Справа №2-1117/07
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2007
р.                                                                                  м.Білгород
- Дністровський

Білгород-Дністровський
міськрайонний суд Одеської області

у складі
головуючого - одноособово
судді Ступакової І.Г.

при секретарі
Калініної О.С. розглянувши
у відкритому попередньому судовому засіданні в м. Білгород - Дністровському
цивільну  справу  за
позовною  заявою  ОСОБА_1
до  ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права
власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі
-продажу дійсним, вказуючи, що укладений 19.02.1996 року між нею та
відповідачами договір купівлі - продажу в Білгород-Дністровському
представництві Одеської товарної біржі не був нотаріально засвідчений, що
спричиняє його недійсності, у зв'язку з чим порушуються її майнові права, що
змушує позивачку звернутися до суду з зазначеним позовом.

Відповідачі в
попередньому судовому засіданні з позовом погодились заперечень проти позову не
мають, пояснивши, що в дійсності договір укладений 19.02.1996 року в
Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі між ними та
ОСОБА_6, діючого від імені позивачки не був нотаріально засвідчений, хоча спору
щодо виконання істотних умов за договором не має, оскільки ними було передано
спірне майно у власність позивачки, за яке вони отримали гроші.

Виходячи з
наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні
попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.
4 ст. 130 ЦПК України при
визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України.
Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає, що позов підлягає задоволенню
з наступних підстав.

У попередньому
судовому засіданні встановлено, що 19
лютого 1996 року між
ОСОБА_6, діючого за дорученням від імені позивачки та ОСОБА_2, діючої в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також від себе особисто, ОСОБА_3 в
Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі був укладений
договір купівлі-продажу НОМЕР_1 нерухомого майна, згідно якого відповідачі
продали, а ОСОБА_6, діючи за дорученням від імені позивачки купив двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1,загальною площею 40,5 кв.м., жилою площею 22 кв.м., який
належав відповідачам в рівних частках на праві власності на підставі свідоцтва
про право власності на житло, виданого Білгород-Дністровським органом
приватизації держжилфонду виконкому міської ради народних депутатів згідно
розпорядження № 2344 від 07.06.1994 року (а.с. 11). Згідно п. 5 вищезазначеного
укладеного договору відповідачами була отримана повна вартість спірної
квартири, тобто сторонами за договором була виконана одна з істотних умов
договору. Однак, даний договір був укладений у порушення ст.ст. 209, 657 ЦК України, а
саме: не був нотаріально засвідчений, що стало надалі перешкодою для позивачки
в оформленні її майнових прав.

У відповідності
зі ст. 220 ч.2 ЦК
України якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і виникло повне або часткове виконання
договору, однак одна зі сторін ухиляється від його нотаріального виконання, суд
може визнати такий договір дійсним.

Після укладення
договору, позивачкою була повністю прийнята у своє володіння та розпорядження
квартира, у яку вона одразу переїхала жити, оформив технічну документацію на
своє ім'я та прописавшись за адресою знаходження квартири (оборот а.с.7, 8). Прийняття до
свого володіння та розпорядження позивачкою придбаної квартири являється
складовою права власності; на яке позивачка має право як суб'єкт права
приватної власності відповідно до ст. ст. 317,
318, 325 ЦК України.

2

Відповідно до
ст. 334 ЦК
України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту
передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право
власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає
у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили
рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

У відповідності
зі ст. 12 п.2
Закону України «Про власність» громадянин здобуває право власності на майно
отримане унаслідок висновку інших договорів, не заборонених законом.

Враховуючи
вищевикладене, що сторонами були виконані усі істотні умови угоди, що
підтверджується письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання дійсним договору купівлі -
продажу НОМЕР_1
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
укладений 19.02.1996 року в Білгород-Дністровському представництві Одеської
товарної біржі між ОСОБА_2, діючої в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, а також від себе особисто, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, діючого за дорученням
від імені ОСОБА_1, визнавши за останньою право власності на зазначену
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.
ст. 209, 218 ч. 2, 220 ч.2, 317, 318, 325, 334, 657 ЦК Україна,
ст. 12 п.2
Закону України «Про власність», ст. ст. 10,
11, 130, 174, 209, 213, 214- 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - задовольнити.

Визнати договір
купівлі-продажу НОМЕР_1
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
укладений 19.02.1996 року в Білгород-Дністровському представництві Одеської
товарної біржі між ОСОБА_2, діючої в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, а також від себе особисто, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, діючого за дорученням
від імені ОСОБА_1 - дійсним.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10 - денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.