Справа № 22-2780            Головуючий 1 інстанції Гєєнко
34                      Доповідач
РІШЕННЯ Іменем України

2007р. березня 27
дня. Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Бондаренко Л.І.

суддів Біляєвої І.М., Осипчук О.В.

при секретарі Проляпа О.В.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на рішення
Слов"янського міськрайонного суду від 17 січня 2007р.

по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини і стягнення
аліментів на утримання дитини.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2
звернувся до суду першої інстанції про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1р. народження разом
з ним, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу між ним та відповідачкою,
та припинення всіх відносин, їх син проживає разом з ним.

Рішенням суду
місцем проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1р.
визначено разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини -ОСОБА_3 аліменти у розмірі !4 частини всіх видів її
заробітків.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового
про відмову в задоволенні позову, оскільки суд неправильно застосував норму
статті 161 Сімейного
Кодексу України.

2

Вона постійно
проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з дитиною, а тому позовні вимоги позивача є
необгрунтованими.

Апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення - скасуванню з
ухваленням у відповідності з вимогами п.п. 2, 4 ст.309 ЦПК України нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Судом першої
інстанції встановлено, що сторони з 15
серпня 1998р. по 2 листопада
2006р. знаходились у шлюбі, від якого мають дитину- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1р. народження.

Згідно копії
рішення Слов"янського міського суду від 2 листопада 2006р. ініціатором розірвання шлюбу між
сторонами була саме відповідачка, яка з 18
листопада 2006р. покинула свої постійне місце проживання - квартиру АДРЕСА_1, яка належить
сторонам у рівних долях на праві приватної власності.

Весь час, що не
заперечують сторони, дитина мешкає з позивачем за своїм постійним місцем
проживання.

Між тим,
висновок суду не відповідає обставинам по справі, із яких вбачається, що
відповідачка зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 частина якій їй
як і позивачу належить на праві сумісній власності на підставі договору
купівлі-продажу (а.с.30).

Із довідки на
ім"я ОСОБА_1, наданої Дитячим „Яслі-садок" вбачається, що дитина
відвідувала яслі, мати займалась вихованням дитини, (а.с.31)

У акті
обстеження матеріально -
побутового стану сім'ї, не вказано, які створені умови для нормально
навчання та проживання дитини.

У висновку
органу опіки та піклування вказано, що на підставі вивчення наданих документів
встановлені материально-побутові умови проживання, що сторони зареєстровані у
квартирі, дитина проживає та прописана разом з батьком в 2-х - кімнатній
квартирі АДРЕСА_1, що
ОСОБА_1 разом з дитиною не проживає.

Даний висновок
не є переконливим, оскільки відсутні докази в підтвердження даного висновку.

Представники
органу опіки та піклування за місцем проживання дитини не виходили, не
з"ясовували думку мати дитини щодо вимог позивача.

Із акту
обстеження матеріально-побутових умов сім"ї, який підписали члені комісії:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, не видно на підставі чого була складена комісія і до якої
установи комісія відносяться.

У судовому
засіданні ОСОБА_1 стверджувала, що проживає разом у квартирі з відповідачем,
піклується про стан здоров"я дитини, тощо. Позивач перешкоджає їй належним
чином турбуватись за дитиною.

У відповідності
з положеннями статей 151-
155 Сімейного Кодексу України, спір вирішується, виходячи із інтересів   неповнолітньої дитини.

Згідно вимог ст.161
Сімейного Кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли
згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними
може вирішуватися судом.

3

При вирішенні спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік
дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд не може
передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного
доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами,  може своєю аморальною поведінкою зашкодити
розвиткові дитини.

По справі не
надано доказів про те, що ОСОБА_1 не проживає разом на одній жилій площі з
дитиною та позивачем по справі.

Також відсутні
докази в підтвердження вимог ОСОБА_2 про те, що Гаргаун О.А.- мати дитини не
виконує своїх батьківських обов"яків, зашкоджує розвиткові дитини.

Виходячи із норм
матеріального права, обставин по справі, підстав для залишення проживання неповнолітньої
дитини з батьком, мати дитини якого проживає разом з ними у квартирі, не має.

Апеляційний суд
вважає, що вимоги ОСОБА_2 є передчасними, не доведено доказів в їх
підтвердження, тому з рішенням суду не погоджується.

У відповідності
з п.п.2, 4 ст.309
ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Керуючись
ст.ст.307, 309, 316 ЦПК, ст.
161 Сімейного
Кодексу України України, апеляційний суд,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сллов"янського міськрайонного суду
скасувати.

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення проживання дитини та стягнення
аліментів відмовити.

Рішення суду
набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга подається до
Верховного Суду України протягом двох місяців з часу проголошення ухвали
апеляційного суду.