Справа № 22ц-2623/07                                                  Головуючий
Категорія 21                                                                    Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2007р.                                                Апеляційний
суд Донецької області

в складі:

головуючого                                                 Круглікової
К.С.

суддів                                             Соломахи
Л.І., Олейникової Л.С.

при секретарі                                 Стефановій
І.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центрально-Міському
районі м.Горлівки Донецької області про відшкодування моральної шкоди з
апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача - відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Центрально-Міському районі
м.Горлівки Донецької області на рішення Центрально-Міського районного суду
м.Горлівки Донецької області від 15
листопада 2006р., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 11 жовтня 2006р. звернувся до суду з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Центрально-Міському районі
м.Горлівки Донецької області про відшкодування моральної шкоди. Посилався, що
працював на шахті на підземних роботах, внаслідок чого отримав професійне
захворювання - хронічний бронхіт. Рішенням МСЕК від 16 січня 2006р.
йому вперше встановлена втрата професійної працездатності 40%, він визнаний
інвалідом 3 групи.
Через ушкодження здоров'я на виробництві йому заподіяна моральна шкода, на
відшкодування якої просив стягнути з відповідача грошову компенсацію в сумі
70000грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Горлівки Донецької області
від 15 листопада 2006р. з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Центрально-Міському районі м.Горлівки Донецької області стягнуто на
користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням
здоров'я на виробництві 22000грн.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду
змінити, стягнувши на його користь на відшкодування моральної шкоди 28000грн.
Зазначає, що при визначенні  розміру
моральної шкоди,  суд  неповно
врахував  характер  та обсяг

2

заподіяних йому фізичних та душевних страждань,
прогресування професійного захворювання та ту обставину, що він є інвалідом 3 групи.

Відповідач в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити
нове про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що Законом України „Про державний бюджет України
на 2006 рік" з 01 січня 2006р. зупинена на 2006 рік дія Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в частині відшкодування застрахованим моральної шкоди, в
зв'язку з чим підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, позивач не
надав доказів заподіяння йому моральної шкоди, а саме, висновку МСЕК про
встановлення йому факту заподіяння моральної шкоди. Суд не врахував, що
ст.237-1 КЗпП України не виключає відповідальності роботодавця по відшкодуванню
моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення законних прав працівника, в
зв'язку з чим Фонд не є належним відповідачем по справі. Суд не врахував, що
позивачем пропущено трьохмісячний строк для зверненням до суду, передбачений
ст.233 КЗпП України. Крім того, судом дана невірна оцінка глибині моральних
страждань позивача, не врахована його залишкова працездатність.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з'явився,
надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги
відповідача підтримав, проти доводів апеляційної скарги позивача заперечував,
просив рішення суду скасувати та відмовити позивачу в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача
ОСОБА_2, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового
рішення з наступних підстав:

При розгляді справи суд першої інстанції встановив, що позивач тривалий час
працював на підприємствах вугільної промисловості на підземних роботах.
Внаслідок несприятливих умов праці отримав професійне захворювання - хронічне
обструктивне захворювання легенів, що підтверджується актом розслідування
професійного захворювання від 04 січня 2006р. Рішенням МСЕК від 16 січня 2006р.
йому вперше за цим професійним захворюванням встановлена стійка втрата
професійної працездатності 40%, він визнаний інвалідом 3 групи безстроково.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що
правовідносини, які виникли між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної
шкоди, регулюються Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999р. (з наступними
змінами). Внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяна моральна
шкода, тому він має право на її відшкодування.

З такими висновками суду погодитися не можливо, оскільки до них суд дійшов
внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Згідно ст.13 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" страховим випадком є
нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, з настанням яких
виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення
та/або соціальних

3

послуг.
Підставою для проведення потерпілому страхових виплат є акт розслідування
нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння).

З матеріалів справи встановлено, що професійне захворювання позивача було
розслідувано в 2006р., що підтверджується актом розслідування хронічного
професійного захворювання від 04
січня 2006р. (а.с.5).

Стійка втрата працездатності за встановленими професійними захворюваннями
позивачу вперше була встановлена також в 2006
році, що підтверджується висновком МСЕК від 16 січня 2006р. (а.с.7).

Тобто страховий випадок, який підпадає під дію Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" настав
відносно позивача в 2006 році.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", а саме, п/п "е" п.1
частини 1 ст.21 та
частиною 3 ст.28,
до внесення до нього змін Законом від 23
лютого 2007р. №717-V було
передбачено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування
у встановленому законодавством порядку зобов'язаний виплатити потерпілому
грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди.

Проте ст.77 Закону України „Про Державний бюджет України
на 2006 рік"
на 2006 рік була
зупинена дія абзацу четвертого статті 1
(в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей),
підпункту "є" пункту 1
частини першої статті 21,
частини третьої статті 28
та частини третьої статті 34
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", що передбачали відшкодування
потерпілому моральної шкоди. Цей Закон набув чинності з 01 січня 2006р.

Правовідносини по відшкодуванню позивачу моральної шкоди
виникли під час дії Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік".

Конституційним Судом України положення ст.77 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2006 рік"
на теперішній час не визнані такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними).

При задоволенні позову судом першої інстанції не було
враховано, що зупинення дії закону не дає підстав для його застосування.

Пунктом 22 ст.71
Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" на 2007
рік також зупинена дія абзацу четвертого статті 1 (в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від
часу настання страхового випадку), підпункту "е" пункту 1 частини першої
статті 21, частини
третьої статті 28 та
частини третьої статті 34
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

За таких обставин ухвалене по справі судове рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову на підставі
п.27 ст.77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік".

Інші доводи
апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на законі.

Оскільки апеляційний суд суд дійшов висновку про відмову позивачу в
задоволенні позову, його апеляційна скарга про збільшення розміру грошової
компенсації на відшкодування моральної шкоди підлягає відхиленню.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неправильне застосування
судом норм матеріального права є підставою для скасування рішення в
апеляційному порядку і ухвалення нового рішення.

4

Відповідно до ст.
81 ЦПК України витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи, покладаються на сторони після розгляду справи судом.

Оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено, апеляційна скарга
позивача відхилена, при зверненні до суду з позовною заявою та з апеляційною
скаргою позивач витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
не сплачував, вказані витрати відповідно до ст.88 ЦПК України покладаються на
позивача в розмірі 3грн. 00коп. (по 1грн. 50коп. з позовної заяви та з
апеляційної скарги), що передбачено постановою Кабінету Міністрів України від
21 грудня 2005р. №1258 „Про затвердження Порядку оплати витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ та їх
розмірів".

Відповідно до п.4 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993р.
„Про державне мито" позивачі -
за позовами про відшкодування збитків, заподіяних каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, від сплати судового збору звільнені.

Керуючись ст.307, ст.309, ст.314, ст.316 ЦПК України, апеляційний суд
Донецької області, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Центрально-Міському районі м.Горлівки Донецької області задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Горлівки Донецької області від
15 листопада 2006р.
скасувати.

ОСОБА_1 відмовити в задоволені позову до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Центрально-Міському районі
м.Горлівки Донецької області про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи на користь держави у сумі 3 (три) гривні (на
розрахунковий рахунок 0004,
одержувач - УДК у
м.Донецьку, банк - ГУ ДКУ в
Донецькій області, МФО
834016, ОКПО 34686537).

Рішення  набирає законної сили з моменту його
проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
ним законної сили.