Справа № 22ц-936/2007 р                                                 Головуючий по першій інстанції
Категорія: про виплату заробітної
плати                                       Ткаченко С.Є.
апеляційній інстанції Корнієнко Н.В.
УХВАЛА

іменем України

31
травня 2007 року                 Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                            Ювшина В.І.

суддів                                        Корнієнко Н.В., Захарової А.Ф.

при секретарі                          Ковтун Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1на рішення
Чигиринського районного "суду Черкаської області від 27
березня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1до ПП. «Аліна М» про стягнення
заборгованості по заробітній платі, -

встановила:

ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ПП. «Аліна М» про стягнення заборгованості
по заробітній платі. Підставою для такого звернення стало те. що на початку вересня місяця 2003 року він згідної
поданої заяв приступив до роботи на МП «Аліна». Першим об'єктом, на якому він почав працювати, була музична школа.
Там проводилася реконструкція приміщення під
управлінням Пенсійного фонду.

Працював він підсобником до середини жовтня місяця 2003 року без вихідних, заробітну
плату отримував не регулярно.

З середини
жовтня місяця був переведений для виконання робіт на житловому будинку біля лікарні. Там також працював без
вихідних по 14-16 годин до 31 грудня 2003 року. Заробітна плата
виплачувалася не регулярно.

У січні місяці 2004 року працював на школі-інтернаті, але і там відповідач
не розрахувався.

Таким чином він
не одержав у відповідача 14 000 грн. за пропрацьовано 146 робочих днів, які він
просить стягнути з відповідача.

Крім того, порушення відповідачем його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та
вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя. Тому він
просить стягнути з відповідача ще й моральну шкоду в розмірі 16 000 грн.

В судовому
засіданні позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути за 4 місяці 2003 року 2 109 грн. 18 коп. з розрахунку
51 грн. 90 коп.. середній заробіток за 42 місяці затримки розрахунку з 1.01.2004 року по 1.03.2007 року в сумі 59
057 грн. 04 коп., а також 50% індексу інфляції на суму 29 528 грн. 52
коп. та моральну шкоду в розмірі 16 000 грн., а всього 104 585 грн. 56 коп.

2

Рішенням
Чигиринського районного суду від 27 березня 2007 року в задоволенні позову
ОСОБА_1. відмовлено.

Не погоджуючись
з рішенням суду, позивач ОСОБА_1. оскаржив його в повному об'ємі, просить його
скасувати та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог, стягнувши з відповідача на його
користь невиплачену заробітну плату в розмірі 2 109 грн., індекс інфляції 29
528 грн. та моральну шкоду в розмірі 16 000 грн., а всього 104 585 грн.
56 коп. (а.с.180).

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи в межах позовних
вимог та доводів апеляції, колегія приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу №34 від 1.10.2003 року
позивач ОСОБА_1. був прийнятий на роботу в МП «Аліна» робочим, а відповідно до наказу №43 від 31.12.2003 року
звільнений з роботи з 31 грудня 2003 року.

Дані про роботу позивача з
1.09.2003 року в матеріалах справи відсутні.

Суд першої
інстанції при винесенні оскаржуваного рішення керувався нормами КЗпП України,
врахував обставини справи, дав їм юридичну оцінку та відмовив у задоволенні
позову в повному об'ємі, що на думку колегії є вірним.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як видно з матеріалів справи, зокрема з табелів робочого часу, позивач
працював у відповідача в період жовтень-грудень місяці 2003 року по
вісім годин на день та протязі п'яти днів на тиждень(а.с. 37-39).

За виконану
роботу йому нараховувалася заробітна плата (а.с. 30-36), яку він одержував і про що свідчать його підписи, визнані
в судовому засіданні.

Зазначаючи в позові, що він працював в надурочний час, позивач не надав
ніяких доказів щодо такого твердження. Не довів він і те, що працювати у
відповідача він почав у вересні місяці 2003 року.

Не підтвердилися
звернення щодо порушення трудового законодавства МП «Аліна», правонаступником якого є
відповідач, відносно позивача і під час проведених перевірок
управлінням праці та соціального захисту населення та прокуратурою
Чигиринського району.

Відповідно до
вимог ст..48 КЗпП України, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які
працюють на підприємстві , в установі, організації або у фізичної особи понад
п'ять днів.

Проте, як видно
з матеріалів справи, ОСОБА_1. при прийнятті на роботу не була надана трудова книжка (а.с.26). Записи в трудовій
книжці позивача не здійснювалися. Про це
в судовому засіданні підтвердила свідок ОСОБА_2 (а.с.93). Не була книжка
виписана та видана відповідачем і під час його звільнення через три місяці, так
як ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній відповідач цього не
довів. Тому відповідно до вимог ч.4 ст. 235
КЗпП України підлягав стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за весь час вимушеного прогулу, оскільки з вини власника відбулася затримка
видачі трудової книжки.

Між тим, в даному випадку необхідно зауважити, що позивачем ОСОБА_1 позов
до суду поданий 3.01.2007 року, в якому ставилося питання лише про стягнення
заробітної плати, яка як зазначалося вище,
йому була виплачена в повному об'ємі і тому в цій частині вірно судом
відмовлено в позові.

Що стосується затримки видачі трудової книжки та стягнення середнього
заробітку за весь час вимушеного прогулу, то
про таку позовну вимогу ОСОБА_1. заявив ще пізніше -

3

в судовому засіданні 26 лютого 2007 року, тоді як звільнений був
згідно наказу з 31.12.2003 року (а.с.
40-41,144).

Відповідно до
ч.1 ст. 233 КЗпП, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового
спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення свого права.

Про порушення свого права ОСОБА_1. знав з часу звільнення, в крайньому
випадку, як він зазначає у позовній заяві, з січня місяця 2004
року, коли йому не було виплачено зарплату та не видано трудову книжку (а.с.2).

З зазначеного випливає, що ним пропущений строк звернення до суду з заявою
про вирішення трудового спору. З заявою про поновлення
пропущеного строку з зазначенням поважності причин пропуску, позивач не звертався. З
наявних матеріалів, що є у справі, також не вбачається, що строк звернення до
суду ОСОБА_1. пропущений з поважних причин.

Тому прийняте судом першої інстанції рішення про відмову в задоволенні
позову в повному об'ємі в цілому відповідає
нормам законодавства, що регулює питання виплати середньої
заробітної плати працівникові при звільненні.

Підстави,
зазначені в апеляційній скарзі, по яких на думку позивача необхідно скасувати
рішення, не є такими, по яких можливе скасування рішенні з підстав, передбачених ст.ст. 309, 311 ЦПК України і тому
не заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1.,
відхилити.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 27 березня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_1до ПП. «Аліна М» про стягнення
заборгованості по заробітній платі, залишити без змін.

Ухвала може бути
оскаржено до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня її
проголошення.