Справа N 22ц
315 - 2007 року.                          Головуючий
1 інстанції Ямкова О.О.
Категорія -32.                                                      Доповідач
апеляційної інстанції Лисенко П.П.
РІШЕННЯ

іменем України.

19
березня 2007 року.                                                                 м.
Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кутової
Т.З. та Данилової О.О.,

із секретарем
судового засідання Варміш О.С.,

з участю :

позивача
ОСОБА_1,

представника
позивача ОСОБА_3,

відповідачки
ОСОБА_2,

представників відповідачки ОСОБА_4
та ОСОБА_5, у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 переглянула рішення місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва
від 5 грудня 2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання такою, що втратила право користування житлом у зв'язку із відсутністю
у ньому більше шести місяців.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть
участь у справі і з'явилися у дане судове засідання, перевіривши у межах
оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували ,-

установила:

11 липня 2006
року ОСОБА_1 пред'явив зазначений позов.

Його обґрунтовував тим, що з 5 червня 1982 року і до 11
вересня 2001 року знаходився у шлюбі з відповідачкою, а потім взяв розлучення.

У 1984 році відповідачка за законних підстав вселилася в
квартиру АДРЕСА_1, уклала відносно неї договір житлового найму, ставши її
наймачем.

В січні 1986 року в названу квартиру, як член сім'ї
наймача, вселився і він.

До 1997 року сторони проживали в квартирі однією сім'єю,
а потім, через погіршення особистих стосунків, відповідачка добровільно із
житла пішла, забравши з собою належні їй речі.

З того часу вона не вносить плату за користування
квартирою і не оплачує комунальні послуги, які нараховуються і на неї.

Більше того, не дивлячись на те, що має вільний доступ у
квартиру, спроб уселитися в неї не робить.

Вважаючи, що такі дії відповідачки свідчать про втрату
нею будь-якого інтересу до квартири, просив задовольнити позов.

Заперечуючи проти такого, відповідачка пояснювала, що,
дійсно, з 1997 року вона у квартирі відсутня, але залишила її не добровільно,
як вказує позивач, а вимушена була так вчинити, оскільки категоричне
неприйняття колишнім чоловіком її релігійних переконань породжувало постійні
конфлікти, систематичний психічний тиск на її свідомість з метою зміни
світогляду.

Спроби
вирішити житлове питання за взаємної згоди позитивного результату не мали.

Рішенням місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 грудня
2006 року позов задоволено у повному обсязі.

Не
згодившись із ним, ОСОБА_2 його оскаржила й просила скасувати з тих мотивів, що
суд дав неналежну оцінку зібраним по справі доказам та неправильно застосував
норми матеріального права, а саме, не взяв до уваги її доводів щодо причин
відсутності у спірному житлі.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржене рішення суду 1 інстанції
скасувати і постановити нове, яким у позові відмовити, оскільки суд постановив
його без додержання норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, суд 1
інстанції вважав установленим, що сторони мали рівні права на користування
спірною квартирою, проте відповідачка втратила таке право у зв'язку з
відсутністю у ній без поважних причин понад 6 місяців. Це, на думку суду,
відповідно до ст. ст. 71, 72
ЖК України дає йому законні підстави для позбавлення тої права на користування
зазначеним житлом..

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у повній мірі не погоджується з установленими місцевим судом
обставинами та правовідношеннями, а його висновки вважає помилковими.

Так, ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України
гарантовано право громадянина на житло.

Дійсно, такого права він може бути позбавлений, але лише
при наявності законних підстав.

Одна з таких підстав передбачена ст. ст. 71, 72 ЖК
України, а саме, особа може бути позбавлена права користування житлом у разі її
відсутності в житлі без поважних причин понад 6 місяців.

При цьому, за ст. 59-61 ЦПК України, кожна із сторін
зобов'язана довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначеним і слід було керуватися місцевому суду при
розгляді даної справи.

Проте, суд такі положення проігнорував, в той час, як
рішенням місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2003
року ( а.с- 47), залишеного без зміни ухвалою колегії суддів судової палати
апеляційного суду Миколаївської області від 23 вересня 2003 року ( а.с.т 48 ),
встановлено, що причиною непроживання відповідачки у спірній квартирі є
неприязні стосунки з позивачем.

Зазначена обставина не підлягала доказуванню у даній
справі й повинна була сприйматися судом як преюдиція.

Тому, за відсутності доказів поліпшення стосунків між
сторонами за час, що минув з дня вирішення попередньої справи і до пред'явлення
зазначеного позову, вважати відсутність відповідачки у спірній однокімнатній
квартирі з не поважних причин - було б помилкою.

Місцевий суд цієї помилки допустився і безпідставно позбавив відповідачку
житла, що є недопустимим.

За такого, порушене право відповідачки на житло підлягає
відновленню, шляхом скасування оскарженого судового рішення й ухвалення нового
про відмову у позові.

Що ж до
тверджень позивача про неучасть відповідачки в утриманні квартири та несплату
комунальних послуг, то зазначені обставини, навіть за їх доведеності, не є
підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Вони
могуть слугувати пред'явленню позову про стягнення збитків.

Керуючись ст.ст.
307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 грудня
2006 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у позові до
ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житлом у зв'язку із
відсутністю у ньому більше шести місяців .

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і з
цього часу протягом 2-х місяців може бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України.