Справа №
УХВАЛА

ІМЕНЕМ           УКРАЇНИ

25
червня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Полтавської області в складі:

головуючого
судді Лобова О.А.,

суддів Мартєва
С.Ю., Чічіля В.А.

при секретарі
Ткаченко Т.І.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника
відповідача третьої особи розглянула у відкритому судовому засіданні в м.
Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18 квітня 2007 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю
«Білагро» про визнання незаконним наказу про звільнення, зміну формулювання
причини звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів,
заслухавши доповідь судді-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позов, мотивуючи заявлені
вимоги тим, що працював у відповідача оператором сушарки і 24 листопада 2006
року його безпідставно відсторонили від роботи. В зв'язку з невиконанням
роботодавцем своїх обов'язків він 27 листопада 2006 року подав заяву про
звільнення з роботи за власним бажанням. Але його заява розглянута не була і 11
грудня 2006 року без згоди профспілкового комітету його звільнили за прогули.

Незаконними
діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінив у 1000 грн.

Рішенням
Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18 квітня 2007 року
ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалите нове
про задоволення позову.

В
обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що висновки суду не
відповідають встановленим обставинам. Так, за твердженням позивача, ОСОБА_2,
директор підприємства особисто в судовому засіданні визнав, що відсторонив його
від роботи, але суд на це уваги не звернув.

Суд
також не дав оцінки тому факту, що перед звільненням роботодавець в порушення
ч.1 ст. 149 КЗпП України не відібрав письмових пояснень. Поза увагою суду
залишилися також висновки прокуратури щодо порушення трудових прав позивача.

Колегія
суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та
позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб,
які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав:

Відповідно
до ст.307 ч.1 п.1), ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну
скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З
матеріалів справи вбачається та не заперечувалося сторонами, що з 01 серпня
2006 року наказом №36 ОСОБА_1 прийнятий на роботу в ТОВ «Білагро» робочим току
з відрядною оплатою праці. Фактично за обопільною згодою ОСОБА_1 виконував
функції оператора сушарки зерна.

27
листопада 2006 року ОСОБА_1 звернувся до керівника
підприємства із заявою про звільнення з роботи в зв'язку з невиконанням
роботодавцем законодавства про працю.

28
листопада 2006 року ОСОБА_1 повторно подав аналогічну
заяву керівнику підприємства, оскільки в прийомі першої було відмовлено з
посиланням на відсутність обхідного листа.

Після
звернення із заявою про звільнення ОСОБА_1, не дивлячись на запрошення, на
роботу не виходив, мотивуючи свою відмову небажанням працювати з колективом току
та директором.

Наказом № 59 від 11
грудня 2006 року ОСОБА_1 звільнений з роботи на підставі п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України (за прогули).

Місцевий
суд повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, належно їх оцінив і
дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявленого позову.

Відповідно
до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати
трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган
не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Як
вбачається із заяв ОСОБА_1 (а.с.9,12), він будь-якого строку розірвання
трудового договору не визначав.

За таких
обставин звільнення ОСОБА_1 за ст. 38 КЗпП України мало відбутися за правилами
ч.1 ст. 38 КЗпП України, тобто ОСОБА_1 після подання заяви про звільнення був
зобов'язаний виходити на роботу протягом двох тижнів.

Згідно
ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог.

ОСОБА_1
не довів належними та достатніми доказами той факт, що протягом двох тижнів
після звернення із заявою про звільнення роботодавець перешкоджав йому
виконувати свої трудові обов'язки.

ОСОБА_1
не доведений також факт наявності у нього поважних причин для невиходу на
роботу після подання заяви про звільнення.

Виходячи
зі змісту ст.38, ст.40 КЗпП України у разі подання працівником заяви про
звільнення за власним бажанням, власник або уповноважений ним орган не
позбавлений права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом,
але до закінчення встановленого ст. 38 КЗпП України строку попередження.

Оскільки
ОСОБА_1 за відсутності поважних причин не виходив на роботу, то керівник ТОВ
«Білагро» в межах строку, визначеного ч.1 ст. 38 КЗпП України ухвалив законне
рішення про звільнення позивача за прогули.

Доводи
апеляційної скарги про порушення роботодавцем порядку звільнення (відсутність
згоди профспілкового комітету та не відібрання пояснень) не заслуговують на
увагу, оскільки вони спростовуються наявними в справі доказами.

Так,
відповідно до ухвали суду від 22 лютого
2007 року (а.с.57) профспілковий комітет надав згоду на звільнення з роботи
ОСОБА_1 за п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Окрім
того, ОСОБА_1 особисто (а.с.7) надав письмові пояснення комісії по трудових
спорах ТОВ «Білагро» з приводу причин невиходу на роботу.

Таким
чином, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду є законним та
обгрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись
ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18 квітня 2007 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю
«Білагро» про визнання незаконним наказу про звільнення, зміну формулювання
причини звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців до Верховного Суду України шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.