Справа № 2-222-2006 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2007 року
Костянтинівський міськрайонний   суд
Донецької області

в складі:

головуючого:
судді                            Рогожиної
А.В.

при секретарі:                                     Костенко
А.К.

за участю:

позивача                                             ОСОБА_1.

відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Костянтинівка

цивільну   справу за позовом   ОСОБА_1до
ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання
договору

купівлі-продажу жилого будинку
дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

4 грудня 2006 року позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку дійсним,
посилаючись при цьому на наступні обставини.

27 листопада 1992 року ОСОБА_1купив у відповідачів
ОСОБА_2. та ОСОБА_3. жилий будинок, розташований в м. АДРЕСА_1. Будинок був
придбаний позивачем у відповідачів за 900 тисяч карбованців.

Договір купівлі-продажу був оформлений на так званій "домашній
угоді". Відповідачі в присутності свідків ОСОБА_4 таОСОБА_5 які мешкають
відповідно за адресами: вул. АДРЕСА_2та АДРЕСА_3, написали позивачу розписку в
тому, що вони продали, а позивач купив будинок (флігель) за вищевказаною
адресою.

В розписці вказано, що договір нотаріально не оформляється із-за
відсутності у позивача грошей на послуги нотаріуса, але в майбутньому буде
нотаріально оформлений. На цій розписці поставили свої підписи відповідачі та
свідки. Після цього відповідачі виселились, а позивач став проживати в цьому
будинку. В будинку речей відповідачів не було, бо вони їздили по заробіткам по
різним містам і з будинку всі речі були викрадені.

При підписанні договору відповідачі пообіцяли позивачу,
що після приїзду із заробітків знімуться з реєстаційного обліку з будинку.
Позивач також виїздив на заробітки в Росію і довгий час відповідачів не бачив,
а коли через два роки, приблизно у 1994 році, зустрівся з відповідачами, вони
повторно запевнили його, що обов"язково випишуться з будинку, але знову не
цього не зробили. З того часу позивач бачив відповідачів у місті три рази,
останній раз -весною 2005 року, вони
знову запевняли   відповідача, що
випишуться,   але по

цей день вони
своєї обіцянки не виконали, тому позивач вимушений звернутися до суду з
позовом.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, посилаючись на
ті ж обставини, що й у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2. та ОСОБА_3у судове засідання не з'явилась, причини
неявки суду не повідомили, про явку в суд були повідомлені належним чином -
через оголошення у пресі, згідно до ч.9 ст.74 ЦПК України з опублікуванням
оголошення про виклик до суду відповідач вважається повідомленим про час і
місце розгляду справи, у зв'язку з чим суд вважає можливим розгляд справи у їх
відсутність, за правилами ст.224 ЦПК України, проти чого позивач не
заперечував.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що в
судовому засіданні встановлено, що 27 листопада 1992 року ОСОБА_1купив у
відповідачів ОСОБА_2. та ОСОБА_3. жилий будинок, розташований в м. АДРЕСА_1.
Будинок був придбаний позивачем у відповідачів за 900 тисяч карбованців, про що
відповідачем 27 листопада 1992 року була складена розписка в присутності
свідків ОСОБА_4 таОСОБА_5  які мешкають
відповідно за адресами: вул. АДРЕСА_2та АДРЕСА_3. Цю розписку було підписано
сторонами по справі та свідками. В розписці вказано, що відповідачі продали, а
позивач купив будинок (флігель) за адресою: АДРЕСА_1, що договір
купівлі-продажу оформлений на так званій "домашній угоді" і
нотаріально не оформляється із-за відсутності у позивача грошей на послуги
нотаріуса, але в майбутньому буде нотаріально оформлений і що сторони претензій
одне до одного не мають (а.с. 7).

Згідно з довідкою Костянтинівського міського бюро
технічної

інвентаризації від 15 вересня 2006 року за № 2377,
спірний будинок належить

відповідачам
на    підставі        договору    купівлі-продажу, засвідченого

Костянтинівського
державною нотаріальною конторою від 19.06.1981 року за реєстаційним № 3542,
його інвентаризаційна вартість складає по стану на 04.05.2005 року 5608 гривень
(а.с. 8).

Сторонами обумовлені та виконані всі суттєві умови договору: по вартості
будинку, по його передачі. Цей договір дійсно укладено між сторонами по справі,
що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5. та ОСОБА_6.

Згідно з ч.2 ст. 47 ЦК
України 1963 року, який діяв на момент складання договору купівлі-продажу,
якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує
нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд може за вимогою сторони, яка виконала умови угоди,  визнати її дійсною.

На підставі викладеного суд вважає, що договір купівлі-продажу від 27
листопада 1992 року жилого будинку, розташованого в м. АДРЕСА_1, згідно якого
ОСОБА_1купив, а відповідачі ОСОБА_2. та ОСОБА_3продали цей будинок, необхідно
визнати дійсним.

Керуючись ст. ст. 60, 79, 177, 212-215 ЦПК України, ст. ч.2 ст. 47 ЦК України 1963
року, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов  ОСОБА_1задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу від 27 листопада 1992
року жилого будинку, розташованого в м. АДРЕСА_1,   укладений
між       ОСОБА_1,

який
купив, та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які
продали вказаний  будинок,
дійсним.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його
ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня
отримання його копії.