Справа №2-384
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

06 березня 2007
року                                                                       Рівненський     районний     суд

Рівненської області в особі:

судді
Красовського О.

при секретарі Хрусюк Л.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за позовом (заочний розгляд)

ОСОБА_1до
редакції газети „Рівне вечірнє", ОСОБА_2про захист честі, гідності,
ділової репутації; відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що
голова Рівненського міського суду ОСОБА_2, який тривалий час перебуває з
позивачем в особистих неприязних стосунках, різними шляхами намагається
скомпрометувати позивача і усунути з посади судді Рівненського міського суду. З
цією метою ОСОБА_2, використовуючи своє службове становище, систематично поширює
проти позивача в усній формі завідомо неправдиві відомості серед працівників
державних органів, громадських організацій та засобів масової інформації.
Окремі керівники засобів масової інформації і журналісти використовують такі
відомості в своїх цілях. Так, відповідач у даній справі - редакція газети
"Рівне вечірнє" вирішила використати неправдиві відомості, поширювані
ОСОБА_2, щодо позивача. З цією метою на п'ятій сторінці газети "Рівне
вечірнє" (індекс 35059 за четвер) від ІНФОРМАЦІЯ_1, з подачі відповідача
ОСОБА_2., було опубліковано редакційну статтю компрометуючого змісту під
заголовком "ІНФОРМАЦІЯ_3". Редакція газети неправдиво подала факт
складання позивачем суддівського іспиту у Вищій кваліфікаційній комісії суддів
України. 25 травня 2006 року на четвертій сторінці газети "Рівне
вечірнє" (індекс 35059 за четвер), з подачі відповідача ОСОБА_2., знову
було опубліковано редакційну статтю компрометуючого змісту під заголовком
"ІНФОРМАЦІЯ_5". На першій сторінці газети "Рівне вечірнє"
(індекс 35059 за четвер) від ІНФОРМАЦІЯ_2, з подачі відповідача ОСОБА_2., було
опубліковано редакційну статтю компрометуючого змісту, з розміщенням фотографії
позивача, під заголовком: "ІНФОРМАЦІЯ_4". Позивач вважає, що виклад
характеризуючих щодо нього відомостей здійснено відповідачами не на підставі
об'єктивних даних, а на підставі суб'єктивних, упереджених висновків. Таким
чином, внаслідок подання неправдивої інформації та приховування достовірної
інформації, відповідачі порушили вимоги закону і несуть відповідальність згідно
з ч.1 ст.46, ст.47 Закону України "Про інформацію" і ч.3 ст.26, ст.41
Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в
Україні". Позивач зазначає, що в результаті опублікування редакцією газети
"Рівне вечірнє" при сприянні ОСОБА_2. зазначених статей принижено
честь, гідність і ділову репутацію позивача, чим заподіяно йому значну моральну
шкоду, яку він оцінює в 10 000 грн. Позивач просить суд постановити рішення,
яким визнати такими, що не відповідають дійсності, ганьблять

2

честь і гідність позивача публікації, надруковані в газеті
"Рівне вечірнє", зобов'язати редакцію газети "Рівне
вечірнє" протягом 10 днів після вступу рішення суду у даній справі в
законну силу опублікувати спростування зазначених статтей. Також стягнути з
редакції газети "Рівне вечірнє" 9770 гривень, з відповідача -
ОСОБА_230 (тридцять) гривень за завдану моральну шкоду, та судові витрати.

Відповідачі не
з'явилися в судове засідання, неодноразово.

Згідно до заяви представника відповідачів, він просить
справу слуханням відкласти, посилаючись на зайнятість в іншому судовому
процесі.

Суд зважає, що представник відповідачів не представив
суду доказів того, що в минуле судове засідання він не з'явився з поважних
причин; а в дане засідання не з'явився з причин зайнятості в іншому судовому
процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в
судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не
надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд вважає, що по справі є можливість ухвалити судове
рішення на підставі наявних доказів. Позивач не заперечує проти такого вирішення
справи.

Заслухавши пояснення сторони, дослідивши матеріали справи
суд вважає, що позов підлягає до задоволення, частково.

Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає
спір.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено в судовому засіданні, на п'ятій сторінці
газети "Рівне вечірнє" (індекс 35059 за четвер) від ІНФОРМАЦІЯ_1,
було опубліковано редакційну статтю під заголовком "ІНФОРМАЦІЯ_3 ".
Редакція газети неправдиво подала факт складання позивачем суддівського іспиту
у Вищій кваліфікаційній комісії суддів України. Зокрема, в третьому абзаці
зазначеної статті було опубліковано наступне: "Засідала у столиці і Вища
кваліфікаційна комісія Верховного Суду України, яка мала вирішити долю судді
ОСОБА_1  з  Рівненського
міського  суду.   У
березні  наступного  року
у  цього  судді

3

закінчується
термін судійства, він хотів скласти іспити, щоб перейти на роботу в
адміністративний суд. ВКК Верховного Суду дозволу на складання іспитів ОСОБА_1
не дала, мотивуючи тим, що на нього отримали низку компрометуючих матеріалів та
незадовільну характеристику ".

Частина цієї інформації не відповідає дійсності, зокрема:
"ВКК Верховного Суду дозволу на складання іспитів ОСОБА_1 не дала,
мотивуючи тим, що на нього отримали низку компрометуючих матеріалів та незадовільну
характеристику". Позивач надав суду характеристики, інші письмові докази,
які спростовують зазначену інформацію.

25 травня 2006 року на четвертій сторінці газети
"Рівне вечірнє" (індекс 35059 за четвер), знову було опубліковано
редакційну статтю під заголовком "ІНФОРМАЦІЯ_5". У вказаній статті не
відповідає дійсності така інформація: "ІНФОРМАЦІЯ_6". Позивач надав
листки непрацездатності, інші письмові докази, які спростовують зазначену
інформацію.

На першій сторінці газети "Рівне вечірнє"
(індекс 35059 за четвер) від ІНФОРМАЦІЯ_2 було опубліковано редакційну статтю,
з розміщенням фотографії позивача, під заголовком: "ІНФОРМАЦІЯ_4". В
тексті зазначеної статті міститься ряд неправдивих повідомлень, а саме: на
стор. 1 : "ІНФОРМАЦІЯ_7".

Згідно зі статтею 47 Закону України "Про
інформацію" відповідальність за порушення законодавства про інформацію
несуть особи, винні у поширенні відомостей, що не відповідають дійсності,
ганьблять честь і гідність особи.

А статтею 37 Закону України "Про друковані засоби
масової інформації (пресу) в Україні" передбачено, що громадяни мають
право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування
ним і спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності
або принижують їх честь та гідність.

В судовому засіданні не були надані докази на
підтвердження того, що поширення неправдивої інформації газетою „Рівне
вечірнє" відбулося за сприяння відповідача ОСОБА_2; та що відповідач
ОСОБА_2 своїми діями порушив особисті немайнові права позивача. Тому в
задоволенні позову відносно відповідача ОСОБА_2. слід відмовити за
безпідставністю і недоведеністю позовних вимог.

Суд звертає увагу на інші положення законодавства
України, які були порушені відповідачем газетою „Рівне вечірнє".

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя,
честь і гідність недоторканість та безпека визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави.

ЦК України
гарантує кожному право на повагу до його гідності та честі і вказує на те, що
гідність і честь фізичної особи є недоторканними (стаття 297 ЦК України.). У
випадку порушення права фізичної особи на повагу до честі і гідності вона має
право особисто

4

звернутися до
суду з відповідним позовом, якщо згідно з чинним законодавством має повну
цивільну дієздатність. Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності і
ділової репутації становлять правовідносини, в яких морально потерпіла сторона
наділяється правом вимагати за судом спростування відомостей, які порочать її
честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості
поширила, зобов'язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості
відповідають дійсності.

Застосовуючи положення статті З ЦПК України щодо даного
виду правовідносин, позов про спростування відомостей, що порочать честь і
гідність, може бути пред'явлено особою, про яку поширено такі відомості.

Зобов'язаними суб'єктами зазначених правовідносин є
особи, які незалежно від наявності їхньої вини поширили відомості, що не
відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, що порочить честь і гідність
чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян або організацій.

ЦК України
(стаття 280) вказує, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого
немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає
відшкодуванню.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

3)
завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій
особі;

4)
інші юридичні факти.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного
законодавства.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1)
визнання права;

2)
визнання правочину недійсним;

3)
припинення дії, яка порушує право;

4)
відновлення становища, яке існувало до порушення;

5)
примусове виконання обов'язку в натурі;

6)
зміна правовідношення;

7)
припинення правовідношення;

8)
відшкодування збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди;

9)
відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10)  визнання незаконними рішення, дій
чи бездіяльності органу державної влади,

органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх

посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес
іншим

способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

5

Відповідно
до вимог ст. 13 ЦК України,
цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй актами цивільного
законодавства, при здійсненні яких особа зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб, а також додержуватися моральних засад
суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які
встановлені цією статтею суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми
правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до положень ч.4 ст.32 Конституції України,
кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію
про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації,
а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої
збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до вимог ч.1 ст.201 ЦК України,
особисті немайнові блага, зокрема честь, гідність, та ділова репутація,
охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до абзацу 5 п.3 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 „Про застосування судами законодавства, що регулює захист
честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій" від
28.09.1990 року, із змінами і доповненнями, до відомостей, що порочать особу,
слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації
в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів,
загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

Відповідно до частини 1 статті 277 ЦК України, фізична
особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та
(або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також
на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини 3 статті 277 ЦК України,
негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе протилежного.

Відповідно до частини 4 статті 277 ЦК України,
спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила
інформацію.

Відповідно до частини 6 статті 277 ЦК України,
спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи,
яка її поширила.

Відповідно до частини 7 статті 277 ЦК України,
спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який
вона була поширена.

Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від
31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 25.05.01 р.) роз'яснив, що судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності
порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або
переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових
зусиль для організації свого

6

життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової
відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві
моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Надалі в цій же постанові зазначається (пункт 5), що
особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.
Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках,
спеціально передбачених законодавством.

Протиправні дії
відповідача встановлені в судовому засіданні.

Публікаціями, що містили неправдиві відомості, було
порушено право позивача на честь, гідність, а також завдано моральну шкоду.
Через це він затрачає чимало зусиль для відновлення нормальних життєвих
зв'язків, а також зазнає душевних страждань. Після цих публікацій позивач
змушений був вживати додаткові зусилля для організації свого життя. Адже для
доведення неправомірності дій відповідача він змушений звернутись до суду. Таким
чином, аналізуючи наведені положення законодавства, наявні матеріали справи,
суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 61, 31, ч.1 ст. 11; ст.ст. 88, 212,
214, 215, 217, 218 ЦПК України; ст.ст. З, 8, 32 Конституції України; ст.ст. 11,
13, 15, 16, 23, 201, 280, 297, 299, ч.1 ст. 1167 ЦК України; положеннями постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами), постанови
Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 року № 7 "Про
застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової
репутації громадян та організацій"; ст.ст. 46, 47 Закону України "Про
інформацію"; ст.ст. 26, 37, 41 Закону України "Про друковані засоби
масової інформації (пресу) в Україні" суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2про захист честі,
гідності, ділової репутації; відшкодування моральної шкоди -відмовити за
безпідставністю і недоведеністю позовних вимог.

Позов ОСОБА_1до редакції газети „Рівне вечірнє"
-задоволити.

Визнати неправдивими відомості, що були поширені газетою
„Рівне вечірнє" щодо позивача ОСОБА_1:

7

а)  на п'ятій сторінці газети від
ІНФОРМАЦІЯ_1 (індекс 35059 за четвер), в статті

під заголовком "ІНФОРМАЦІЯ_1", а саме: "ІНФОРМАЦІЯ_7";

в) на першій сторінці газети від
ІНФОРМАЦІЯ_2 (індекс 35059 за четвер) в статті

під заголовком: "ІНФОРМАЦІЯ_4", а саме: "ІНФОРМАЦІЯ_8".

Зобов'язати редакцію газети „Рівне вечірнє"
спростувати вищезазначені неправдиві відомості, які були поширені щодо позивача
ОСОБА_1.

Спростування має бути набрано тим же шрифтом і
надруковано під заголовком „Спростування" на тому ж місці шпальти, де
містилася інформація, яка спростовується. Така публікація повинна бути
надрукована протягом 10 днів з часу набрання рішенням законної сили.

Стягнути з газети „Рівне вечірнє" на користь
ОСОБА_19970 грн. за завдану моральну шкоду, 515 грн. (судові витрати), а всього
10485 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його
ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти
днів з дня отримання копії заочного рішення.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня
проголошення, якщо його не буде оскаржено в апеляційному порядку. Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через
суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення може бути також оскаржене і без подання заяви про
апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення. У випадку неподання заяви про апеляційне оскарження у
10-денний строк рішення набуває законної сили після закінчення цього строку.
Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але не подано в подальшому
апеляційну скаргу в 20-денний строк, то рішення набирає законну силу.