", словами, які відсутні в українській мові і
ніякого змісту,окрім образливого,не мають.

Наведені вище
обставини підтверджуються таким зібраними по справі доказами:

-показаннями
свідка ОСОБА_3,пенсіонерки,яка в судовому за-

-3-

сіданні
пояснила, що зимою 2006 року вона зустріла в місті позивач­ку^ потім надійшов
відповідач, і вони між собою розпочали конф­лікт, голосно роз мовляли, обзивали один одного:
позивачка відповіда ча "барабою", а він її
"кокояйкою". Посварившись,розійшлися;

-показаннями свідка
ОСОБА_5,пенсіонерки,яка в судовому засі­данні
пояснила, що в грудні 2006 року вона була в місті і бачила, як між собою сварилися позивачка із відповідачем: він її
називав "коко­яйкою", а вона його "жебраком";

-показаннями
свідка ОСОБА_7, дружини відповідача, яка в судовому засіданні пояснила,що в
грудні 2006 року вони із чоловіком були у місті,
коли їй поскаржилася на чоловіка позивачка, просила вплинути на нього і почала із ним сваритися, почала ображати його,на це і чоловік вступив із нею у сварку. Пересварившися,
розійшлися;

-показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6, працівників гуртожитку,які в
судовому засіданні пояснили ,що 07.12.2006 року зранку в приміщенні гуртожитку між сторонами стався конфлікт;

-показаннями свідка ОСОБА_8,працівниці райлікарні,яка в судо­вому засіданні пояснила,що 07.12.2006 року десь об
11.00-12.00 годи­ні вона по роботі ішла із центру міста до поліклініки,
проходила непо­далік гуртожитку Турківського ліцею
і бачила, як відкрилися двері гуртожитку і відповідач за одяг
викинув позивачку із гуртожитку,при цьому ображав її нецензурними
словами;

-показаннями свідка ОСОБА_9, майстра
Турківського лі­цею, який в судовому засіданні
пояснив, що в 2006 році він квартиру­вав у
позивачки, потім купив квартиру і робив там ремонт, а свої речі тимчасово тримав у позивачки. Перед 07.12.2006 року
позивачка попе реджувала його,що до її будинку
будуть проводити газ,але 07.12.2006 року він був
у батьків у селі, і позивачка його шукала;

-показаннями свідка
ОСОБА_10,медсестри Турківської райлі-карні, яка в
судовому засіданні пояснила, що в грудні 2006 року вона була у містіД коли підходила до чергового магазину,побачила,що між собою сваряться позивачка і відповідач,відповідач обзивав
позивачку "кокояйкою";

-показаннями
свідка ОСОБА_11,працівниці гуртожитку Тур­ківського ліцею, яка в судовому засіданні пояснила, що 07.12.2006 ро­ку вона зранку чергувала в гуртожитку. До неї зайшла
позивачка і по­просила дозволу подзвонити по
телефону. Вона дозволила, а сама пі­шла на
верхній поверх. Коли через 10-15 хв. повернулася на своє робоче місце, то побачила,що відповідач взяв позивачку і
виставив за две-

-4-

рі.

Не довіряти
даним доказам в частині, викладеній вище у рішен­ні, у суда немає підстав.

Оцінюючи показання свідків ОСОБА_4та
ОСОБА_6,суд ,вра ховуючи те, що дані свідки є
працівниками гуртожитку і підлеглими відповідача, уважаючи також і на те, що їх
показання частково супе­речать показанням свідка ОСОБА_11
та графіку чергувань по гур­тожитку і табелю обліку виходів на
роботу працівників гуртожитку Турківського ліцею за грудень 2006
року, надає віри їх показанням лише в частині, викладеній вище у
рішенні, яка не суперечить іншим зі­браним по
справі доказам, не довіряти яким у суда немає підстав.

Оцінюючи пояснення відповідача про те,що йому терміново по­трібно було подзвонити директору ліцею, бо сталася аварія
- потекли радіатори опалення, суд вважає їх
неправдивими, направленими на за хист своїх інтересів з метою
уникнення відповідальності за вчинене, оскільки ніякими доказами, окрім
показань його підлеглих, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6, яким суд надав оцінку вище у рішенні, не підтверджуються, а навпаки суперечать показанням в
судовому засі­данні свідка ОСОБА_11, яким у суда немає підстав не довіряти.

Суд вважає, що відповідач, без
необхідності застосовуючи фізичну силу до позивачки, ображаючи її
нецензурними словами, прини­зив її честь і гідність.

Відповідно до ст.ст.28,68
Конституції України кожен має право на повагу до
його гідності та кожен зобов'язаний не посягати на честь і гідність інших
осіб.

В силу ст.ст.289,297 ЦК України кожна особа має право на осо­бисту недоторканність і не може бути піддана такому, що
принижує її гідність поводженню. Кожен має
право на повагу до його гідності та честі.

В силу ст. 23 ЦК України особа має право на
відшкодування мо­ральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Моральна
шкода полягає в тому числі у приниженні честі та
гідності.

Враховуючи те, що позивачка є
жінкою, особою похилого віку, людиною, яка має незадовільний стан
здоров'я, що внаслідок неправо­мірних дій відповідача перенесла неприємні почуття
образи та прини­ження, а також неспокій, хвилювання;
за захистом свого права була змушена звертатися до адвоката та
суду, суд вважає,  що розмір морального відшкодування їй слід визначити сумою 800 гривень.

Що стосується
епізоду 08.12.2006 року,враховуючи те,що образи

-5-

були з боку як відповідача, так і
позивачки,суд вважає, що у позивач­ки відсутнє
право на моральне відшкодування в даному випадку, ос­кільки моральну шкоду, спричинену сторонами один одному в обо­пільній
сварці, суд вважає рівноцінною.

В силу ст.ст. 79,88 ЦПК України
стягненню із відповідача в ко­ристь позивачки підлягають понесені нею судові
витрати : 8,50 плюс 7,50 ,плюс 50 грвн. і плюс 17
грвн., всього 83 грвн. Також стягненню із відповідача
в користь держави підлягають недоплачений позивач­кою судовий збір ( 68 грвн.-25грвн.50коп.) в сумі 42 грвн.50к.,а також витрати із інформаційно-технічного забезпечення в сумі 7
грвн.50 к.

На підставі
вищенаведеного та керуючись ст.ст.4,10,11,60,212 ЦПК України,ст.ст.28,68 Конституції України,ст.ст.289,297,1167 ЦК України,-

вирішив:

позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 вибачитися перед
ОСОБА_1 в приміщенні гуртожитку Турківського техніч­ного ліцею №51.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_1  вісімсот гривень відшкодування за спричинену
його не­правомірними діями моральну шкоду.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі
83 грвн.

Стягнути із ОСОБА_2  в дохід держави судовий збір в сумі 42
грвн.50 коп.

Стягнути із ОСОБА_2  витрати із інформаційно-технічного забезпечення
в сумі 7 грвн.50 коп.

Рішення може
бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через районний протягом 20 днів після подання заяви про апе­ляційне оскарження, яка має бути подана до суду протягом
10 днів з дня його проголошення.