Справа
№2-3610/07
РІШЕННЯ

Іменем        УКРАЇНИ

„13" березня 2007
року

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого -   судді Погрібного CO.

за секретаря                - Абергард І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського міського управління земельних
ресурсів Одеської міської ради, Державного підприємства „Центр державного
земельного кадастру" при Державному комітеті України по земельних
ресурсах" в особі Одеської регіональної філії про визнання неправомірними
дій та про визнання права власності на земельну ділянку, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з вимогою визнати
неправомірними дій відповідачів, які полягають у відмові передати їй у
власність земельну ділянку площею 375 кв.м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва
та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд,
зобов'язати Центр державного земельного кадастру зареєструвати та видати
державні акти на право власності на земельні ділянки, обґрунтовуючи свої вимоги
таким. За договором купівлі-продажу від 27 грудня 2006 року позивачці належить домоволодіння по АДРЕСА_1, яке розташоване на
земельній ділянці площею 1591
кв.м. 27 грудня 2006 року позивачка придбала у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 802 кв.м, за договором купівлі-продажу, а у ОСОБА_3 - ділянку площею 414
кв.м. На земельну ділянку площею 375 кв.м., що прилягає до домоволодіння, належного позивачці, відсутні
правовстановлюючі документи. Користуючись своїм правом на отримання у власність
земельної ділянки, позивачка звернулась до Одеської міської ради, Одеського
міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради з клопотанням про
передачу їй цієї земельної ділянки у власність, втім у встановлений
законодавством період не отримала відповіді. Посилаючись на підтвердження своїх
вимог на ст.
ст. 35, 116, 118, 121, 125, 126, 152, 158 ЗК України, ст. 16
ЦК України позивачка просила захистити порушене, на її
думку, право та інтерес. У судовому засіданні позивачка уточнила та доповнила
свої вимоги, просила, що суд визнав за нею право власності на спірну ділянку
площею відповідно 375
кв.м, та видати відповідний державний акт на право
власності на землю.

Представник відповідача - Державного підприємства „Центр державного земельного кадастру" позовні
вимоги визнав, підтвердив, що правових перешкод у передачі спірної земельної
ділянки не встановлено.

Представник відповідача - Одеської міської ради - в судове засідання не
з'явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся
належним чином, поважних причини неявки в судове засідання суду не представив.
Суд у зв'язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої
неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України,
враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати
справу за відсутності відповідача, що не з'явився.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо
постановити із задоволенням позову. Відповідно до ч. 4 ст. 130
ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу.
Згідно з ч. 4
ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на
підставі пояснень сторін, представлених письмових доказів.

За договором купівлі-продажу від 27 грудня 2006
року позивачці, ОСОБА_1, належить домоволодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_1 та складається в цілому
з двох житлових будинків під літ. „А", під літ. „Б", загальною
житловою площею 183,6
кв.м., загальною площею 650,6 кв.м., та надвірних споруд літ. „В1", - гараж, літ. „Г" -
охоронний пункт, № 1-2 - огорожа, І -
мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 1591 кв.м.

На підставі державного акта на право приватної власності
на землю від 10
грудня 2001 року ОСОБА_2 належала
земельна ділянка площею 0,0802
га, розташована по АДРЕСА_1, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель.
Також на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 17 липня 1999
року ОСОБА_3 належала земельна
ділянка площею 0,0885
га, розташована по АДРЕСА_1, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 грудня 2006
року, укладеного з ОСОБА_2, позивачці належить земельна
ділянка площею 0,0802
га, яка розташована в АДРЕСА_1, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка). За договором купівлі-продажу від 27 грудня 2006
року, укладеного з ОСОБА_3, позивачці належить земельна ділянка площею 0,0414 га, яка розташована в АДРЕСА_1,
надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка). Ці договори зареєстровано з Державному
реєстрі правочинів.

Раніше зазначена
ділянка згідно із рішенням Одеської міської ради від 20 квітня 2004 року передана у
приватну власність та довгострокову оренду ОСОБА_4, а саме: 0,1000 га - у приватну
власність, 0,0444 га -у довгострокову
оренду строком на 50 років, 0,0100 га - у довгострокову
оренду строком на 50 років.

Позивачка
звернулась до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської
ради про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки, що
прилягає до належного їй домоволодіння площею 0,0375 га, розташованої за адресою по АДРЕСА_1, представивши всі
необхідні документи. Втім, заява позивачки у встановлені законом строки
розглянута не була, її клопотання не задоволене. Вирішуючи спір по суті, суд
має констатувати, що позивачка за будь-яких умов мала право на звернення до
компетентного органу та на своєчасний розгляд відповідного клопотання. Відмова
у розгляді клопотання позивачки по суті є порушенням її прав. Позивач як
співвласник домоволодіння має право користуватись зазначеною земельною ділянкою
та має право на безоплатне отримання її у власність в межах норм, встановлених ЗК
України. Встановивши наявність такого порушення та не виявивши перешкод для
передачі спірної ділянки позивачці, суд має за останньою визнати право на
землю.

Згідно ст. 121 ЗК України в
межах міст кожний громадянин України має право на отримання у власність для
будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) не більше 0,10
гектара. Згідно п. 7
постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 „Про практику
застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ"
захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно
з ч. З ст. 152 ЗК
шляхом, в тому числі: визнання прав; запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів. Зокрема,
при оскарженні рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування
з питань, віднесених до їх компетенції (наприклад, про відмову в передачі у
власність чи в продажі земельної ділянки або розміщенні об'єкта), суд у разі
задоволення позову визнає рішення цих органів недійсними і зобов'язує їх,
залежно від характеру спору, виконати певні дії на захист порушеного права чи
сам визнає це право за позивачем.

На підставі
викладеного суд вважає, що позивач має право на визнання за нею прав на
земельну ділянку, розмір якої відповідає розміру ділянки, на отримання якої у
власність має позивачка за ст. 121
3 України, та яка перебуває у її фактичному використанні. Встановивши
наявність у позивача права на відповідну земельну ділянку, виявивши дії
відповідачів, що перешкоджають реалізації права громадянина України на отримання
земельної ділянки у власність за наявності передбачених законом підстав, суд
має визначити порядок і спосіб захисту порушеного (невизнаного) права,
задовольнивши позов про визнання за позивачем права власності на відповідну
земельну ділянку та зобов'язавши відповідний державний орган видати їй
правовстановлюючі документи.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 35,
116, 118, 121, п. 12
Розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України, ст. ст. 16, 355, 358, 377 ЦК України,
ст. 7 Закону
України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень", ст. ст. 10,
11, 61, 174, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, п. 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004
року № 7 „Про
практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних
справ", СУД -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до
Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради,
Державного підприємства „Центр державного земельного кадастру" при
Державному комітеті України по земельних ресурсах" в особі Одеської
регіональної філії про визнання неправомірними дій та про визнання права
власності на земельну ділянку -
задовольнити.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 375 кв.м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських
будівель та споруд.

Зобов'язати
Державне підприємство „Центр державного земельного кадастру" при
Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі його Одеської регіональної
філії зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки площами 375 кв.м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських
будівель та споруд, та видати відповідний державний акт на право власності на
землю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному
суду через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня проголошення рішення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення у порядку ч.
4 ст. 295 ЦПК України.

СУДДЯ:    С.О.
Погрібний