Апеляційний суд міста Севастополя
Справа  №
22ц-540/2007г.                                                        Головуючий  у
інстанції     Бессараб
Категорія   36                                                                               Доповідач  у
інстанції   Сундуков  В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
травня  2007
року  колегія  судової
палати  у  цивільних
справах

Апеляційного  суду
міста     Севастополя  в
складі:

головуючого                                      -
Єфімової  В.О.

суддів                          -
Сундукова  В.М.,
Андрейченко  А.А.,

при
секретарі    -
Машковій  С.Г.,

за   участю
відповідача   ОСОБА_2  та
його   представника -
ОСОБА_3,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Севастополі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення місцевого суду Гагарінського району м. Севастополя від 16 січня 2007р. по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє
утримання,   -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2005р.
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, і уточнивши вимоги просила
стягнути з нього аліменти на своє утримання за період з 21 лютого 2005р. по
04 серпня 2005р. в
розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, та з 30 листопада 2005р.   в
твердій  грошовій  сумі
в  розмірі   500
грн.   щомісячно.

Вимоги
мотивовані тим, що вини з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі,
Вказує, що вона є інвалідом другої групи та потребує матеріальної допомоги,
крім того на її утриманні знаходиться
неповнолітня  хвора  дитина.

Рішенням
місцевого суду Гагарінського району м. Севастополя від 16 січня 2007р.
позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь
позивачки аліменти на її утримання за період з 21 червня 2005р. по 04 серпня
2005р. в розмірі 1/9 частини всіх видів заробітку, та стягнути з відповідача
аліменти на утримання позивачки починаючи з 01.12.2005р.
в розмірі 100 грн. щомісячно починаючи з 01.12.2005р.
до закінчення строку інвалідності. В задоволенні решти вимог
ОСОБА_1   відмовлено.   Вирішено
питання  про  судові
витрати.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні
позову, мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушені норми матеріального права
та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що суд не
врахував той факт, що він добровільно надає матеріальну допомогу позивачці, та
той факт, що він не може надавати їй додаткову допомогу,   оскільки
має   інші   аліментні
платежі.

Судова колегія,
заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення відповідача та його
представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна  скарга  підлягає
задоволенню  з  таких
підстав.

Частково
задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач
має можливість надавати позивачці
матеріальну  допомогу.

З      такими      висновками      суду
судова                       колегія                 не            може

погодитись,     оскільки
вони    не    відповідають    нормам
матеріального права  та  зроблені
без  урахування  фактичних
обставин  справи.

Судом
встановлено, підтверджується матеріалами справи та наданими сторонами доказами,
що Цепкови знаходились у зареєстрованому шлюбі з листопада 1998р. по березень
2006р. та мають   від  шлюбу
доньку  ОСОБА_4  ІНФОРМАЦІЯ_1р.   народження.

Відповідно  до
ч.1,2  ст.75
СК  України,   дружина,
чоловік  повинні

матеріально
підтримувати       один       одного.       Право
на       утримання

(аліменти)    має
той    із    подружжя,
який    є    непрацездатним,    потребує

матеріальної     допомоги,      за
умови,     що     другий
із     подружжя    може

надавати  матеріальну
допомогу.

Згідно з ч.4 ст.84 СК України,
право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина,
має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального
становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається з
матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 виплачує аліменти на утримання своєї
матері ОСОБА_1 в розмірі  1/4
частки  від  усіх
видів  доходу   (арк.
справ   61-63).

Крім того,
відповідно до рішення Гагарінського райсуду м. Севастополя від 08.12.2005р.
відповідач виплачує аліменти на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (арк.
справ 64), та відповідно до рішення Гагарінського райсуду м. Севастополя від
22.01.2007р. відповідач виплачує також додаткові витрати на утримання
неповнолітньої доньки в розмірі 100 грн. щомісячно(арк. справ   114-115).

За таких
обставин аліментні платежі відповідача ОСОБА_1 з урахуванням аліментів на
утримання матері, доньки та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,
складають більш ніж 50% від  його  доходів.

Як вбачається з
матеріалів справи, заробітна плата відповідача ОСОБА_1 складає 537 грн. (арк.
справи 65), та
заробітна плата позивачки ОСОБА_1, яка в теперішній час працює на посаді
лікаря-консультанта на 0,5
ставки, складає 200 грн.(арк.
справи 46)  .

Доказів іншого
розміру заробітної плати відповідача позивачка суду  не
надала.

Відповідно до
ч.4 ст.7 5 СК
України, один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо
заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не
забезпечують йому  прожиткового  мінімуму,
встановленого  законом.

Як вбачається з
матеріалів справи, на момент пред'явлення позову позивачка працювала на посаді
лікаря, та її заробітна плата складала 457,70
грн. (арк. справи ЗО), що більше розміру встановленого Законами України № 3235-IV від 20.12.2005р. та № 2285-IV від
23.12.2004р. прожиткового мінімуму в розрахунку на місяць (332 грн. у 2005р. та
350 грн. у
2006р.) на одну особу, яка втратила
працездатність.

Крім того, в
судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач
також добровільно надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої
дитини(арк. справи   98).

Задовольняючи в
цій частині позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої
інстанції  не  дав
належної  оцінки  вказаним
обставинам.

Враховуючи                            наведені  обставини,                      судова                колегія

приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають відхиленню, оскільки відповідач не має можливості надавати
матеріальну  допомогу  на
її  утримання.

Викладене
свідчить про те, що рішення суду першої інстанції не може бути визнано законним
і обґрунтованим, і на підставі п.п.2,4
ч.1 ст.309 ЦПК
України підлягає скасуванню з ухваленням нового
рішення  про  відмову
ОСОБА_1   в  задоволенні  позову.

Керуючись   ст.   303-316  ЦПК  України,   судова
колегія,   -

ВИРІШИЛА   :

Апеляційну  скаргу
ОСОБА_2  задовольнити.

Рішення  місцевого
суду  Гагарінського  району
м.   Севастополя  від 16    січня    2007р.
скасувати,     та    постановити    нове
рішення,    яким   в позові       ОСОБА_1       до
ОСОБА_2    про      стягнення      аліментів      на
своє      утримання відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців із дня набрання законної   сили.