У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

28 листопада 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого        Патрюка М.В.,

суддів:                   Берднік І.С.,                                Прокопчука
Ю.В.,

Костенка А.В.,                                       Пшонки М.П., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації з урахуванням індексу інфляції
суми, призначеної до стягнення, та відсотків у зв'язку з простроченням
виконання грошового зобов'язання, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2007 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 10 травня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2007 року ОСОБА_1 звернувся в суд з указаним
позовом.

Зазначав, що рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від
3 лютого 2004 року з відповідача на його користь стягнуто суму боргу
за договором позики в розмірі 7 840 грн., відсотки за прострочення платежу в
розмірі 705 грн. 60 коп., збитки від інфляції в розмірі 815 грн. 36 коп.,
вартість послуг адвоката в розмірі 50 грн. та 93 грн. 61 коп. сплаченого cудового збору, а всього 9 504 грн. 57 коп. 3 грудня 2004 року ОСОБА_2
повернув йому частину боргу в сумі 1 255 грн. На день звернення до суду решту
суми відповідач йому не повернув.

Посилаючись на ст. 625 ЦК України, просив позов
задовольнити, стягнути з відповідача відсотки за затримку розрахунку в сумі 750
грн. 07 коп. та компенсацію за затримку розрахунку з урахуванням інфляції в
сумі                 2 398 грн. 04 коп.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19
березня 2007 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 10 травня 2007 року, у відкритті провадження у справі за
позовом    ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу судді
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2007 року скасувати, а
справу направити  на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за
його позовом до ОСОБА_2 про стягнення
компенсації з урахуванням індексу інфляції суми, призначеної до стягнення, і
відсотків у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання; суд першої інстанції виходив із того, що рішенням
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 3 лютого 2004 року вже було
задоволено його позов до ОСОБА_2 про стягнення
суми боргу за договором позики, відсотків за прострочення платежу та збитків
від інфляції.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є таке, що набрало
законної сили, рішення у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав.

Як убачається з матеріалів справи № 2-947/04, у листопаді
2003 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, відсотків за прострочення виконання зобов'язання, збитків від
інфляції, витрат за послуги адвоката та сплаченого державного мита, зазначивши,
що 1 вересня 2000 року відповідач узяв у нього в борг 7 840 грн., які
зобов'язався повернути до 31 грудня 2000 року. Оскільки відповідач у
добровільному порядку в установлений строк борг не повернув, то позивач був
вимушений звернутися в суд з указаним позовом. Рішенням Ленінського районного
суду     м. Запоріжжя від 3 лютого 2004
року позов задоволено.

У лютому 2007 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про
стягнення компенсації з урахуванням індексів інфляції суми, призначеної до
стягнення згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від              3 лютого 2004 року та відсотків у
зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання, яке виникло у ОСОБА_2
на підставі рішення суду за період з березня 2004 року до січня 2007 року.

За таких обставин, висновок суду про відмову у відкритті
провадження є неправильним, оскільки суд дійшов такого висновку з порушенням п.
2   ч. 2
ст. 122 ЦПК України.

Апеляційним судом указана помилка суду першої інстанції
виправлена не була - ухвала суду першої інстанції залишена  без змін.

З огляду на викладене ухвала судді Ленінського районного суду               м. Запоріжжя від 19 березня 2007
року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2007 року
підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись
ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від
19 березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10
травня       2007 року скасувати.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 направити на новий розгляд
до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у
справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     М.В.
Патрюк

Судді:                                                                І.С.
Берднік

А.В.
Костенко

Ю.В.
Прокопчук

М.П.
Пшонка