Справа № 22ц - 524 / 2007                                        Головуючий в 1 інстанції - Бабаніна В.А.
Категорія - 26                                                      Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

3 квітня 2007 року                   Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого   - Глущенко Н.Г.

суддів                  - Григорченка Е.І., Прозорової М.Л.

при секретарі  - Білоконь Н.А.

з участю адвоката - Лобанової Л.М.,
Коптєва С.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_1та

ОСОБА_2на заочне
рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 жовтня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_3до
ОСОБА_1про визнання права власності
на 15/50 частин жилого будинку, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідачка ОСОБА_1. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 02.10.2006 року та направити справу
на новий розгляд, посилаючись на те що воно є незаконним та необгрунтованим, і як таке, що ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального закону / 93-94 /.

Зацікавлена особа ОСОБА_2. теж звернулася до суду з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.10.2006 року та направити справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на те, що воно є
незаконним і необгрунтованим. Крім того, ОСОБА_2. вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального закону
/а. с. 111-112/.

Зазначеним рішенням від 02.10.2006 року позовні вимоги ОСОБА_3. задоволено
і за ним визнано право власності на 15/50 частин
жилого будинку з господарськими будівлями поАДРЕСА_1/ а. с. 82-83 /.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія
суддів приходить до висновку, що скарги

2

задовольнити , а рішення суду скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції відповідно до п.4
ст. 311 ЦПК України з наступних підстав.

Згідно п. 4 ст. 311 ЦПК України - рішення суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд, якщо суд
вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3. та ОСОБА_1. виник спір щодо права власності на будинок АДРЕСА_1, який знаходиться в спільній частковій власності. Так, ОСОБА_1. належить на праві власності
15/25 частин будинку ( згідно договору купівлі-прдажу від
20.06.1996 року - а. с. 5-6 ), а 10/25 частин будинку належить ОСОБА_2. (згідно рішення Нікопольського міськрайонного
суду від 15.03.2004 року - а. с. 116).

Однак, дані обставини суд першої інстанції не прийняв до уваги і в
порушення вимог ст.ст.33-36 ЦПК України не обговорив питання про
залучення до участі у справі співвласника
будинку - ОСОБА_2. Суд не встановив хто є власниками спірного будинку, на момент
розгляду справи, і не залучив їх до участі у справі.

Мало того, суд 02.10.2006 року ухвалив рішення, яким визнав за ОСОБА_3. право власності на 15/50 частин будинкуАДРЕСА_1і це при
тому, що ОСОБА_1. залишилась власницею 15/25
частин, а ОСОБА_2. - 10/25 частин, що в сумі перевищує
одиницю.

Визнаючи за
ОСОБА_3. право власності на 15/50 частин спірного будинку, суд так і не вирішив питання щодо права власності ОСОБА_1. на
цей будинок. Суд не уточнив позовні вимоги ОСОБА_3., тобто
судом не встановлено що є предметом спору по даній справі ( весь будинок № 12 чи тільки його 15/25 частин, які були придбані
ОСОБА_1. згідно договору купівлі-продажу). Судом не вирішено питання щодо
договору купівлі-продажу будинку від 20.06.1996 року,
який посвідчено у нотаріальному порядку, тобто відповідно до вимог закону, що діяв на момент його укладення, і згідно
якого ОСОБА_1. є власницею 15/25 частин будинку. Суд
так і не встановив про що заявлені вимоги ОСОБА_3., тобто про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будинку
від 20.06.1996 року, чи визнання за позивачем права
власності на іншу частину будинку і на яких підставах.

Фактично судом не встановлено, які правовідносини склалися між сторонами та
яким матеріальним законом вони регулюються.

Визнавши за
ОСОБА_3. право власності на 15/50 частин будинкуАДРЕСА_1  суд не прийняв до уваги те, що
згідно протоколу засідання правління колгоспу "
ім. "Крейсера "Аврора" № 14 від 02.11.1990 року земельна ділянка
розміром 0,15 га по АДРЕСА_1 була виділена ОСОБА_1. - шляхом переоформлення з ОСОБА_3., оскільки остання купила
частину цього будинку / а. с. 45,107 /. Мало того, згідно
Державного акту на право власності на земельну ділянку від 30.12.2003 року / а.
с. 105,106 / ОСОБА_1. є власником земельної ділянки розміром 0,215 га по
АДРЕСА_1

Вирішуючи
питання щодо законності та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_3.. суд першої інстанції не прийняв до уваги роз'яснення
Верховного Суду України викладені в постанові Пленуму ВСУ
від 04.10.1991 року № 7 ( з послідуючими змінами та доповненнями) "Про практику застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності на жилий
будинок", зокрема викладені в п.п. 1,2,4,18.

Залишилося поза увагою суду і питання щодо залучення до участі у справі
сторони по договору купівлі-продажу частини
будинку від 20.06.1996 року, тобто колгоспу "ім. "Крейсера"Аврора" або його правонаступника, як і не вирішено
питання щодо залучення до участі у справі Першої Нікопольської
державної нотаріальної контори, де було посвідчено зазначений
договір купівлі-продажу частини спірного будинку.

3

Не звернув суд уваги і на строк позовної давності. Так, ОСОБА_1 стала
власницею частини спірного будинку згідно
договору купівлі-продажу від 20.06.1996 року, а ОСОБА_3. прийшов до суду з позовом лише 07.04.2005 року / а. с. 23 /, тобто майже
через 9 років.

Не прийшов до уваги суд і ту обставину, що в спірному будинку зареєстрована
(прописана) лише ОСОБА_1. / а. с. 13 /, а ОСОБА_3.
зареєстрований (прописаний) з 16.08.1990 року в квартирі АДРЕСА_2, як її власник
/ а. с. 15 /.

Крім того, рішення суду від 02.10,2006 року не відповідає вимогам ст.ст.
214-215 ЦПК України. Ухвалюючи рішення по
справі суд першої інстанції суд не вирішив ті питання, які передбачені ч. 1 ст.214 ЦПК України. Не виконані судом першої
інстанції і вимоги п.3 ч.1 ст. 215 ЦПК України
щодо мотивувальної частини рішення.

Таким чином, апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду скасуванню,
як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303,307,311 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1та
ОСОБА_2- задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2
жовтня 2006 року - скасувати, справу
направити на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього
часу.