АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа
№22-ц- 1793 - 2007 р.                                                               Головуючий по 1-й
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

2007 року липня
місяця 24 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Полтавської області в складі:

Головуючого:                            Чернова С.І.

Суддів:     Прядкіної О.В., Карнауха П.М.

при
секретарі   -      Фадєйкіній Н.Б.

з участю
адвоката - ОСОБА_1

позивача -

представника
позивача -

відповідача
-   ОСОБА_2

представника
відповідача -

третьої особи -

представника
третьої особи -

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на
рішення місцевого Ленінського районного суду м. Полтави Полтавської області від
29 травня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним правочину - договору купівлі-продажу квартири та визнання укладеним
договору купівлі-продажу квартири згідно якого ОСОБА_3 купив квартиру у
ОСОБА_4, -

2

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
місцевого Ленінського районного суду м. Полтави Полтавської області від 29
травня 2007 року позов ОСОБА_3 задоволено. Постановлено визнати удаваним
правочин - договір купівлі-продажу від 16 травня 2003 року, згідно якого
ОСОБА_4 продала, а
ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1. Визнано таким, що відбувся 16
травня 2003 року факт укладення договору купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_4
продала, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1. В іншій частині договір
купівлі-продажу від 16 травня 2003 року залишений без змін. Судові витрати
віднесені на рахунок держави.

В
апеляційній скарзіОСОБА_2просить рішення скасувати з підстав порушення судом
першої інстанції норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів судової
палати у цивільних справах приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає   задоволенню.

Згідно
п.2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду
першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно
до п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права.

Постановляючи
рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, посилаючись на статті 217
і 235 ЦК України
2004 року, прийшов до висновку, що сторони уклали правочин - договір
купівлі-продажу для приховання іншого правочину, а тому задовольнив позовні
вимоги ОСОБА_3

З висновками
суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може за таких підстав.

3

Згідно
ч.1 ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим
є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ч.3 ст. 213 ЦПК України).

Відповідно
до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обґрунтовуючи
позовні вимоги і стверджуючи, що спірна квартира придбана за його кошти,
ОСОБА_3 надав суду виписку рахунку на його ім'я про те, що 14 травня 2003 року
він отримав в КБ «Приватбанк»
158 000 грн. із яких 50 000 грн. заплатив продавцю -ОСОБА_4 при укладенні
договору купівлі-продажу (т. 1 а.с. 114).

На ці
обставини, як на підтвердження позовних вимог, послався і суд першої інстанції.

Доводи
позивача і суду першої інстанції є такими, що не узгоджуються з доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Дійсно
14 травня 2003 року ОСОБА_3 отримав у Харківському відділенні КБ «Приватбанк» 158
000 грн., однак позивач не довів в судовому засіданні, що із отриманої ним суми
він витратив 50 000 грн. на придбання спірної квартири.

Разом з
тим, відповідачкаОСОБА_2пояснила, що вона сплатила продавцю ОСОБА_4 9500
доларів США при укладенні
договору купівлі-продажу квартири.

Доводи
відповідачки ОСОБА_5 стверджуються
дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

1.
Згідно листа ТОВ «Міське агентство Полтавська
нерухомість»ОСОБА_2зверталася в травні 2003 року до товариства за допомогою у
придбанні квартири ( т. 1 а.с. 115).

2.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила, що 26
квітня 2003 року вона передала своїй дочці -ОСОБА_250 000 грн. для придбання
квартири (т.1 а.с. 154).

Із видаткового
касового ордеру від 16 травня 2003 року вбачається, щоОСОБА_2купила в
Полтавській обласній

4

філії     АППБ
«Аваль»     9500  доларів
СІЛА     за     які
сплатила 50 682 грн. 50 коп. (т.1 а.с. 114).

4. Згідно
повідомлення приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу
ОСОБА_7 16 травня 2003 року ним посвідчено договір купівлі-продажу АДРЕСА_1 між
продавцем ОСОБА_4 і покупцемОСОБА_2Угода укладена з дотриманням вимог ЦК
України і Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України
(т.1 а.с. 132).

В
судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 суду пояснила, що спірну квартиру вона
продала ОСОБА_3 і саме він передав їй 9500 доларів США, а договір
купівлі-продажу був оформлений наОСОБА_2(т.1 а.с. 158, т.2 а.с. 89).

Разом з
тим, колегія суддів критично відноситься до пояснень відповідачки ОСОБА_4,
оскільки вони є непослідовними і такими, що спростовуються зібраними у справі
доказами.

В своїй
заяві ОСОБА_4, підпис якої завірено підписом і печаткою начальника
Новоселицького державного виробничого управління житлово-комунального
господарства(УЖКГ), стверджує, що спірну квартиру вона продала ОСОБА_3 від
якого отримала 50 000 грн.(т. 1 а.с. 58, 159).

Ці
твердження ОСОБА_4 є неправдивими, оскільки в своїй заяві від 25 березня 2004
року відповідачка ОСОБА_4, підпис якої затверджений директором Дочірнього
підприємства «Житло-Сервіс» Дяківським О.В. квартиру вона продалаОСОБА_2від
якої особисто отримала 9500 доларів США
(т.1 а.с. 112, 160).

Заява
відповідачки ОСОБА_4 від 25 березня 2004 року є правдивою і такою, що   підтверджується іншими доказами у справі.

Що ж
стосується пояснень ОСОБА_4 в суді та в заяві, яка завірена начальником
Новоселицького УЖКГ, то колегія суддів приходить до висновку, що вони є
неправдивими і надані нею з метою підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 на його
прохання.

Про це свідчить
лист, адресований 15 лютого 2005 року ОСОБА_3 в якому відповідачка ОСОБА_4
повідомляє, що вона домовилася про дачу пояснень на його користь, однак «каждый боится и не хочет

5

брать    на    себя
ответственность.     С     большим
трудом    пришлось
уговорить...»(т.1 а.с. 67).

Наведені
позивачем ОСОБА_3 про його
перебування зОСОБА_2на відпочинку
в Криму; про проведення ним ремонтних робіт у спірній квартирі, що стверджує
свідок ОСОБА_8 та придбання побутової техніки і обладнання не можуть слугувати
доказами на підтвердження його позовних вимог.

Є
невірним і посилання суду першої інстанції на вимоги ст.ст. 217 і 235 ЦК України, якими
регулюються правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину
вимог закону, оскільки при укладенні договору купівлі-продажу між ОСОБА_4
іОСОБА_2від 16 травня 2003 року порушень цивільного законодавства не виявлено.

Більше
того, спірні правовідносини між сторонами виникли 16 травня 2003 року, а
Цивільний Кодекс України, на вимоги якого послався суд першої інстанції, набрав
чинності з 1 січня 2004 року.

Визнаючи
договір купівлі-продажу удаваним, суд першої інстанції невірно прийшов до
такого висновку, оскільки згідно ч.2 ст.58 ЦК України 1963 року, якщо угода укладена з метою приховати
іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду,
яку сторони дійсно мали на увазі.

Матеріалами
справи, дослідженими в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що за
договором купівлі-продажу відповідачка ОСОБА_4 продала, а
відповідачкаОСОБА_2купила спірну квартиру, тобто вони уклали угоду, яку вони
дійсно мали на увазі.

При
вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що
насправді покупцем є ОСОБА_3, що фактично квартира придбана за його кошти, суд
першої інстанції невірно визнав удаваним правочин - договір купівлі-продажу,
оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що спірна квартира
придбана покупцемОСОБА_2за її кошти.

Таким
чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позовні вимоги
ОСОБА_3 не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають.

З позивача
ОСОБА_3 слід стягнути на користь держави 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді.

6

З огляду
на викладене апеляційну скаргуОСОБА_2слід задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Керуючись
ст. ст. 307,
309, 316, 317, 319 ЩІК України колегія суддів судової палати у цивільних
справах, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення
місцевого Ленінського районного суду м. Полтави Полтавської області від 29
травня 2007 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В   задоволені
позовних  вимог  ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь держави 30 грн. 00 коп.(тридцять гривень 00 коп.) - витрат
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді.

Заходи
забезпечення позову встановлені ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави
від 16 лютого 2004 року у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 -
скасувати.

Рішення  апеляційного
суду  набирає  законної
сили  з  моменту
його проголошення.

На рішення
Апеляційного суду Полтавської області може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного суду.