УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

23 липня
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді   Курської А.Г. суддів   Горбань В.В.

Шаповалової О. А. при секретарі Гончарук В.М. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державної інспекції по контролю за використанням та охороною земель АР Крим про
захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди* за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду
М.Сімферополя АР Крим від 10.04.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

05.01.2007
року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної інспекції по контролю за
використанням та охороною земель АР Крим про захист честі і гідності та
стягнення моральної шкоди. Позов мотивований наступним. За вимогою прокуратури
м.Ялти інспектором відділу Південно-Кримського регіону Державній земельній
інспекції Криму Тищенковим О.В. 09.11.2006 року складений акт перевірки дотримання
вимог земельного законодавства АДРЕСА_1. Згідно з результатами перевірки, на
підставі цього акту на адресу прокурора м.Ялти начальником відділу
Південно-Кримського регіону Державної земельної інспекції АР Крим Ванжа А.П.
направлений лист за № 760 від 09.11.2006 року такого змісту: „В ході перевірки
дотримання вимог земельного законодавства України на території Ялтинської
міської ради встановлено наступне: земельна ділянка, розташована АДРЕСА_1,
використовується співвласниками будинку АДРЕСА_1. Орієнтована площа земельної
ділянки, якою користується ОСОБА_1,
складає 0,010 га. Правовстановлюючих документів на земельну ділянку, якою
користується ОСОБА_1, немає.
Але притягти ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не є можливим у
зв'язку з відсутністю її на території АР Крим. При встановленні місця
знаходження ОСОБА_1 і закінченні перевірки Вам буде повідомлено
додатково."

Позивачка вважає такий лист на адресу прокурора таким, що містить в собі
недостовірні факти, в зв'язку з чим така інформація принижує її честь та
гідність. Зазначає, що земельною ділянкою, розташованою АДРЕСА_1, вона
користується законно, що підтверджується: договором дарування частки жилого
будинку від 15.10.2004 року АДРЕСА_1, свідоцтвом на право власності на частину
будинку за зазначеною адресою, випискою із реєстру прав власності на нерухоме
майно; викіпировкою площі присадибної ділянки за цією адресою. Зазначає також,
що присадибною ділянкою розміром 0,0620 га позивачка та інші співвласники
будинку користуються на підставі рішення виконавчого комітету Ялтинської
міської ради № 775 від 23.10.1963 року „про затвердження акту про закінчення
будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального будівництва
АДРЕСА_1"  та рішення

Справа
№22-ц-4262/2007

Ялтинської міської ради АДРЕСА_10
від 24.03.1990 року „про затвердження актів вводу в експлуатацію жилих будинків
АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 та іншим ділянкам" Всі ці документи, як стверджує
позивач, зареєстровані у БТІ м. Ялти і підтверджені рішенням № 83 від
01.06.2006 року Ялтинської міської ради. Крім того, рішенням Ялтинського
міського суду АР Крим від 06.12.2005 року зобов'язано Ялтинську міську раду
надати дозвіл співвласникам буд. АДРЕСА_1 на розробку технічної документації по
землеустрою для оформлення права загальної сумісної власності на земельну
ділянку площею 0,0620 га.

Позивачка
просила визнати інформацію, яку містить лист начальника відділу
Південно-Кримського регіону Державної земельної інспекції АР Крим Ванжа А.П.,
направлену на адресу прокурора м.Ялти (лист за № 760 від 09.11.2006) про те, що
правовстановлюючих документів на земельну ділянку, яку займає ОСОБА_1, немає і
те, що притягти ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не є можливим у
зв'язку з відсутністю її на території АР Крим, недостовірною. Зобов'язати
державну інспекцію по контролю за використанням і охороною земель АР Крим
відкликати із прокуратури м.Ялти вищезазначений лист, а також зобов'язати
відкликати із прокуратури м.Ялти акт, складений 09.11.2007 року державним
інспектором Держземінспекції Тищенковим О.В. Зобов'язати державну інспекцію по
контролю за використанням і охороною земель АР Крим принести письмові вибачення
за направлений вищезазначений лист відносно позивачки з недостовірною
інформацією до прокуратури м.Ялти. Стягнути з державної інспекції по контролю
за використанням і охороною земель АР Крим за заподіяну шкоду на користь
ОСОБА_1 моральну
шкоду у розмірі 7000 гривень, судові витрати.

19.02.2007 року
ОСОБА_1 доповнила
позов, просила зобов'язати Державну інспекцію по контролю за використанням і охороною
земель АР Крим відкликати копію листа начальника відділу Південно-Кримського
регіону Державної земельної інспекції АР Крим Ванжа А.П., направлену на адресу
прокурора м.Ялти за № 760 від 09.11.2006, із Ялтинського управління земельних
ресурсів. Зобов'язати державну інспекцію по контролю за використанням і
охороною земель АР Крим принести письмові вибачення за направлену вищезазначену
копію листа відносно позивачки з недостовірною інформацією на адресу
Ялтинського управління земельних ресурсів.

Рішенням
Київського районного суду М.Сімферополя АР Крим від 10.04.2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній
скарзі представник ОСОБА_1
- ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних
вимог. Апеляційні доводи зводяться до того, що судом першої інстанції
постановлено необгрунтоване та незаконне рішення, висновки суду не відповідають
матеріалам справи. Зазначає, що суд помилково вважав інформацію, яку містить
лист начальника відділу Південно-Кримського регіону Державної земельної
інспекції АР Крим Ванжи А.П, такою, що відповідає дійсності.

Судова колегія,
заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, що з'явилися,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає їх
такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд першої
інстанції в межах заявлених вимог повно та всебічно дослідив обставини справи,
дав належну оцінку доказам, які надали сторони, і дійшов вірного висновку про
те, що особисті немайнові права позивачки не порушені і підстав для їх захисту
за ст.277 та ст.280 ЦК України
не встановлено. У зв'язку з цим суд обгрунтовано відмовив позивачці в
задоволенні позову про захист честі та гідності, у визнанні інформації,
викладеної у листі начальника відділу держземінспекції Ванжі А.П. на ім'я
прокурора м.Ялта від 09.11.2006 року №760 недостовірними, в зобов'язані
відкликати листа на ім'я прокурора, зобов'язані принести вибачення в такій же
формі та в стягненні моральної шкоди в розмірі 7000 грн.

Судова колегія
визнає висновки суду такими, що відповідають обставинам справи, матеріалам
справи, вимогам матеріального та процесуального закону.

Як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови від 28.09.1990 року №7 „Про
застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності та ділової
репутації громадян та організацій", які відповідно до ст.7 ЦК України є
правовим звичаєм, при розгляді цивільних справ, порушених в порядку,
передбаченому в ст.7 ЦК ( нині
ст.277 ЦК України
2003 року), суди повинні з'ясовувати, чи було поширено відомості, про
спростування яких пред'явлено позов, чи порочать вони честь, гідність та ділову
репутацію позивача, та чи відповідають дійсності.

Згідно з ч.І
ст.277 та ст.280 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про
неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь,
а також на спростування цієї інформації. Якщо фізичній особі внаслідок
порушення її особистого немайнового права завдано майнової та(або) моральної
шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

До відомостей,
що порочать особу і можуть бути спростовані в передбаченому ст.277 ЦК України
порядку, слід відносити інформацію про особу або певні факти, дані, які
принижують честь, гідність та ділову репутацію особи перед громадськістю чи
окремими громадянами з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил
співжиття, принципів людської моралі і не відповідають дійсності чи неправдиво
викладені.

Суд першої
інстанції встановив, що 03.11.2006 року прокурором м.Ялти було направлено
вимогу начальнику відділу Південно-Кримського регіону держземінспекції АР Крим
про проведення перевірки дотримання земельного законодавства громадянкою
ОСОБА_1 при
забудові частини території в районі домоволодіння АДРЕСА_1.

За результатами
перевірки на ім'я прокурора м.Ялта було направлено листа за №760 від 09.11.2006
року, в якому зазначено, що правовстановлюючих документів на земельну ділянку,
що зайнята громадянкою ОСОБА_1, немає. Проте, притягнути громадянку ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності не є можливим внаслідок відсутності її на
території АР Крим. При встановленні місця знаходження громадянки ОСОБА_1 та закінченні
проведеної перевірки, буде повідомлено додатково. До вказаного листа було додано
також акт перевірки від 09.11.2006 року, в якому було зазначено, що ОСОБА_1 на момент
перевірки відсутня, правовстановлюючі документи на земельну ділянку не надані.

Суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що зміст листа на ім'я прокурора не може розцінюватися
в даному разі як поширення неправдивих відомостей, оскільки в його змісті не
встановлено недостовірної інформації, а відомості, що зазначені в листі,
відповідають дійсності.

Судова колегія
погоджується з висновками суду, оскільки позивачка та її представник, хоча і
оскаржували зміст листа на ім'я прокурора, але не довели протилежне. Крім того,
судом не було встановлено, що фактичною метою вказаних дій відповідача було
приниження честі, гідності та ділової репутації позивачки, і не встановлено, що
інформація є образливою.

При розгляді
апеляційної скарги позивачки її представник ОСОБА_2 не заперечував, що на день
складання акту та перевірки обставин, наведених в листі, позивачка ОСОБА_1 була
відсутня в місті Ялта і знаходилась за межами АР Крим, і що правовстановлюючих
документів на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_1 не було. З пояснень сторін
видно, що не одержано державного акту на землю в установленому законом порядку
і на сьогодні.

За таких
підстав, коли не встановлено порушення немайнових прав позивачки діями
відповідача, то відсутні правові підстави і для задоволення позову щодо
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України позивачка та
її представник не надали доказів, які б спростовували висновки, викладені в
рішенні суду першої інстанції

Доводи
представника позивачки про те, що її стан здоров'я погіршився саме у зв'язку зі
складанням акту та направленням листа на ім'я прокурора, і що результатом

тяжкого захворювання є
саме перенесений нею стрес через вищенаведені обставини, не заслуговують на
увагу і не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою не доведено на засадах
змагальності, а судом не встановлено, причинно-наслідкового зв'язку між
хворобою позивачки та вказаним листом і актом на ім'я прокурора м.Ялта.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно
з'ясував обставини справи та не дав належної оцінки доказам, а тому
необгрунтовано відмовив у позові про захист особистих немайнових прав позивачки
та відшкодування моральної шкоди, є безпідставними.

Судова колегія визнає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини
справи та дав належну оцінку всім наявним по справі доказам згідно зі ст.212
ЦПК України і постановив рішення з додержанням вимог матеріального і
процесуального права у відповідності до ст.213 ЦПК України.

Згідно зі ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303 , 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, рішення
Київського районного суду М.Сімферополя АР Крим від 10.04.2007 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.