УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6
листопада 2007 року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Закарпатської області у складі:

Головуючого -
судді Леска В.В.

суддів -
Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.

при
секретарі - Рогач І.І. з участю позивача ОСОБА_1 та представника Закарпатського
онкологічного диспансеру ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у
м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 2 квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського
обласного онкологічного диспансеру про поновлення на роботі на посаді
охоронця-сторожа,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
у апеляційній скарзі порушив питання про скасування рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 2 квітня 2007 року як незаконного, згідно якого його
збільшені позовні вимоги - задоволено частково. Стягнуто із Закарпатського
обласного онкологічного диспансеру в користь ОСОБА_1 348 грн. 14 коп. не
виплаченої вихідної допомоги при звільненні, а в решті позову відмовлено.
Просить постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Межі
оскарження - суд не врахував, що з 3 серпня 2005 року позивач не приступив до
виконання роботи на посаді двірника і став виконувати таку тільки після
повернення з відпустки в кінці вересня 2005 року. Позивач не просив надавати
йому відпустку без збереження заробітної плати, яка оформлена згідно наказу №
113 від 18 квітня 2005 року. Строк звернення до суду позивач пропустив через
хворобу, про що зазначив в позовній заяві. Відмова в позові про стягнення
моральної й матеріальної шкоди є необгрунтованою, оскільки на думку позивача
він надав суду розрахунок і медичні довідки про необхідність санаторного
лікування та зазначив ліки необхідні для лікування.

ОСОБА_1
підтримав апеляційну скаргу.

Представник
Закарпатського обласного онкологічного диспансеру ОСОБА_2 просить відмовити в
задоволенні апеляційної скарги як безпідставної.

Заслухавши
пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами
справи встановлено, що ОСОБА_1 працював в Закарпатському обласному
онкологічному диспансері на посаді двірника. Наказом відповідача № 226 від 1
серпня 2005 року у зв'язку з виробничою необхідністю позивача переведено
тимчасово з посади охоронця на посаду двірника строком на один місяць із
збереженням заробітної плати на попередньому місці роботи.

Суд
першої інстанції констатував, що видача зазначеного наказу не суперечить
вимогам ч. 1 та ч. 2 ст. 33 КЗпП України, згідної якої тимчасове переведення
працівника на

Справа № 22ц-
1509/07

Номер рядка статистичного звіту : 40

Головуючий у
першій інстанції Писанець К.К.

Суддя -
доповідач : Леско В.В.

іншу роботу, не
обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або
уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця
на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не
протипоказана працівникові за станом здоров'я, лише для відвернення ліквідації
наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також
інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи
нормальні умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж
середній заробіток за попередньою роботою.

Із
наказом про переведення на посаду двірника строком на один місяць у зв'язку з
виробничою необхідністю, заміни відсутнього двірника, ОСОБА_1 ознайомлений 2
серпня 2005 року, однак від підпису про ознайомлення відмовився, що вбачається
із акту та показів свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Свідок
ОСОБА_3, інспектор відділу кадрів, пояснила, що 3 серпня 2005 року ОСОБА_1
приступив до роботи двірника.

Враховуючи
викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що підстав для
скасування наказу відповідача № 226 від 1 серпня 2005 року немає, оскільки
позивач не довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог.

Відмову
в задоволенні позову про скасування наказу відповідача № 113 від 18 квітня 2005
року про надання позивачеві відпустки без збереження заробітної плати з 8
березня 2005 року по 17 квітня 2005 року суд мотивував тим, що із цією вимогою
ОСОБА_1 звернувся до суду 8 грудня 2005 року, тобто з пропуском встановленого
ст. 233 КЗпП України тримісячного строку, а позивач не навів поважних причин
пропуску такого.

Перевіряючи
доводи позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду суд
встановив, що 9 лютого 2005 року ОСОБА_1 подав відповідачу заяву про надання
відпустки за 2003 рік на 14 днів для проходження лікування. Також просив у разі
не повернення у цей строк надати йому відпустку за свій рахунок до його
повернення (а.с. 123).

Копію
вказаного наказу ОСОБА_1 отримав 24 травня 2005 року, про що є відмітка з
підписом позивача.

Отже,
суд першої інстанції обґрунтовано відповідно до вимог закону відмовив
позивачеві в задоволенні позову в цій частині за пропуском встановленого
законом строку звернення до суду без поважних причин.

Відповідно
до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності
можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку
виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи.

Звільнення
з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 ч. 2 ст. 40 КЗпП України допускається,
якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Встановлено,
що наказом в.о. головного лікаря Закарпатського обласного клінічного
онкологічного диспансеру від 4 травня 2006 року № 67-к ОСОБА_1 звільнений з
посади двірника з 4 травня 2006 року у зв'язку з неможливістю виконувати роботу
за станом здоров'я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Підставою
для видачі наказу послужила довідка ЛКК від 26 квітня 2006 року за № 1452, із
якої вбачається, що ОСОБА_1 протипоказана робота з важким фізичним навантаженням,
може працювати сторожем.

Інших
вакантних посад відповідно до кваліфікації позивача у відповідача не було і
тому не було можливості перевести ОСОБА_1, за його згодою, на іншу роботу.

Відмовляючи
в задоволенні позову в частині визнання незаконним наказу № 67-к від 4 травня
2006 року суд встановив, що 4 травня 2006 року о 16 год. 00 хв. ОСОБА_1
звернувся до дільничного лікаря із скаргами на головну біль. Згідно листка
непрацездатності НОМЕР_1, який видано 5 травня 2005 року, ОСОБА_1 з 4 травня
2006 р. по 12 травня 2006 р. був звільнений від роботи у зв'язку з
непрацездатністю.

З огляду
на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність
позову в цій частині і в задоволенні такого відмовив.

Доводи позивача
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

Суд
першої інстанції встановив, що в листку непрацездатності НОМЕР_1, виданого
ОСОБА_1 5 травня 2006 року, не вказана причина непрацездатності. На позивача не
поширюється дія Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року, скільки з 4 травня 2006
року він не перебував у трудових відносинах із Закарпатським обласним
онкологічним диспансером.

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права які би
призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.
307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ужгородського міськрайонного суду від 2 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення

Ухвала може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.