Справа №
22-1131 / 07                            головуючий
у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
суддя-д оповідач:                                                                                         Ломейко
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2007 року                                                                                         м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого:                    Ломейко
В.О.

суддів:                                Денисенко Т.С., Коваленко
А.І.

при секретарі                     Ткаченко
М.О .

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1в
особі представника ОСОБА_3на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя
від 11 січня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа
Житлово - будівельний кооператив „Мрія", про визнання права спільної
сумісної власності та розподіл майна,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2004 року ОСОБА_1. звернувся до суду з зазначеним
позовом зміненим у ході розгляду справи, в якому вказав, що між ним та
відповідачкою ОСОБА_2. 06. 08. 1977 року було укладено шлюб, який було
розірвано рішенням суду від 02.03. 2004 року. В період перебування у шлюбі, у
1980 році позивач став членом кооперативу ЖБК "Мрія" та за ним була
закріплена квартира АДРЕСА_1. Пай за квартиру було повністю сплачено у 1984
році .після чого, як вважає позивач, він та відповідачка стали власниками
передбаченої квартири. Остаточні вимоги позивача полягали у визнані права
спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, розподіл майна між сторонами
в рівних .частках, визнанні за позивачем та відповідачкою права власності на Уг
частину зазначеної квартири кожному.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2007
року у позові ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа Житлово будівельний кооператив
„Мрія", про визнання права спільної сумісної власності та розподіл майна
відмовлено у повному обсязі.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1просить скасувати рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 11.01.2007 року, як таке, що не відповідає вимогам
процесуального права та ухвалити нове яким визнати право власності на '/з
квартириАДРЕСА_1 за ним.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного
розгляду, дослідивши обставини справи в межах доводів апеляційної скарги
ОСОБА_1., колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

2

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1., суд першої інстанції
виходив з того, що спірна квартира державну реєстрацію прав власності не
проходила і жодна з сторін оформити право власності на квартиру у встановленому
порядку не намагалась. Право власності позивача з боку відповідачки жодним
чином не порушено.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія
судців погодитися не може, оскільки висновок грунтується на неправильному
застосуванні закону.

Конституція України гарантує судовий захист та право
звернення кожного за захистом своїх прав до суду, в відповідності до
ст.ст.55,124.

Як вбачається з матеріалів справи і це вірно встановив
суд першої інстанції ОСОБА_1., перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_2., як член
житлово-будівельного кооперативу „Мрія" отримав в 1980 році
квартируАДРЕСА_1. Пай за квартиру повністю сплачено в червні 1984 році(а/с
5-7).

Пленум Верховного Суду України від 18.09.1987 р. № 9 „Про
практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні
кооперативи" в п 5-1 зазначив, що судам слід мати на увазі, що згідно з
ст.15 ЗУ „Про
власність" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру,
надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі
розпоряджатись нею на свій розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЗУ „Про власність", член житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс
свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення,
надані йому в користування, набуває права власності на це майно і відповідно
ОСОБА_1., та ОСОБА_3., набули право власності на спірну квартиру.

Пай, відповідно до п.б-а, Постанови Пленуму ВСУ від
18.09.1987р. № 9, внесений подружжям в ЖБК у период сумісного проживания
за рахунок спільних коштов, за рахунок коштів, подарованих подружжю або
одержаних ним у позичку, після повної сплати пайового внеску-квартира, є їх
спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Ч.І ст.70 СК України, передбачає, що у разі поділу майна,
що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини
та чоловіка є рівними.

Враховуючи, що право власності у позивача на спільне майно
- квартиру з*явилось після повної сплати пайового внеску, в червні 1984 року і
частки сторон на спірну
квартиру рівні, бо іншого з матеріалів справи не вбачається, колегія суддів
вважає, що за ОСОБА_1., та ОСОБА_3., слід визнати право власності по 1А частини
квартири АДРЕСА_1, задовольнивши його позов та апеляційну скаргу.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані
норми материального права,
відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення
суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті
заявленого позову.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст.209, 218, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

3

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Позов
ОСОБА_1- задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11
січня 2007року скасувати та постановити нове наступного змісту: „ Визнати право
власності ОСОБА_1на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1

Визнати право власності ОСОБА_3на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3судові витрати: 444.84гр., на

держмито та ЗО гр., на інформаційно-технічне
забезпечення, на користь ОСОБА_1

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.