Справа № 22ц-1/07                                Головуючий у 1
інстанції - Наваляний
- 41                                                                              Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

9 серпня
2007 року                                                                                              місто
Луцьк

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого -
судді Сівчука Є.І.

суддів Свистун
О.В.,  Киці С. І.

при секретарі
Масляній С. В.

з участю
позивача ОСОБА_1.

представника
відповідача ОСОБА_2ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до колективного підприємства (далі
КП) «Ковельбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної
шкоди за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1,  відповідача КП «Ковельбуд» на рішення
Ковельського міського суду від 8 вересня 2004 року,

ВСТАНОВИЛА:

В
березні 2003 року ОСОБА_1. звернулася в суд із позовом до КП «Ковельбуд» про
стягнення заборгованої заробітної плати та моральної шкоди покликаючись на такі
обставини.

Працює у
відповідача на посаді головного бухгалтера. За період з 1 грудня 2002 року по 1
березня 2003 року їй не виплачено заробітної плати,  заборгованість складає 1950 грн. 00 коп.

7
березня 2003 року звернулась із заявою до відповідача про виплату
заборгованості,  однак їй було
відмовлено,  оскільки підприємство не
мало коштів,  про що письмово повідомило.

Не
виплатою заробітної плати відповідач порушив її права,  а тому просила стягнути моральну шкоду в
розмірі 925 грн.

Під час
розгляду справи позивач ОСОБА_1. змінила свої позовні вимоги та просила визнати
недійсним п. 2 наказу № 167 від 26 грудня 2002 року,  стягнути невиплачену допомогу по тимчасовій
непрацездатності за період з 2 грудня 2002 року по 6 червня 2003 року в сумі
1975 грн. 29 коп.,  премію за листопад
2002 року в сумі 538 грн. 33 коп. та моральну шкоду 3000 грн.

28
травня 2004 року позивач ОСОБА_1. подала заяву про збільшення позовних вимог і
просила провести донарахування коштів,  а
саме:

· до
листопада 2002 року - 560 грн. премії за 10.2002 року,

· до
грудня 2002 року - 538, 33 грн. премії за 11.2002 року,

· до січня
2002 року - 220, 65 грн. (лікарняні листки),

· до
лютого 2003 року - 371, 56 грн. (2 лікарняні),

· до
березня 2003 року - 467, 52 грн. (лікарняний),

· до
квітня 2003 року - 389, 60 грн. (лікарняний)

· до травня
2003 року - 428, 56 грн. (лікарняний),

· до
червня 2003 року - 97, 40 грн. (лікарняний),

· до
серпня 2003 року - 33, 04 грн. - компенсації втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати та подати ці дані до ПФ України у м.  Ковелі.

А також стягнути
компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в
сумі 290, 50 грн.

Крім того,  позивач просила стягнути
із відповідача - премію за листопад 2002 року - 538, 33 грн.,  компенсацію за невикористану відпустку - 115,
47 грн.,  моральну шкоду - 5000 грн. та
400 грн. витрат за надання юридичної допомоги.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 8 вересня 2004 року позов
задоволено частково.

Визнано недійсним п.2 наказу № 167 від 26 грудня 2002 року по КП
«Ковельбуд» про преміювання за виробничі результати.

Зобов'язано КП «Ковельбуд» здійснити донарахування ОСОБА_1 до її доходів
грошові суми:

· до
листопада 2002 року - 560 грн. премії за жовтень 2002 року;

· до
грудня 2002 року - 538 грн. 33 коп. премії за листопад 2002 року;

-до січня 2002 року - 220 грн. 65 коп. допомоги у тимчасовій
непрцездатності

·   до
лютого 2003 року - 371 грн. 56 коп. допомоги у тимчасовій непрацездатності,

·   до
березня 2003 року - 467 грн. 52 коп. допомоги у тимчасовій непрацездатності,

·   до
квітня 2003 року - 389 грн. 60 коп. допомоги у тимчасовій непрацездатності,

·   до
травня 2003 року - 428 грн. 56 коп. допомоги у тимчасовій непрацездатності,

·   до
червня 2003 року - 97 грн. 40 коп. допомоги у тимчасовій непрацездатності,

·   до липня
2003 року - 115 грн. 47 коп. компенсації за невикористану відпустку,

·   до
серпня 2003 року - 33 грн. 04 коп. - компенсації втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Зобов'язано
відповідача подати дані відомості до Управління пенсійного фонду України у
м.  Ковелі.

Стягнуто
з КП «Ковельбуд» в користь ОСОБА_1. 538 грн. 33 коп. премії за листопад 2002
року,  1975 грн. 29 коп. допомоги з
тимчасової непрацездатності

за
період з 2 грудня 2002 року по 6 червня 2003 року,  115 грн. 47 коп. компенсації за невикористані
відпустку,  290 грн. 50 коп. компенсації
втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати,  1000 грн. моральної шкоди,  всього на загальну суму 3919 грн. 59 коп.

Стягнуто
в дохід держави з КП «Ковельбуд» 59 грн. 50 коп. державного мита.

Рішення
в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 600 грн. звернуто до
негайного виконання.

В
апеляційній скарзі позивач вказує,  що
повністю згідна з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог. Однак
вважає,  що судом не взято до уваги її
докази щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі,  якому вона визначила,  а саме 5000 грн.,  а не 1000 грн. як визначив суд. А також
зазначає що суд безпідставно не задоволив її вимогу про стягнення в її користь
із відповідача 400 грн. витрат понесених за надання юридичної допомоги.

Просить
змінити рішення і ухвалити нове,  яким
задоволити позовні вимоги в повному об'ємі та стягнути 5000 грн. моральної
шкоди і 400 грн. витрат за надання юридичної допомоги.

В
апеляційній скарзі відповідач зазначає,
що рішення суду оскаржується в повному об'ємі. Вважає,  що при ухваленні рішення суд порушив норми
матеріального і процесуального права.

Зазначає,  що для визначення розміру допомоги з
тимчасової непрацездатності судом неправильно взято розрахунковий період для
визначення середнього заробітку. У відповідності до постанови Кабінету
Міністрів України «Про порядок обчислення середнього заробітку (доходу) для
розрахунку виплат за загально-обов'язковим державним соціальним
страхуванням»,  № 1266 від 26.09.01 р.
зокрема: п. 4 - розрахунковим періодом для застрахованих осіб,  тобто періодом який слід включати в
підрахунок для призначення середнього заробітку,  являються останні шість календарних
місяців,  що передують місяцю,  в якому настав страховий випадок. А в п. 9
Постанови зазначено,  що до середньої
заробітної плати (доходу) включається заробітна плата (дохід),  з яких сплачуються страхові внески. Підставою
для зміни розрахункового періоду є вихід працівника на роботу,  що приводить до зміни середнього заробітку.
Крім того,  зазначено в апеляційній
скарзі те,  що судом не з'ясовано,  які суми були виплачені із затримкою і чи є в
цьому вина підприємства.

Відповідач
просить скасувати рішення суду і ухвалити нове,
відмовивши у позові повністю.

Заслухавши
доповідача,  пояснення позивача
ОСОБА_1.,  представників відповідача
ОСОБА_2, ОСОБА_3,  перевіривши законність
і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог,  заявлених в суді першої
інстанції,  колегія суддів приходить до
висновку,  що апеляційна скарга позивача
підлягає відхиленню,  а рішення суду
залишенню без змін з наступних підстав.

З
матеріалів справи вбачається,  що
ОСОБА_1. працювала головним бухгалтером КП «Ковельбуд» і за листопад 2002 року
їй не виплачено премію в розмірі 538 грн. 33 коп.,  не проведено оплати по листках
непрацездатності з 2 грудня 2002 року по 6 червня 2003 року.

Судом встановлено,  що наказом № 167 від 26 грудня 2002 року
генерального директора КП «Ковельбуд» - п. 2 - в зв'язку з накладенням
дисциплінарного стягнення (наказ № 153 від 29 листопада 2002 року) ОСОБА_1. не
премійовано.

Згідно
рішення Ковельського міського суду від 17 квітня 2003 року,  залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 9 серпня 2007 року,
наказ № 153 від 29 листопада 2002 року визнано недійсним.

Отже,  скасовуючи п. 2 наказу від 26 грудня 2002
року,  суд першої інстанції не порушив
вимог трудового законодавства та прав сторін по справі,  і прийшов до правильного висновку,  що премія за листопад 2002 року підлягає
стягненню.

Судом
встановлено,  що перевіркою Ковельської
районної виконавчої дирекції фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності визначено суму недоплати допомоги по тимчасовій непрацездатності
колишнього головного бухгалтера ОСОБА_1. в період з 2 грудня 2002 року по 6
червня 2003 року,  яка становить 1975
грн. 29 коп. (а.с.  108,  109).

Доказів,  які б спростували встановлену обставину,  відповідачі суду не надали.

Таким
чином,  встановлена сума підлягає
стягненню з відповідача в користь позивача ОСОБА_1.

Згідно
із  ст.
83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова
компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки,  а також додаткової відпустки
працівникам,  які мають дітей.

Судом
встановлено,  що при визначенні розміру
компенсації за невикористану відпустку при звільненні ОСОБА_1. підприємством
було занижено дохід (не враховано премії за жовтень,  листопад 2002 року,  не нараховано та не виплачено допомогу з
тимчасової непрацездатності в повному об'ємі) і відповідно неправильно дану
компенсацію.

Отже,  суд,
визначивши розмір недоплаченої суми за невикористані відпустку,  стягнув в користь позивача.

Відповідно
до вимог  ст.  237-1 КЗпП України,  з врахуванням всіх обставин справи,  в межах розумності та справедливості,  суд визначив розмір моральної шкоди,  та задоволив вимогу позивача частково.

Як
передбачено  ст.  76 ЦПК України,  який діяв на час ухвалення рішення,  стороні,
на користь якої постановлено рішення,
суд присуджує з другої сторони витрати,
пов'язані з виплатою допомоги адвоката. Витрати,  пов'язані з наданням юридичної допомоги
фахівцем в галузі права,  стягненню не
підлягають.

Отже,  покликання позивача в цій частині безпідставні,  оскільки не грунтуються на вимогах закону.

Таким
чином,  доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду,  рішення
ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги позивача ОСОБА_1 і відповідача КП «Ковельбуд» відхилити.

Рішення
Ковельського міськрайонного суду від 8 вересня 2004 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.