АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-к-1231/2007
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2007 року                                                                                           м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду м. Києва в складі суддів Антоненко Н.О., Панченка М. М.,
Дербенцевої Т.П.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 листопада 2004
року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18 березня 2005 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим
будинком і відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про розірвання договору найму і виселення, -

встановила:

У серпні
2003 року
ОСОБА_1 звернулася в суд з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог
зазначала, що у березні 2001
року між нею і відповідачем було укладено безстроковий договір найму жилого
приміщення у АДРЕСА_1. Платою за найм будинку була визначена плата комунальних
послуг, яку вона здійснює. У липні 2003 року відповідач телеграмою сповістив її
про розірвання договору найму і запропонував їй звільнити будинок, а у серпні
з»явилася уповноважена відповідачем особа - ОСОБА_3, яка хотіла її виселити з будинку.
Крім того позивачка 3 грудня 1999 року
передалаОСОБА_2 в якості завдатку за будинок 857 дол. США,
а у березні 2001 року - ще 300 доларів США, зобов»язавшись до 1 листопада 2002 року сплатити
решту у розмірі 1157 доларів США, які вона згодна
була йому сплатити, але оскільки за грошима приходили інші люди, вказану суму
вона їм не передала. У подальшому відповідач відмовився від укладання договору
купівлі-продажу будинку, тому вона просила зобов»язати відповідачів усунути
перешкоди у користуванні спірним жилим будинком і стягнути моральну шкоду у
розмірі 4000  грн.

ОСОБА_2звернувся
з зустрічним позовом про розірвання договору найму та виселення. Посилаючись на
те, що 2 березня 2001 року він уклав з
відповідачкою договір найму житлового будинку на невизначений строк і дав згоду
на тимчасову її прописку у цьому будинку. Відповідачка не сплачувала комунальні
послуги та вселила у будинок дорослого сина та дочку з сім»єю з трьох чоловік.
У травні 2003 року
ОСОБА_1 виїхала з будинку, усі свої речі перенесла до літньої кухні, залишивши
будинок без догляду. 11 липня 2003 року він направив телеграму ОСОБА_1 про
виселення, однак відповідачка відмовилася у добровільному порядку залишати
будинок, тому просив суд розірвати договір найму і виселити ОСОБА_1 з будинку.

Рішенням
Краматорського міського суду Донецької області від 22 листопада 2004 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 березня 2005 року, позов
ОСОБА_2 задоволено, розірвано договір найму жилого

2

приміщення та
виселено ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_1.  З
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аванс у сумі 6166  грн.  80
коп. В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду І інстанції та ухвалу
апеляційного суду скасувати, та направити справу на новий розгляд до суду І
інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального
права.

Вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Судової
палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва вважає, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно з
частиною 2 стаття 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно
до вимог статті 335 ЦПК
України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати
або вважати доведеним обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з дотриманням
норм матеріального та процесуального права, відсутні передбачені статтею 338 ЦПК України
підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені в
касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись
статтями 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва, -

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Краматорського міського суду Донецької
області від 22 листопада 2004 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької
області від 18 березня 2005 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.