РІШЕННЯ Іменем   України

31 травня
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного

суду Житомирської області в складі:

головуючого
- судді Матюшенка І.В.

суддів: Малахової Н.М., Жизневської А.В.

при секретарі судового

засідання Кульчицькій І.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну

скаргу
ОСОБА_1 на рішення Баранівського районного суду від 15

лютого
2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного

підприємця   ОСОБА_1
про   стягнення
заробітної   плати,   компенсації
за

невикористану
відпустку, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з

порушенням
термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У квітні 2006 року ОСОБА_2.
звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути на її користь з
приватного підприємця ОСОБА_1 2897 грн. 59 коп. заборгованості по заробітній
платі, 823 грн. 51 коп. грошової компенсації за порушення термінів виплати
заробітної плати, 262 грн. 80 коп. компенсації за невикористану відпустку та 1500 грн. моральної шкоди. На обґрунтування
позову зазначала, що працюючи у відповідача за трудовим договором, вона
не отримала нараховану заробітну плату за серпень-грудень 2003 року та січень
2004 року. При звільненні з роботи вказана
заборгованість їй виплачена не була і не була виплачена компенсація за
невикористану відпустку за 9 місяців. Порушення відносно неї роботодавцем
трудового законодавства завдало їй моральної шкоди.

Рішенням Баранівського районного суду від 15 лютого 2007
року позов задоволено частково: стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2. середньомісячний заробіток в сумі 495 грн. 70 коп.; стягнуто з
відповідача на її користь заборгованість по
заробітній платі в сумі 2393 грн. 34 коп.; компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 252 грн. 80 коп.; компенсацію втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 823 грн. 51 коп.; 1000 грн. на відшкодування моральної
шкоди та 274 грн. витрат, понесених у зв'язку з оплатою юридичної
допомоги. У решті позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин справи та
невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Апелянт зазначає, що суд не
врахував, що позивачка сама нараховувала собі бажану заробітну плату,
виконувану нею роботу він оплачував в повному обсязі, трудовий договір був фіктивним, судом не досліджувалися суми, заявлені
позивачкою а також безпідставно була стягнута моральна шкода.

2

У поданих письмових запереченнях на
апеляційну скаргу ОСОБА_2. та її представник просять відхилити апеляційну
скаргу, а рішення залишити без зміни.

Апеляційна   скарга   підлягає
до   часткового   задоволення
з   таких   підстав.

Встановлено, що
позивачка перебувала у трудових стосунках з відповідачем з 1

травня 2003
року по 30 січня 2004 року (а.с.6). Нарахована відповідачем за серпень-

грудень 2003
року та січень 2004 року заробітна плата ОСОБА_2. виплачена не

була, що підтверджується поясненнями
позивачки та даними з відомостей

нарахування і видачі заробітної плати
за вказаний період, які належним чином

оформлені та завірені ПП ОСОБА_1
(а.с.10-15). Сума нарахованої та

невиплаченої заробітної плати з
урахуванням податків та інших обов'язкових

платежів
становить  2814 грн. 87
коп. (283.95 + 476.45 + 514.95 + 476.45 + 514.95

+ 548.12).

Оскільки позов в цій частині було заявлено на суму 2897
грн. 59 коп. і суд першої інстанції припустився арифметичної помилки, колегія
суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в цій частині, збільшивши
розмір стягнення з 2393 грн. 34 коп. до 2814 грн. 87 коп.

ОСОБА_2. відпрацювала у позивача
дев'ять повних місяців, а тому сума компенсації за невикористану відпустку,
тривалість якої обумовлена трудовим договором
у 24 календарні дні, становитиме 277 грн. 22 коп. (4127. 50 грн. : 268 днів х 18
днів). Враховуючи, що позов в цій частині заявлено на суму 262 грн. 80 коп., а
судом стягнуто 252 грн. 80 коп., колегія суддів змінює рішення суду першої
інстанції в цій частині - збільшує суму стягнення з 252.80 грн. до 262.80 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх
виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та
господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника
або уповноваженого органу (особи). Так як заробітна плата позивачці не була
виплачена за серпень-грудень 2003 року та січень 2004 року, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 в
цій частині, задовольнивши позовні вимоги в межах заявлених, хоча сума такої
компенсації станом на 15 лютого 2007 року (день постановления судом рішення) складала 1175 грн.
33 коп. (283.95 х 46.5% + 476.45 х 45.7% + 514.95 х 43.8% + 476.45 х
41.1% + 514.95 х 39% + 548.12 х 37.1%, де 283.95 грн., 476.45 грн., 514.95
грн., 476.45 грн., 514.95 грн. та 548.12 грн. - нарахований але не виплачений
позивачці дохід після утримання податків і обов'язкових платежів за спірний
період, а 46.5%, 45.7%, 43.8%, 41.1%, 39% та 37.1% - індекси інфляції в період
невиплати доходу станом на 1 лютого 2007 року).

Відповідно до п.
2 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про
присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один
місяць. А тому, колегія суддів виключає з резолютивної частини рішення суду
першої інстанції вказівку про окреме стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
середньомісячного заробітку в сумі 495 грн. 70 коп. як зайву.

Доводи апелянта
про фіктивність договору спростовуються судовими рішеннями від 6 жовтня 2006
року (а.с.30-31) та від 11 січня 2007 року (а.с.32-33). Ні відповідачем, ні
його представником не представлено суду доказів щодо виплати позивачці
заробітної плати за спірний період, відомості про нарахування заробітної плати
ОСОБА_2. належно завірені ПП ОСОБА_1, а тому доводи останнього щодо виплати ним
заробітної плати позивачці та самовільне складення нею відомостей про заробітну
плату є безпідставними. На додаток до позовної заяви

3

ОСОБА_2. представлено розрахунок суми позову (а.с.16), який досліджувався судом першої
інстанції (а.с.41-на звороті), а тому доводи апелянта про відсутність будь-яких
розрахунків щодо ціни позову не приймаються до уваги апеляційною інстанцією.
Сума стягнутої моральної шкоди визначена судом з урахуванням усіх обставин
справи, а тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в
цій частині відсутні.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Баранівського районного суду від 15 лютого 2007 року змінити: виключити з
резолютивної частини рішення абзац другий про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2середньомісячного заробітку в сумі 495 грн. 70 коп. та допуск рішення в
цій частині до негайного виконання;
збільшити з 2393 грн. 34 коп. до 2814 грн. 87 коп. (з урахуванням податків та
інших обов'язкових платежів) суму стягнення по заборгованій заробітній платі;
збільшити з 252 грн. 80 коп. до 262 грн. 80 коп. (без урахування податків та
інших обов'язкових платежів) суму компенсації за невикористану відпустку.

У решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.