Справа №22ц-75, 2007р.                                                          Головуючий
Категорія:   №41    Доповідач - Стародубець М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

2007 року березня місяця "15" дня колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області
в складі:

Головуючого -
Стародубця М.П. Суддів: Орловської Н.В., Пузанової Л.В. при секретарі - Ляшенко
О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 21
листопада 2006 року в справі

за позовом.

ОСОБА_1

до

товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецтранс»

про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього

заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та

відшкодування
моральної шкоди,

встановила:

В вересні 2006 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю «Укрспецтранс» про стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
та відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначав, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах,
які 21.09.2006 року були припинені. В день звільнення роботодавець не здійснив
з ним повного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі.

Посилаючись на незаконність дій відповідача, просив суд стягнути з
останнього на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1
126,89грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та
моральну шкоду, розмір якої він визначає в сумі 3 000грн.

Рішенням від 21 листопада 2006 року позов задоволено частково.

Суд стягнув з товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецтранс» на
користь ОСОБА_1. заборгованість по заробітній платі в сумі 1 126,89грн. та
середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1
497,76грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду в
частині відмови у стягненні з роботодавця моральної шкоди скасувати і ухвалити
нове, яким задовольнити ці позовні вимоги в повному об'ємі, посилаючись на те,
що суд першої інстанції дав неправильну
оцінку   зібраним    по
справі   доказам    щодо
підстав

відшкодування    зазначеної    шкоди
та    безпідставно    відмовив
у задоволенні цих вимог.

Заперечення на
апеляційну скаргу до суду не надійшли.

Заслухавши доповідача, перевіривши правильність та
обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню   з    таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що з 01.01.2004 року ОСОБА_1. перебував з
відповідачем у трудових відносинах, працюючи інженером-програмістом, які
21.09.2006 року були припинені з передбачених п.1 ст.36 КЗпП України підстав.

На час його звільнення заборгованість по заробітній платі з травня по
вересень 2006 року складала 3 871,14грн., яка в передбачені ст. 116 КЗпП
України строки з урахуванням звільнення працівника виплачена не була. Після
звернення позивача до суду, 21.11.2006 року роботодавець частково сплатив суму
заборгованості, а решта стягнута за рішенням суду, яке відповідач не оскаржив.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди,
суд виходив із того, що ОСОБА_1. не надав суду доказів, які б підтверджували,
що відповідачем йому завдана ця шкода.

Проте погодитись із зазначеними висновками суду, як такими, що не
ґрунтуються на законі та матеріалах справи, колегія суддів не може і вважає за
потрібне рішення місцевого суду в цій частині скасувати і при наявності в
матеріалах справи достатніх доказів про права та охоронювані законом інтереси
сторін у відповідності до положень ст.309 ЦПК України ухвалити нове.

Згідно положенням ст. 237і КЗпП України, яка регулює спірні правовідносини
підставою для відшкодування заподіяної працівникові моральної шкоди є два
юридичних факта, одним із
яких є порушення власником (роботодавцем) законних прав працівника та
заподіяння останньому у зв'язку з цим моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків чи необхідність для працівника додаткових зусиль для
організації свого життя.

Факт порушення трудових прав позивача встановлений як
судом першої інстанції, який частково задовольнив позовні вимоги, так і
апеляційної інстанції.

При вирішенні спору колегія суддів вважає, що
роботодавець допустив порушення трудових прав позивача у сфері трудових
відносин, внаслідок чого останній був позбавлений можливості своєчасно
отримувати оплату за свою працю та використовувати її для задоволення життєво
необхідних власних потреб та членів своєї сім'ї. Ці порушення призвели до
втрати ним нормальних життєвих зв'язків та вимагають відповідних додаткових
зусиль для організації свого життя.

Вказаними               неправомірними                 діями             відповідача

позивачеві заподіяна моральна шкода,  що
останній довів  в  суді і підтвердив належними доказами.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів
враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, ступень
вини відповідача, тривалість цих страждань, істотність вимушених змін у його
життєвих і трудових стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану, і виходячи при цьому із засад розумності, виваженості та
справедливості вважає за необхідне визначити її в сумі 500грн.

На підставі ст.2371 КЗпП України, керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 21 листопада 2006
року в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати і ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецтранс» на
користь ОСОБА_1моральну шкоду в розмірі 500грн.

В решті рішення суду першої інстанції як неоскаржене залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності
негайно після його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку
шляхом подачі скарги до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.