Справа № 22-ц-2245/07р.                   Головуючий
21                                          Суддя-доповідач
апеляційного суду Довжук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
листопада 2007 року колегія судців судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої      -
Буренкової К.О.,  суддів:
Козаченка В.І.,    Довжук Т.С. ,

при
секретарі судового засідання           Гапєєвій
Т.В.,

за
участю представника позивачів             ОСОБА_1,

позивачки                                                      ОСОБА_2,

представника
відповідача                            ОСОБА_3,

відповідачки                                                  ОСОБА_4,

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною
скаргою Відкритого акціонерного товариства «Трансавтосервіс» (далі - ВА Т
«Трансавтосервіс») на рішення Заводського районного суду м.  Миколаєва від 30 липня 2007 року за позовом
ОСОБА_2,  яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5,  до
ВАТ «Трансавтосервіс»,  ОСОБА_4 про   відшкодування матеріальної та моральної
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

05
вересня 2006 року ОСОБА_6,  яка діє в
своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5,  1990 року народження,  звернулась до суду з позовом до ВАТ
«Трансавтосервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,  заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди (далі - ДТП).

Позивачка
вказувала,  що вироком Центрального
районного суду м.  Миколаєва від 24
березня 2006 року водій ОСОБА_7,  який знаходився в трудових відносинах з відповідачем ВАТ
«Трансавтосервіс»,  визнаний винним в
скоєнні злочину передбаченого  ст.  286 ч. 1 КК України,  та засуджений. На час звернення до суду вирок
набрав законної сили. Під час розгляду кримінальної справи було
встановлено,  що ОСОБА_7 керуючи
автомобілем марки ГАЗ,  держномер
НОМЕР_1,  порушив Правила дорожнього руху
(далі - ПДР),  в результаті чого на
пішохідному переході здійснив наїзд на неповнолітнього ОСОБА_5 Внаслідок ДТП
ОСОБА_5 були спричинені тілесні

2

ушкодження
у вигляді закритого перелому плюсневої кістки зі зміщенням,  тривалий час він знаходився на лікуванні.
Зазначеним позивачці була спричинена матеріальна шкода в розмірі 810 грн. та у
зв'язку з фізичним болем і стражданнями,
що зазнала її дитина і її душевними переживаннями,  які вона зазнала,  очікуючи одужання сина,  була спричинена моральна шкода по 5000 грн.
кожному.

Посилаючись на
викладене,  ОСОБА_2 просила позов
задовольнити.

Ухвалою
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 05 березня 2007 року до участі у справі в якості співвідповідача притягнута
приватний підприємець ОСОБА_4

Рішенням
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 30 липня 2007 року позов задоволено частково. Постановлено стягнуто з ВАТ
«Трансавтосервіс» на користь ОСОБА_2 390 грн. матеріальної шкоди,  8000 грн. моральної шкоди та 59 грн. 50 коп.
судових витрат.

Додатковим
рішенням цього ж суду від 31 вересня 2007 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до
приватного підприємця ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди
відмовлено та стягнуто з ВАТ «Трансавтосервіс» на користь держави 30 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В
апеляційній скарзі ВАТ «Трансавтосервіс» просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних вимог до належного відповідача. На думку
апелянта,  суд постановив рішення з
порушенням норм процесуального права,  не
застосував належні норми матеріального права та неправильно визначив
відповідача по справі.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін та
представника позивачки,  дослідивши
матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга в межах її доводів не підлягає
задоволенню,  виходячи з наступного.

Суд
першої інстанції,  в межах заявлених
вимог,  повно з'ясував обставини
справи,  дав належну оцінку доказам,  які були представлені сторонами,  і дійшов правильного висновку про те,  що дорожньо-транспортна пригода сталася з
вини водія ОСОБА_7,  який знаходився в трудових відносинах з відповідачем ВАТ
«Трансавтосервіс»,  а відповідно до
положень статей 1172,  1187 ЦК України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових
обов'язків. Також правильний висновок суду і щодо наявності вини ВАТ
«Трансавтосервіс» в спричиненні позивачам моральної шкоди. Тому суд
обґрунтовано частково задовольнив позов ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
шкоди та,  виходячи з роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України,  даних у п. 9
постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25 травня 2001
року) про те,  що розмір відшкодування
моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань
(фізичних,  душевних,  психічних тощо),  яких зазнав позивач,  характеру немайнових втрат (їх
тривалості,  можливості відновлення тощо)
та з урахуванням інших обставин,
частково задовольнив позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Як
вбачається з матеріалів справи,  вироком
Центрального районного суду м.  Миколаєва
від 24 березня 2006 року ОСОБА_7
визнаний винним у скоєнні злочину,
передбаченого  ст.  286 ч. 1 КК України,  тобто порушення Правил безпеки дорожнього
руху або експлуатації транспорту особами,
які керують транспортними засобами,
що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості (а.с.  13 ).

При
постановленні вказаного вироку,  с
урахуванням наявних в матеріалах справи доказів та пояснень ОСОБА_7,  суд прийшов до висновку про наявність
знаходження останнього з ВАТ «Трансавтосервіс» в трудових відносинах на час
вчинення ДТП та про те,  що володільцем
джерела підвищеної небезпеки є ВАТ «Трансавтосервіс»,  а тому,
саме з цих підстав,  в задоволенні
цивільного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7,
якій розглядався в провадженні кримінальної справи,  суд відмовив.

3

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ВАТ «Трансавтосервіс» відхилити,
а рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 30 липня 2007 року та додаткове рішення цього ж суду від
31 вересня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців.