РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого
судді                           Берещанської
І.І.

суддів                                                Кузнєцової
О.О.

Сокола B.C.,

при
секретарі                                     Гребеннікової
Н. О.,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду АР Крим цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення з квартири і скасування державної реєстрації,

за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на проживання у житловому
приміщенні, вселення та встановлення порядку користування вказаним жилим
приміщення,

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Сакського
міськрайонного суду від 21.12.2006
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сакського міськрайонного суду від 21.12.2006 року відмовлено
у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення з квартири і скасування державної реєстрації. Позов
ОСОБА_2 - задоволено
частково. За ним визнано право користування житловою площею та він вселений в
квартиру за АДРЕСА_1. У задоволенні решті позовних вимог / встановлення
порядку користування житлової площею /
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подалі апеляційні
скарги, в яких просять рішення суду скасувати та постановити нове рішення.
Кожен просить задовольнити його позовні вимоги, а у задоволенні позовних вимог
іншої сторони відмовити.

Обидві сторони в апеляційних скаргах вказали на порушення
судом при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального закону та
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Так,
ОСОБА_1 вказав, що суд, порушив норми матеріального закону. Тобто постановив
рішення, керуючись ст. ст. 158,
159, 162 ЖК України та ст.
ст. 810, 812 та 820
ЦК Україні, які у даному випадку не можуть бути застосовані, та безпідставно
не прийняв до уваги те, що він, став власником квартири, маючи потребу
проживати в ній разом зі своєю сім'єю, у встановлені законом строки попередив
ОСОБА_2 про необхідність звільнити квартиру.

Справа № 22ц-1914/07                        головуючий суддя суду 1 інстанції Копичинсъкий О. В.

суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції

Кузнєцова
О. О.

2

ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу мотивував тим, що суд
помилково вина його наймодавцем, а не членом сім'ї колишнього власника,
оскільки, відповідно до ст. 156
ЖК України, у разі розірвання шлюбу з власником квартири, та у разі зміни
власника квартири, він не втрачає права користування нею та може вимагати
визначення порядку користування шляхом виділення йому відокремленої кімнати.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 обгрунтована і підлягає
задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню, а у задоволенні апеляційної
скарги ОСОБА_2 повинно бути відмовлено з наступних підстав.

Постановляючи рішення, суд виходив з того, що ОСОБА_2 на час продажу
квартири АДРЕСА_1, мав
статус наймача квартири і при зміні власника не втратив право користування нею.

Однак, колегія суддів не може у повній мірі погодитися з
такими висновками суду, оскільки вони зроблені за неповно встановленими
обставинами справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за договором
купівлі-продажу квартири від 08.09.2006р. /
а.с. 4 / став
власником квартири АДРЕСА_1,
придбавши її у ОСОБА_3 -
доньки колишньої дружини ОСОБА_2

Відповідно до договору, ОСОБА_4 -
колішня дружина, на підставі доручення, від імені доньки, уклала з ОСОБА_2
договір піднайму житлового приміщення, відповідно до якого ОСОБА_2 мав право
проживати та користуватися кімнатою 11,4
м2, місцями загального користування, а також побутовими приладами у
трикімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_1 з оплатою 150
грн. у місяц. Строк дії договору визначений до 01.10.2005р. / а.с. 45 /. В наступному
договір не переукладався, однак правовідносини щодо договору були продовжені.

За такими обставинами, суд правильно прийшов до висновку,
що правовідносини щодо права користування житловою площею у будинку, що
знаходиться у приватної власності, регулюються главою 6 ЖК України та
Главою 59 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 170 ЖК України, ст. 814
ЦК України, у разі зміни власника житла, де знаходиться здане в найом жиле
приміщення, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця, а,
відповідно до ст. 47 ч. 3
Конституції, ст. 9 ЖК
України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі
та в порядку, передбаченому законом.

Разом з тим, відповідно до ст. 168 ЖК України, ст. 825 ч. 3 ЦК України, договір
найму житла може бути розірваний за вимогою наймодавця у разі необхідності
використання житла для проживання самого наймодавця за умовою попередження
наймача не пізніше ніж за 2
місяця. Статтею 391
ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод
у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 придбав
квартиру у власність, маючи потребу проживати в неї, оскільки не мав і на
теперішній час не має іншого житла, та попередив ОСОБА_2 про необхідність її
звільнення. ОСОБА_2 цю обставину підтвердив, надав копію листа-попередження,
вказав, що отримав його 09.10.2006
року.

За такими обставинами, вимоги закону щодо попередження
наймача квартирі про необхідність її звільнення на час прийняття судом рішення
виконані, що є підставою для розірвання договору найма і, відповідно до ст. 826 ЦК України, для виселення наймача з житла без надання йому
іншого житла.

Доводи апелянта, що він не може бути виселений з квартири
на підставі вказаних вище норм матеріального закону, оскільки має статус члена
сім'ї колишнього власника, спростовуються матеріалами справи.

Не може суд
визнати обґрунтованими і такими, що є підставою для задоволення позовних вимог,
доводи ОСОБА_2 щодо наявності договору піднайму, а ні договору

3

найму, що вказаний
договір їм оскаржується у судовому порядку. Наведені обставини свідчать, що між
колишнім власником квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_2 фактично склалися правовідносини
щодо найму житлового приміщення, а оформлення договору на бланку договору
піднайму не змінює їх зміст.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення наймача ОСОБА_2 з
квартири.

Керуючись ст. ст. 307
ч. 1 п. 2, 309 п.1 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів у судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду АР Крим,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сакського міськрайонного суду від 21.12.2006 року скасувати та постановити нове рішення, якім позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування власністю шляхом
виселення з квартири і скасування державної реєстрації задовольнити.

Висилити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на
проживання у житловому приміщенні, вселення та встановлення порядку
користування вказаним жилим приміщення відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути
оскаржене протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили безпосередньо
до Верховного Суду України.