Справа №
Головуючий суду першої інстанції: Муратова
Суддя-доповідач суду апеляційної інстанції:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня
2007 року колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у м.  Феодосії
у складі:

головуючого
- судді                    Ломанової Л.О.,

суддів:                                          Притуленко
О.В., Мудрової В.В.,

при
секретарі                              Петриченко О.В.

за
участю позивача ОСОБА_1

та
представника відповідача Гогуа O.K.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Керченського виробничого
підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (КВПВКГ) про відміну
наказів,  поновлення на роботі,  стягнення середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди та інших витрат, за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Керченського виробничого підприємства
водопровідно-каналізаційного господарства на рішення Керченського міського суду
АР Крим від 11 квітня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА :

У
листопаді 2005 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Керченського
виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства про відміну
наказів,  поновлення на роботі,  стягнення середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивувала
тим,  що з 08.08.1997 року вона
перебувала у трудових відносинах з відповідачем,  наказом №299 від 07.11.2005 року була
звільнена за п.3  ст.40 КЗпП
України,  за систематичне невиконання
посадових обов'язків. Накази №242 від 29.08.2005 року та №253 від 15.09.2005
року про накладення на неї дисциплінарного стягнення,  які стали підставами для звільнення,  а також наказ №299 від 07.11.2005 року про її
звільнення вважає неправомірними та просила їх визнати такими. Крім цього
просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та
моральну шкоду,  яку оцінює в 7000 грн.

У грудні
2005 року позивач збільшила обсяг позовних вимог та просила також стягнути з
відповідача на її користь 125, 12 грн. у відшкодування витрат на
лікування,  а також 379, 30 грн. судових
витрат.  .

У
листопаді 2006 року позивачка збільшила вимоги щодо стягнення моральної
шкоди,  просила стягнути компенсацію
моральної шкоди у розмірі 20000 грн.,
посилаючись на нервове напруження,
пов'язане із захистом своїх прав у суді,
неможливістю працевлаштуватися.

У грудні
2006 року ОСОБА_1 також збільшила до 810, 15 грн. вимоги щодо стягнення
матеріальних витрат,  пов'язаних з
оплатою правової допомоги адвоката та з явкою до суду.

Рішенням
Керченського міського суду АР Крим від 11 квітня 2007 року позов ОСОБА_1 був
задоволений частково. Суд визнав незаконними та відмінив накази про накладення
дисциплінарних стягнень № 242 від 29.08.2005 року,  №253 від 15.09.2005 року,  №299 від 07.11.2005 року; поновив позивачку
на посаді техніка цеху реалізації,
стягнув з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 10989, 48 грн.,
компенсацію моральної шкоди у сумі 2000 грн. та судові витрати у сумі
612, 88 грн.

2

В
апеляційній скарзі Керченське виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного господарства порушило питання про скасування
рішення суду,  посилаючись на порушення
судом норм матеріального та процесуального права,  вказує на невідповідність висновків суду
обставинам справи. Просить ухвалити по справі нове рішення.

На думку
апелянта висновки суду про необґрунтоване притягнення позивачки до
дисциплінарної відповідальності не відповідають матеріалам справи.

ОСОБА_1
подала заперечення на апеляційну скаргу відповідача та,  посилаючись на неспроможність доводів
апелянта,  просить скаргу відхилити,  рішення суду змінити на підставі її
апеляційної скарги.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування матеріальних витрат та моральної шкоди.

На думку
позивачки суд не звернув увагу на підвищення посадових окладів на підприємстві
та при обчисленні середнього заробітку необґрунтовано відмовив в коригуванні
заробітку на коефіцієнт підвищення. Крім того,
вважає,  що суд необґрунтовано
залишив без задоволення її вимоги щодо стягнення з відповідача компенсації за
відрив від звичайних занять та компенсації витрат на лікування. Компенсацію
моральної шкоди стягнув без врахування фактично перенесених нею страждань.

Обговоривши
наведені у скарзі доводи та перевіривши матеріали справи,  колегія суддів дійшла висновку,  що апеляційна скарга позивачки підлягає
частковому задоволенню,  а апеляційна
скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи
спір,  суд першої інстанції обґрунтовано
виходив із того,  що при застосуванні до
ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень відповідач порушив вимоги діючого трудового
законодавства.

Як
установив суд,  позивачка працювала у
відповідача на посаді техніка цеху реалізації. Наказом директора Керченського
ВП ВКГ №242 від 29.08.2005 року ОСОБА_1 була притягнута до дисциплінарної
відповідальності у вигляді догани за недбале відношення до своїх обов'язків,  слабий контроль роботи з абонентами по
виконанню плану. При застосуванні стягнення відповідачем був порушений
порядок,  встановлений ч.1  ст.149 КЗпП України,  відповідно до якого до застосування
дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати
від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відсутність
таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення,  якщо власник зможе довести те,  що пояснення від працівника він зажадав,  але працівник їх не дав. Оскільки у судовому
засіданні відповідач не навів доказів тому,
що вимоги  ст.149 КЗпП України ним
були виконані,  суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання вказаного
наказу незаконним.

Також
обґрунтовано суд визнав незаконним наказ № 253 від 15.09.2005 року,  яким відповідач застосував до позивачки
стягнення у вигляді догани за несумлінне відношення до своїх посадових
обов'язків,  систематичне невиконання
плану за надані послуги населенню по воді та збору коштів по району у липні
2005 року,  оскільки за невиконання
планів у липні 2005 року відповідач вже застосував до ОСОБА_1 стягнення наказом
№ 242 від 29.08.2005 року,  а крім того,  стягнення застосовано більш ніж через місяць
з дня виявлення порушення позивачкою посадових обов'язків. Висновок суду
ґрунтується на законі,  зокрема ч.2
ст.149 КЗпП України,  відповідно до якої
за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення,  а також  ст.148 КЗпП,
яка передбачає строк для застосування дисциплінарного стягнення.

Скасовуючи наказ № 299 від 07.11.2005 року,  яким ОСОБА_1 була звільнена з роботи на
підставі п.3  ст.40 КЗпП України у
зв'язку з систематичним невиконанням без

3

поважних причин
обов'язків,  покладених на неї посадовою
інструкцією,  суд першої інстанції
обґрунтовано звернув увагу на те,  що в
наказі відсутні відомості які саме обов'язки,
передбачені посадовою інструкцією,
були порушені позивачкою після накладення на неї стягнень за порушення
трудової дисципліни,  коли відбулися
порушення трудових обов'язків,  внаслідок
яких відповідач розірвав трудовий договір,
які розпорядження адміністрації підприємства ігнорувала позивачка.

У ході
судового розгляду справи судом були досліджені надані представником відповідача
акти та доповідні записки,  які,  на думку представника,  підтверджують порушення ОСОБА_1 своїх
трудових обов'язків. Суд відповідно до
ст.212 ЦПК України надав належну правову оцінку вказаним
документам,  звернув при цьому увагу на
те,  що зміст актів від 24.10.2005 року
та доповідні записки ОСОБА_2 стосуються роботи контролерів за травень - серпень
2005 року,  а інші документи не містять
навіть дати їх складання.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо порушення відповідачем
трудових прав позивача,  у зв'язку з чим
колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги
Керченського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного
господарства. Суд обґрунтовано поновив ОСОБА_1 на роботі та стягнув на її користь
середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Проте,  вирішуючи питання про суму,  яка підлягає стягненню у вигляді середнього
заробітку за період вимушеного прогулу,
суд не застосував до спірних правовідносин пункт 10 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,  за змістом
якого у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на
підприємстві,  в установі,  організації відповідно до актів
законодавства,  а також за
рішеннями,  передбаченими в колективних
договорах (угодах),  як у розрахунковому
періоді,  так і в періоді,  протягом якого за працівником зберігається
середній заробіток,  заробітна плата,  включаючи премії та інші виплати,  що враховуються при обчисленні середньої
заробітної плати,  за проміжок часу до
підвищення коригується на коефіцієнт їх підвищення.

Як
вбачається з матеріалів справи,  за час
вимушеного прогулу позивачки,  заробітна
плата на підприємстві була двічі підвищена: з 1.10.2006 року на підставі наказу
№244 від 29.09.2006 року та з 01.01.2007 року на підставі наказу № 40 від
26.01.2007 року.

Коефіцієнт
підвищення заробітку за посадою,  яку
займала позивачка,  розрахований на
підставі Постанови ЦК КПРС,  РМ СРСР,
ЗЦР ПС №1115 від 17.09.1986 року,
складає 0,453. За час вимушеного прогулу (з 08.11.2005 року до 11.04.2007
року) на користь ОСОБА_1 належало стягнути 12685 грн.75 коп. (а саме: за період
з 08.11.2005 року до року виходячи з середнього заробітку 641 грн. у
місяць,  з 01.10.2006 року до року
виходячи з 860, 25 грн. у місяць,  з
01.01.2007 року по 11.04.2007 року виходячи з 972, 59 грн. у місяць).

Таким
чином,  на підставі п.4  ст.309 ЦПК України рішення суду в цей частині
підлягає зміні,  а апеляційна скарга
ОСОБА_1 - задоволенню.

Проте,  в інший частині апеляційна скарга позивачки
задоволенню не підлягає,  оскільки
відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення витрат,  пов'язаних з відривом від звичайних
справ,  та витрат на лікування,  суд першої інстанції обґрунтовано виходив із
відсутності законних підстав для їх задоволення.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

При
вирішенні питання щодо компенсації моральної шкоди у зв'язку з порушенням
трудових прав позивачки,  суд повно та
всебічно з'ясував обставини справи,  та
визначив розмір відшкодування моральної шкоди залежно від характеру
правопорушення,  глибини душевних
страждань позивача,  необхідності
додаткових зусиль для організації свого життя; виходив з вимог розумності і
справедливості. Підстав для зміни рішення в цей частині колегія суддів не
вбачає.

Керуючись  ст. ст.
303,  304,  307,
308,  309,  313,
314 ЦПК України,  колегія суддів
судової палаті у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
у м.  Феодосії, -

4

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Керченського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного
господарства залишити без задоволення.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Керченського міського суду АР Крим від 11 квітня 2007 року в частині стягнення
з Керченського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства
на користь ОСОБА_1 середнього заробітку змінити. визначивши,  що стягненню підлягає середній заробіток у
сумі 12685, 75 грн.

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили
з дня проголошення,  однак може бути
оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.