Справа №22 ц-
1094/2006р.                             Головуючий
у 1 інстанції: Руденко Л.М.
Категорія: 33                                                                  Доповідач:
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня
2007р.                                          Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого:
Краснощокової Н.С. суддів:  Маширо О.П.,
Ігнатової Л.Є. при секретарі: Арутюнян Г.В.

за участю представників позивача ігумена Феофана (Люкшина О.В.) та Потей
1.Д., представників відповідача ОСОБА_2та ОСОБА_3, представника третьої особи - Святогірської міської ради
Стулікова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Донецьку
апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2на рішення
Слов'янського міськрайонного суду від 24 жовтня 2006р. у справі за позовом
Святогірського Свято - Успенського чоловічого монастиря до ОСОБА_1, треті особи:
Святогірська міська рада, Комунальний заклад „Державний історико -
архітектурний заповідник у м. Святогірську" про відновлення порушених
справ,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2006р.
позивач звернувся до суду з даним позовом.

Посилався на те, що згідно з договором оренди землі,
укладеним 23.09.2004р. між ним та Святогірською міською радою позивач отримав в
оренду на 50 років земельну ділянку загальною площею 11,5912 га
несільськогосподарського призначення у АДРЕСА_1. Відповідач на підставі
договору купівлі - продажу від 25.12.2003р. є власником нежитлової будівлі
магазину площею 178,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2. Відповідач, користуючись
сусідством із земельною ділянкою позивача, здійснив самовільний захват частини
земельної ділянки позивача у розмірі 0,0059 га, з яких 0,0005 га використовує
під складення будівельних матеріалів і 0,0054 га. - під опори та навіс другого
поверху будівлі відповідача. Крім того, згідно з договором оренди від
1.04.2004р. між позивачем та Дирекцією державного історико -архітектурного заповідника
позивач отримав у користування будівлі і майно комунальної власності, серед
якого залізобетонна підпірна стіна корпусу 9, загальною площею 2113,1 кв. м.
Відповідач без будь -яких підстав, самовільно зруйнував частину вказаної
споруди, переробив її на власний чин, захопивши частину у розмірі 74,4 кв. м.
під власну настройку. В результаті змінено режим споруди в обсязі 3,52% від її
загального обсягу. Матеріальна шкода, завдана комунальному майну становить 32
488 грн. Таким чином, позивач, через незаконні дії відповідача, втратив право
користування часткою майна комунальної власності у розмірі 74,4 кв. м., яку
самовільно перебудував відповідач, змінивши її режим, склад, призначення і
цілісний вигляд. Тому позивач просив зобов'язати відповідача негайно звільнити
від будівельних матеріалів, опор та навісу другого поверху самовільно захоплену
земельну ділянку площею 0.0059 га., належну позивачу та розташовану за
адресою:  АДРЕСА_1,  заборонити

2

відповідачу
в подальшому будь - яке самовільне зайняття і користування земельною ділянкою,
належною позивачу, зобов'язати відповідача у місячний строк відновити у повному
обсязі та відповідно до будівельних вимог, незаконно зруйновану ним
берегозахисну підпірну стіну корпусу НОМЕР_1 у відповідності до того стану, в якому
вона перебувала до зруйнування.

Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 24
жовтня 2006р. позовні вимоги зад оволені у повному обсязі. Зобов'язано
відповідача негайно звільнити від будівельних матеріалів, опор та навісу
другого поверху самовільно захоплену земельну ділянку площею 0,0059 га.,
належну позивачу та розташовану за адресою:АДРЕСА_1, заборонено відповідачу в
подальшому будь - яке самовільне зайняття і користування земельною ділянкою
належною позивачу за вказаною адресою, зобов'язано відповідача у місячний строк
відновити у повному обсязі та відповідно до будівельних вимог, незаконно
зруйновану ним берегозахисну підпірну стіну корпусуНОМЕР_1, вартість
зруйнування якої складає 32 488 грн. у відповідності до того стану, в якому вона
перебувала до зруйнування. Стягнено з відповідача на користь позивача понесені
ним судові витрати в сумі 252 грн.

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 17 листопада 2006р.
заяваОСОБА_1 про
перегляд заочного рішення Слов'янського міськрайонного суду від 24 жовтня
2006р. залишена без задоволення.

У апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати
і направити справу на новий судовий розгляд через порушення вимог матеріального
і процесуального права, через необґрунтованість рішення, невідповідність його
висновків обставинам справи, неповне встановлення фактичних обставин справи.
Зокрема, апелянт посилається на наступні обставини:

1.
Суд безпідставно ухвалив заочне рішення, визнавши причину
неявки відповідача в судове засідання - перебування у виробничому відрядженні -
неповажною. В ході розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд не прийняв
від представників відповідача письмові докази, посилаючись на те, що вони
неналежно оформлені - не завірені нотаріально, чим порушив вимоги ст.
10,131,185 ЦПК України;

2.
В судовому засідання позивачем не доведено факту
самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, не надано доказів про
точний розмір зайнятої земельної ділянки. Не доведено факту того, що в
результаті дійОСОБА_1 змінилось цільове призначення земельної ділянки, а також
того, що навіс другого поверху несе загрозу інтересам власника ділянки чи інших
зацікавлених осіб, а саме перешкоджає функціонуванню Свято гірського Свято -
Успенського монастиря;

3.
Висновок про самочинне будівництво відповідачем не
доведений. При проведенні реконструкції ОСОБА_1
користувався дозволом, виданим компетентним органом та затвердженим
проектом на реконструкцію. Земляні роботи проводились за наявності законного
дозволу на проведення таких робіт;

4.  Оскаржуваним
рішенням заборонено в подальшому будь - яке самовільне

зайняття та користування земельною ділянкою, таке рішення
не обгрунтоване нормами

матеріального і процесуального права;

5.     Також
рішенням зобов'язаноОСОБА_1 у місячний термін поновити

зруйновану ним берегозахисну опорну стіну корпусу
НОМЕР_1, вартість руйнування якої

складає 32 488 грн., однак вартість руйнування невірно
визначена актом про зміну

кількісного складу та технічного стану будівель та споруд
від 13.12.2005р., затвердженим

директором заповідника. Однак, будівельно - технічна
експертиза не призначалась, а

директор та інші особи, що приймали участь у складенні
акту не є спеціалістами в області

спеціальних будівельних та оціночних знань. Судом не
надана можливість відповідачеві

3

надати
докази того, що він провів роботи по покращенню і укріпленню берегоукріплюючої
опорної стіни, ці роботи він здійснив за вимогою Святогірської міської ради. Не
встановлена вартість берегозахисної опорної стіни на даний момент;

6.       Ухвалюючи
рішення про покладення на відповідача обов'язку поновити

зруйновану стіну суд порушив правило ст. 376 ЦК України, згідно
з якою таке рішення

приймається за позовом органу державної влади чи органу
місцевого самоврядування.

Крім того, рішення в цій частині буде направлено проти
інтересів позивача, оскільки

опорну стіну слід привести в аварійний стан, у якому вона
знаходилась до реконструкції.

7.
Судом недостатньо досліджено режим берегозахисної опорної
стіни, не з'ясовано повноваження обох сусідів відносно її використання. Не
застосовано норми Водного Кодексу України відносно режиму використання споруд
охоронних зон. Залишені без уваги вимоги ст. 108 ЗК України щодо віднесення
витрат на утримання споруди на обидві сторони.

8.
Не досліджені обставини щодо реконструкції будівлі за
адресою: АДРЕСА_2. Рішенням виконкому Святогірської міської ради від
31.08.2005р. ОСОБА_1 було дано дозвіл на реконструкцію вказаної будівлі, а
рішенням цієї ж ради від 30.11.2005р. №180 скасовано рішення від 31.08.2005р.
Суд послався на останнє рішення, як на доказ, однак про його наявність
відповідач не знав і в даний час оскаржує його в суді.

В засіданні апеляційного суду представники відповідача
підтримували скаргу з підстав, приведених у ній та просили рішення скасувати і
справу направити на новий судовий розгляд, представники позивача та представник
третьої особи - Святогірської міської ради заперечували проти скарги та просили
рішення залишити без зміни.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення виходив із
наступних встановлених обставин. Згідно з договором на безстрокове безоплатне
користування релігійною організацією культовими будівлями та іншим майном, що є
комунальною власністю від 1.04.2004р. Свято - Успенській Святогірській Лаврі
надано у безстрокове безоплатне користування будівлі та інше майно, у тому
числі підпірну стіну корпусу №9, берегоукріплювальні влаштування. 23.09.2004р.
Святогірський Свято -Успенський чоловічий монастир отримав від Святогірської
міської ради у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського
призначення уАДРЕСА_1 загальною площею 11,5912 га строком на 50 років. Межі
земельної ділянки відображені у акті вказівки (здачі) меж в натурі, зокрема в
ньому зазначено, що північна сторона межі проходить по умовній лінії, що
проходить на відстані 7 м. південніше берега р. Сіверський Донець та по
існуючій бетонній стіні, по вимощенню будівлі гр.ОСОБА_1, по металевій
огорожі, по краю бордюру та по вимощенню складських приміщень. Відповідач є
власником нежитлової будівлі -магазину уАДРЕСА_2, земельна ділянка площею
0,0371 га для обслуговування магазину була передана йому в оренду рішенням
виконкому Святогріської міської ради від 24.11.2004р., а рішенням цієї ж ради
від 2.06.2005р. ця земельна ділянка була йому продана. Крім того, рішенням зазначеної
ради від 31.08.2005р. ОСОБА_1 надано дозвіл на реконструкцію нежитлового приміщення під
магазин непродовольчих товарів та кафе, а рішенням тієї ж ради від 30.11.2005р.
рішення від 31.08.2005р. №117 припинено у зв'язку з відсутністю дозволу
центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини на
реконструкцію будівлі, але ОСОБА_1, незважаючи
на припинення, продовжує реконструкцію, зокрема, самовільно зруйнував частину
74,4 кв. м. залізобетонної підпірної стіни корпусу НОМЕР_1, перебудував її на
власний розсуд, а також самовільно зайняв та використовує земельну ділянку
позивача у розмірі 0,0059 га., чим порушив вимоги статей 103 та 108 ЗК України.
Тому  суд
зобов'язав відповідача усунути
порушення  прав  позивача,
звільнити  від

4

будівельних
матеріалів, опор та навісу другого поверху самовільно зайняту земельну ділянку
позивача, заборонивши в подальшому самовільне зайняття і користування земельною
ділянкою, та зобов'язав відновити незаконно зруйновану берегозахисну підпірну
стіну корпусу  НОМЕР_1.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати в частині
заборони ОСОБА_1 в подальшому самовільно займати і користуватись земельною
ділянкою позивача, у іншій частині рішення слід залишити без зміни  з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції правильно встановив фактичні
обставини справи  та дотримався вимог матеріального
і процесуального права.

Зокрема, суд правильно виходив із того, що позивач є
користувачем земельної ділянки, переданої йому в оренду, межі земельної ділянки
визначені у встановленому законом порядку актом про відведення меж в натурі (на
місцевості). Підпірна стіна від корпусу НОМЕР_1 та берегоукріплювальні
влаштування передані позивачеві, у числі інших споруд, за актом приймання -
передачі, який є додатком до договору на безстрокове безоплатне користування
релігійною організацією культовими будівлями та іншим майном від 1.01.2004р.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 14 липня

2006р., складеним посадовими особами управління з контролю за використанням
та

охороною земель в Донецькій області, встановлено, що на час перевірки
14.07.2006р.

ОСОБА_1 самовільно,
в порушення вимог ст. 125 ЗК України, до встановлення меж

земельної ділянки в натурі на місцевості і одержання документу, що
посвідчує право на

неї та державну реєстрацію, зайнята і використовується земельна ділянка
загальною

площею 0,0059 га. земель житлової і громадської забудови, що знаходиться в

користуванні Святогірського Свято - Успенського чоловічого монастиря, в
тому числі

під складення будівельних матеріалів - 0,0005 га, під встановлення опор та
навісу

другого поверху - 0,0054 га. Актом про зміну кількісного складу та
технічного стану

будівель та споруд, що перебувають на балансі дирекції державного історико
-

архітектурного заповідника           та
переданих в користування    Свято -
Успенській

Святогірській
Лаврі від 13.12.2005р. встановлено, що підпірна стіна корпусуНОМЕР_1в районі
колишнього корпусу НОМЕР_2має капітально вмонтовані металеві конструкції з
частковим руйнуванням бетонних плит, балансова вартість частини залізобетонних
плит та вертикальних підпірних стін, зайнятих під забудову становить 32 4888
грн.

Таким чином суд правильно визнав доведеним факт того, що відповідач без
законних підстав використовує частину земельної ділянки, що знаходиться в
користуванні позивача та частково зруйнував і перебудував без погодження з
позивачем частину залізобетонної підпірної стіни корпусу НОМЕР_1, тому
обґрунтовано задовольнив позовні вимоги та зобов'язав відповідача усунути
допущені порушення - звільнити від будівельних матеріалів, опор та навісу
земельну ділянку площею 0,0059 га, що знаходиться в користуванні позивача, а
також зобов'язав відповідача відновити незаконно зруйновану ним частину
підпірної стіни корпусу №9.

Доводи апеляційної скарги про порушення вимог
процесуального права і неправильний розгляд справи    в заочному порядку    безпідставні.     Відповідач був

5

неодноразово належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи,
зокрема на 11.09.2006р. (а.с.64),
3.10.2006р.(а.с.85) та 23.10.2006р. (а.с.98) і не з'явився в судове засідання особисто та не направив свого
представника. 2 жовтня 2006р. він подав клопотання про відкладення розгляду справи на 23.10.2006р., яке суд
задовольнив. 23 жовтня 2006р. відповідач не з'явився в суд і не направив свого
представника, направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із
службовим відрядженням. Суд правильно
не визнав причину неявки відповідача поважною, оскільки кілька разів не з'явившись до суду, відповідач не потурбувався про
участь у справі представника, який
міг би представляти його інтереси та подати наявні у нього докази. Між тим, суд
зобов'язаний дотримуватись розумних
термінів розгляду справи, провадження у якій відкрито 22.08.2006р. і яка не розглядалась через
неодноразову неявку відповідача. Тому вимоги глави 8 ЦПК України судом дотримані і підстав для скасування рішення
з направленням справи на новий розгляд
через порушення вимог процесуального права немає.

Процесуальні права сторони у випадку заочного розгляду
справи захищені, зокрема, можливістю надати докази
щодо неправильності рішення в суд апеляційної інстанції. Однак, апелянтом не подано доказів, які б
спростували висновки суду. Додані
до апеляційної скарги копії документів, а саме, ордеру на проведення земляних робіт, дозволу на проведення будівельних робіт,
листа міського голови на ім'я головного архітектора Управління архітектури та
містобудування, технічних умов та висновку Словянської міжрайонної санепідемстанції на проект
будівництва не спростовують висновків
суду щодо зайняття відповідачем земельної ділянки позивача. Будь - яких належних доказів про те, що відповідач збудував
опори та розташував будівельні матеріали
на земельній ділянці, яка виділена йому у встановленому законом порядку не надано.

Також не є підставою для скасування рішення довід скарги
про те, що у справі не проводилась
будівельно - технічна експертиза. Факт часткового розрушення бетонних плит підпірної стіни корпусу НОМЕР_1 підтверджений
актом про зміну кількісного стану та технічного стану приміщень та споруд,
затверджений директором заповідника, у цьому акті зазначено площу частково розрушених плит та їх
балансову вартість. Питання про визначення
розміру матеріального відшкодування не ставилось і не вирішувалось, суд в резолютивній частині рішення поклав на
відповідача обов'язок відновити у повному обсязі та відповідно до будівельних
вимог незаконно зруйновану ним берегозахисну підпірну стіну, вартість зруйнування якої складає 32 488
грн., зазначивши лише балансову вартість зруйнованої
частини стіни.

Довід апеляційної скарги про неправильність рішення в
частині заборони відповідачу в подальшому будь - якого самовільного
зайняття і користування земельною ділянкою
належною позивачу за вказаною адресою підлягає задоволенню. Рішення суду повинне бути конкретним та таким, що
можливо виконати. Покладення обов'язку
на майбутнє не займати самовільно і не користуватись земельною ділянкою не відповідає способам захисту цивільних прав та
інтересів судом, визначених ст. 16 ЦК України, є неконкретним. Тому рішення у цій
частині слід скасувати, та у задоволенні вказаної
позовної вимоги слід відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують. Рішення суду, крім оговореної частини про зобов'язання в майбутньому не займати та не користуватись земельною ділянкою, відповідає
встановленим у справі фактичним обставинам
та вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування
немає.

6

Керуючись ст.ст. 307,308,309, 313-316  ЦПК України, Апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 -ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду від 24 жовтня
2006р. скасувати в частині
заборони ОСОБА_1 в подальшому будь - якого самовільного зайняття і користування земельною ділянкою належною позивачу
за адресою:АДРЕСА_1,  та у задоволенні цієї позовної вимоги позивачеві
відмовити.

У іншій частині рішення Слов'янського міськрайонного суду
від 24 жовтня 2006р.  залишити
без зміни.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
його проголошення, касаційна скарга може бути подана протягом 2-х місяців з дня
набрання законної сили рішенням апеляційного суду.