Справа 2- 2040/2007 р.
Рішення

Іменем України

5 квітня 2007 року                                     Бердянський
міськрайонний     суд

У складі: головуючого - судді Троценко Т. А.

При секретарі:                                                                   Онищук
О. О.

За участі представника позивача:                                    ОСОБА_1

представника відповідачів:           ОСОБА_2.

представника третьої особи:                                             Сарабеєвої
Н. О.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом:

·
ОСОБА_3 до Бердянської територіальної громади в особі
Бердянської міської ради, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю
«Хорда» про витребування майна, яке вибуло з володіння поза во­лею власника та
усунення перешкод у здійсненні права власності;

·
за уточнюючою позовною заявою ОСОБА_3до ОСОБА_4,
Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорда», треті особи - Бердянська територіальна
громада в особі Бердянської міської ради, комуна­льне підприємство з технічної
інвентаризації, управління земельних ресурсів Бердян­ського міськвиконкому про
витребування майна, яке вибуло з володіння поза волею власника та усунення
перешкод у здійсненні права власності,

Встановив:

ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, який в судовому засіданні підтри­мав і пояснив, що за договором
купівлі - продажу № 156 від 28 грудня 1996 року він є власником цілісного
майнового комплексу ресторану ІНФОРМАЦІЯ_1, який розташований в м. Бердянську
по АДРЕСА_1.

Його право власності було підтверджене рішенням
Бердянського міськрайонного суду від 23. 12. 2005 року, але він не може
скористатись своїм правом та розпо­ряджатись своєю власністю, оскільки в даний
час цим майновим комплексом володіє на підставі договору купівлі - продажу від
13. 02. 2006 року ОСОБА_4. як доб­росовісний набувач майна.

На протязі з 1997 року, коли відбулось рішення
Бердянського міського суду, яким договір купівлі - продажу № 156 був визнаний
недійсним, Управлінням кому­нальної власності Бердянської міської ради майновий
комплексІНФОРМАЦІЯ_1 був прода­ний шляхом викупу в 2000 році ТОВ «Хорда», яке в
свою чергу в 2006 році продало нерухомість ОСОБА_4.

Позивач вважає, що рішенням суду від 23. 06. 1997 року
він примусово був по­збавлений власності, тому в даний час, після підтвердження
Вищим адміністративним

2

судом України
його права на майновий комплексІНФОРМАЦІЯ_1, просить витребувати майно з
володіння ОСОБА_4.

Крім того, просить визнати за ним право власності і на
земельну ділянку, яка виділена під цей комплекс, і якою в теперішній час
володіє згідно договору купівлі -продажу від 25. 01. 2006 року ОСОБА_4., на тій
підставі, що земля хоча ніколи і не являлась його власністю, але вона є невід»ємною
частиною цілісного майнового комплексуІНФОРМАЦІЯ_1, і виділена тільки для
розміщення та обслуговування цього комплексу.

В судовому засіданні ОСОБА_3 уточнив свої
вимоги і вважає відповідачами ТОВ «Хорду» та ОСОБА_4., як тих, хто саме
придбав цей комплекс за догово­рами купівлі - продажу.

Представник відповідачів - ТОВ «Хорда» та ОСОБА_4. за
дорученням ОСОБА_2. в судовому
засіданні позов не визнала і пояснила, що ТОВ «Хорда» 15. 06. 2000 року за
договором купівлі - продажу шляхом викупу придбало у Управління комунальної
власності Бердянської міської ради цілісний майновий комплекс ІНФОРМАЦІЯ_1,
отримало державний акт на право власності на земельну ділянку, і, як добросо­вісний
набувач, 26. 01. 2006 року продало цілісний майновий комплексІНФОРМАЦІЯ_1 та
земельну ділянку ОСОБА_4.

ОСОБА_3
не має на право на це майно, оскільки він не оскаржував рішення суду про
визнання договору купівлі - продажу недійсним від 23. 06. 1997 p., і добро­вільно
його виконав, передавши комплекс Бердянській міській раді, і отримавши за це
гроші в сумі 30500 грн.

Крім того, після вчинення угоди купівлі - продажу 28. 12.
1996 р. він не здійс­нив державну реєстрацію нерухомості, тому не являвся її
власником, а значить, не має право на витребування майна, і в теперішній час
майно не є ідентичним тому, що в 1996 році придбав позивач.

ОСОБА_3
також не має право на витребування земельної ділянки, оскільки ніколи не
являвся її власником, тим більше, що він просить здійснити витребування
безоплатно.

Представник третьої особи - територіальної громади в
особі Бердянської місь­кої ради за дорученням Сарабеєва Н. О. в судовому
засіданні в задоволенні позову просить відмовити і пояснила, що рішенням
Бердянського міського суду від 15. 01. 2000 року договір купівлі - продажу між
Фондом державного майна та ОСОБА_3
стосовно купівлі - продажу цілісного майнового комплексу
ресторануІНФОРМАЦІЯ_1 визнано недійсним, сторони були приведені в первинний
стан, позивачу повернуті гроші 30500 грн., за які він здійснював купівлю
майнового комплексу. Майно вибуло з володіння ОСОБА_3. за рішенням суду, а
не поза його волею.

Позивач не оспорював договір купівлі - продажу між
Управлінням комуналь­ної власності та ТОВ «Хорда», оскільки це відбувалось в
межах закону. Землею ОСОБА_3
ніколи не володів, тому законні підстави для витребування земельної ділян­ки
відсутні.

Представники комунального підприємства з технічної
інвентаризації та управ­ління земельних ресурсів Бердянської міської ради в
судове засідання не явились, про день, час і місце слухання справи сповіщені належним
чином, в заявах просять роз­глянути справу за їх відсутності.

3

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи,
матеріали інвента­ризаційної справи по майновому комплексу
ресторануІНФОРМАЦІЯ_1, суд приходить до висновку про необхідність часткового
задоволення позову ОСОБА_3
з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 грудня 1996 року був укладений
договір між пред­ставництвом Фонду державного майна України по м. Бердянську і
ОСОБА_3, згідно якому останньому було продано цілісний майновий ком­плекс
ресторануІНФОРМАЦІЯ_1, який розташований в м. Бердянську по АДРЕСА_1 за 30500
грн.

Договір посвідчений державним нотаріусом Бердянської
державної нотаріаль­ної контори Дмитренко М. P., реєстр № 3-2831.

16. 01. 1997 року в доповнення к договору укладено
угоду купівлі - продажу будівлі та господарських приміщень «А,
Б,И,3,К,Ж,м.1.1». Угоду посвідчено держав­ним нотаріусом Бердянської державної
нотаріальної контори Данциг
С. Я, реєстр № 2-89.

Оспорюючи право власності ОСОБА_3 на ці об'єкти,
представник відповідачів та представник територіальної громади пояснюють, що
він у встановленому законом порядку не здійснив державну реєстрацію об'єкту
нерухомості, а значить, не набув права власності на нього.

Враховуючи, що угода купівлі - продажу була здійснена в
1996 році, суд керу­ється положеннями ЦК
України 1963 року.

Так, згідно зі ст. 128 ЦК України право власності ( право оперативного управ­ління)
у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не
передбачене законом або договором.

Згідно до п. 3. 1 Договору передача об'єкту засвідчуються
актом прийому - пе­редачі, який підписується сторонами.

Позивач пояснив, що акт прийому - передачі складено не
було, але він присту­пив до користування майном і протягом двох місяців 1997
року здійснив ремонтні роботи вартістю 140000 грн. Цей же факт встановлено
ухвалою Бердянського міськ-районного суду від 16. 05. 2005 року про відміну
рішення суду за ново виявленими обставинами.

Ст. 227 цього ж кодексу передбачає правила реєстрації
житлового будинку, а саме договір купівлі - продажу жилого будинку підлягає
реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів.

Оскільки ЦК
України 1963 року не передбачав відмінностей між жилим та не­жилим
будинком, ця стаття застосовується також до угод по купівлі - продажу неру­хомості
взагалі.

Як вбачається з розпорядження № 127-р від 14. 03. 1997
року голови виконкому Бердянської міської ради народних депутатів у
відповідності із Законом України «Про приватизацію майна державних підприємств»
зареєстровано нотаріального по­свідчений договір № 156 купівлі - продажу
ресторануІНФОРМАЦІЯ_1 між Представницт­вом Фонду державного майна України по м.
Бердянську та Бердянському району та громадянином України ОСОБА_3. З договором
зареєстрова­но і нотаріально посвідчені зміни до договору № 156 від 16. 01.
1997 року. ( л. с 95 том 1 справи № 8-19X2005 р).

Таким чином, це спростовує ствердження відповідачів про
відсутність реєстра­ції майна, оскільки необхідність державної реєстрації
нерухомості передбачено лише ст. 657 ЦК України 2004 року, яка до цих
правовідносин застосовуватись не може.

4

Рішенням Бердянського міського суду від 23 червня 1997
року за позовом про­курора м. Бердянська договір купівлі - продажу № 156 із
доповненням до нього ви­знано недійсним, сторони приведені до первинного
положення.

Постановою Запорізького обласного суду від 29 жовтня 1999
року, винесеного на підставі протесту Верховного Суду України від 12 жовтня
1999 року, рішення суду скасоване з направленням на новий розгляд.

Рішенням Бердянського міського суду від 05. 01. 2000 року
договір купівлі -продажу № 156 від 28. 12. 1996 р і доповнення до нього від 16.
01 1997 року визнано недійсними.

15. 06. 2000 року Управлінням комунальної власності
Бердянської міської ради на підставі договору купівлі - продажу № 43 продано
комплекс будівель та спорудІНФОРМАЦІЯ_1 ТОВ «Хорда»; 28. 11. 2001 року ТОВ
«Хорда» видано Державний акт на право власності на землю площею 0,1403 га (1403
кв. м) по АДРЕСА_1 з цільо­вим
призначенням - для розміщення та обслуговування будівель та споруд ресторану.

Ухвалою Бердянського міського суду від 16. 05. 2005 року
рішення суду від 05. 01. 2000 року скасоване за ново виявленими обставинами, і
рішенням від 23. 12. 2005 року позов прокурора м. Бердянська задоволено
частково, договір № 156 від з допов­ненням від 16. 01. 1997 р. визнано
недійсним в частині купівлі - продажу надвірних господарчих споруд «Б,И,3,Ж, К,
№1», в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Після цього за договорами купівлі - продажу від 25. 01.
2006 року ТОВ «Хор­да» продає комплекс будівель та споруд поАДРЕСА_1 та земель­ну
ділянку до нього ОСОБА_4.,
договори посвідчувались приватним нотаріусом Бердянського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, реєстри № 134 та № 137.

Ухвалою Вищого адміністративного Суду України від 20. 12.
2006 року рішен­ня Бердянського міськрайонного суду від 23. 12. 2005 року
залишено в силі.

Таким чином, договір купівлі - продажу ОСОБА_3 цілісного
майнового комплексу ресторануІНФОРМАЦІЯ_1 визнано дійсним з моменту його
укладення.

На момент вступу в закону силу рішення суду власником
цілісного майнового комплексу ресторану та земельної ділянки став ОСОБА_4., як добросовісний
набувач.

Після відновлення права власності ОСОБА_3 просить
витребувати майно, яке вибуло в нього поза його волею на підставі рішення суду,
як він уточнив в судо­вому засіданні, яке відбулось 23. 06. 1997 року.

Стаття 145 ЦК
України 1963 року передбачає, що якщо майно за плату придба­не у особи, яка
не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати
(добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно лише в разі,
коли майно загублене власником або особою, якій майно було передано власни­ком
у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим
шляхом поза його волею.

Позивачі стверджують, що ОСОБА_3 добровільно
віддав майно за рішен­ням суду. З такою позицією суд погодитись не може,
оскільки ст. 14 ЦПК України встановлює, що судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх орга­нів державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ, орга­нізацій, посадових чи службових осіб
та громадян України, а у випадках, встановле-

5

них міжнародними договорами,
згода на обов'язковість яких видана Верховною Ра­дою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відпо­відальності, встановленої
законом.

Таким чином, позиція відповідачів є невірною і не можна
вважати, що викона­вши рішення суду, яке набрало законної сили, позивач
добровільно відмовився від належного йому майна.

Оскільки рішенням суду від 23. 12. 2005 р. право ОСОБА_3. на майновий
комплекс ресторануІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, суд не приймає до уваги твердження
відповідачів та третьої особи стосовно отримання ним грошової суми 30500 грн.,
які були повернуті за об'єкт нерухомості, оскільки на даний час це не має
значення для справи.

Вирішуючи питання про повернення позивачу майнового
комплексу, суд вихо­дить з принципів непорушності права власності у
відповідності до Конституції Укра­їни та ст. 48 Закону України «Про власність»,
і вважає, що цілісний об'єкт майнового комплексу ресторануІНФОРМАЦІЯ_1 повинен
бути повернений власнику, оскільки в судо­вому засіданні беззаперечно
встановлено, що той вибув з його володіння поза його волею.

Стосовно передачі у власність позивача земельної ділянки
суд виходив з тако­го. ОСОБА_3
ніколи не був власником земельної ділянки площею 0,1403 га, роз­ташованої
по АДРЕСА_1, і цей факт ним не заперечувався.

Як вбачається з державного акту на право власності на
землю ( л. с 94 т. 2) ці­льове
призначення земельної ділянки - для розміщення та обслуговування будівель та
споруд ресторану, і ніяким іншим чином вона використовуватись бути не може.

Оскільки земельна ділянка була відчужена ОСОБА_4. 25. 01.
2006 року, то ці правовідносини регулюються ЦК України 2004 року.

Згідно до ст. 377 цього кодексу до особи, яка придбала
житловий будинок, бу­дівлю або споруду, переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони роз­міщені, без зміни її цільового призначення.

Таким
чином, право власності на земельну ділянку може бути визнане за ОСОБА_3 у зв'язку із
витребуванням їм свого нерухомого майна і визнання на нього права власності.
Враховуючи, що земельна ділянка переходить до позивача іншим чином, ніж
нерухоме майно, суд вважає, що між сторонами можуть існувати розраху­нкові
стосунки, але оскільки це не є предметом судового розгляду, суд це питання не
розглядає.

Разом з тим, позивач просить витребувати з володіння
ОСОБА_4. крім майнового комплексуІНФОРМАЦІЯ_1, також сараї «Б,Ж, 3,И», вбиральню
«К», та № 1.

З такими вимогами погодитись не можна, оскільки рішенням
Бердянського міськрайонного суду від 23. 12. 2005 року, яке вступило до
законної сили, позов про­курора м. Бердянська про визнання договору купівлі -
продажу в частині придбання цих надвірних господарчих будівель задоволено.

Суд також вважає, що оскільки на теперішній час власником
майнового ком­плексуІНФОРМАЦІЯ_1 та земельної ділянки є ОСОБА_4., і саме в нього
позивач просить витребувати своє майно, ТОВ «Хорда» не може бути відповідачем
по цьому позову і у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Хорда» необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 128,227,145 ЦК України 1963 р., ст. 377 ЦК України 2004 p., ст. ст. 212 - 215 ЦПК України, суд

6

Вирішив:

Позовні
вимоги ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Витребувати від ОСОБА_4 належне ОСОБА_3 на праві
власності за договором купівлі - продажу від 28. 12. 1996 року, посвідченого
державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Дмитренко М. P.,
реєстр № 3-2831, нерухоме майно - будівлі та споруди цілісного майнового
комплексу ресторануІНФОРМАЦІЯ_1, розташовані по АДРЕСА_1 у м. Бердянську, які
складаються з основної частини цегляної двопо­верхової будівлі «А», тамбуру
цегляного «а», балкону залізобетонного до «А», ґанку цегляного до «А», ґанку
цегляного до «А», ґанку цегляного до «А», ґанку личковано­го плиткою до «а»,
холодильної камери «Д», холодильної камери «Е», холодильної камери «Г», ґанку
цегляного до «З», ґанку цегляного до «З», замощення асфальтового №1.

Припинити право власності ОСОБА_4, як добросовісного
набувача згідно договору купівлі - продажу від 25. 01. 2006 року, посвідченого
при­ватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_5,
реєстр № 134, на комплекс будівель та споруд ресторануІНФОРМАЦІЯ_1, розташованих
за адресою АДРЕСА_1 в м. Бердянську який складається з ос­новного
двоповерхового приміщення «А», балкону залізобетонного до «А», ґанку це­гляного
до «А», ґанку цегляного до «А», ґанку цегляного до «А», літнього бару цег­ляного
«Л», холодильної камери «Е», воріт металевих № 1, ґанку до «З», ґанку до «З».

Припинити право власності ОСОБА_4 на земельну ділян­ку
площею 1403 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 в м. Бе­рдянську, у зв'язку із
витребуванням власником будівель та споруд, для яких вона призначена.

Визнати право власності за ОСОБА_3 на земельну ді­лянку
площею 1403 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 в м. Бердянську та призначену для
розміщення та обслуговування будівель та споруд рес­торануІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій
частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний
суд. Заяву про апеля­ційне оскарження може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рі­шення, а апеляційну скаргу - протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеля­ційне оскарження.