права №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2007
року

Червоногвардійський
районний суд міста Макіївки Донецької області у складі:

головуючого
судді                       Рассуждай В.Я.,

при секретарі                               Голтвенко І.О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Макіївці цивільну
справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2про стягнення заборгованості по заробітній
платі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1.
звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому зазначила, що 28 жовтня 2004
року вона за направленням Центру зайнятості м. Макіївки за трудовою угодою була
прийнята на роботу на посаду бармена СПД ОСОБА_2 Відповідно до умов договору
оплата її праці передбачалась у мінімальному розмірі відповідно до діючого
законодавства.

30 вересня 2005
року через те, що її труд не оплачувався належним чином, вона була вимушена
звільнитися за власним бажанням, але при звільненні заборгованість по
заробітній платні відповідачкою не була сплачена. Просить суд стягнути з
відповідачки заборгованість по заробітній платі, яка згідно її розрахунку
становить 4400 гривень.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1. підтримала свій позов, надала пояснення, аналогічні
викладеним в ньому та також пояснила, що з жовтня 2004 року по вересень 2005
року вона на підставі трудової угоди працювала барменом в СПД ОСОБА_2 При
прийняття на роботу ОСОБА_2 пообіцяла платити заробітну плату в розмірі 400
гривень на місяць, однак за відпрацьований час - приблизно 14 місяців заробітну
плату жодного разу неї сплачено не було, будь в яких відомостях про отримання
заробітної плати вона не розписувалась. Звільнилася за власним бажанням у
зв'язку із несплатою заробітної плати, але під час роботи з дозволу ОСОБА_2
брала гроші з каси підприємства на свої особисті потреби. При звільненні з
роботи вона написала ОСОБА_2 розписку, згідно якої зобов'язалась повернути
отримані таким чином гроші в розмірі приблизно 3000 гривень. Вважає, що
відповідач винна неї 4400 гривень, оскільки фактично працювала на підприємстві
відповідача 11 місяців, так як декілька місяців на підприємстві здійснювався
ремонт та підприємство не працювало. Звільнилась 30 вересня 2005 року, тобто
більше двох років тому, але не зверталась до суду весь час із позовом оскільки
не могла відпроситися з нового місця роботи. Не оспорює, що підписи в робочому
журналі про видачу заробітної плати СПД ОСОБА_2 про отримання нею заробітної
плати щомісячно зроблені її рукою.

Відповідач
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовОСОБА_1. до неї не визнала в повному обсязі
та пояснила суду, що 1 листопада 2004 року ОСОБА_1. була прийнята на роботу до
СПД ОСОБА_2, на підставі трудового договору на посаду бармена із умовою виплати
мінімальної заробітної плати в розмірі на час прийняття на роботу - 215 гривень. В
наступному розмір заробітної плати збільшувався відповідно до чинного
законодавства. ОСОБА_1. пропрацювала на посаді бармена до 30.09.2005 року.
Кожен місяць її праці був оплачений заробітною платою, що підтверджується
відповідними документами: відомостями, табелем, формою „1-ДФ", записами у
робочому журналі. Факт своєчасної та в повному обсязі виплати заробітної плати
також можуть підтвердити інші працівники підприємства, які також як і ОСОБА_1.
отримували заробітну плату.

Допитаний в
судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показала, що позивача у цієї справі
ОСОБА_1, знає з 2004 року, в якості працівника, який працював барменом в СПД
ОСОБА_2 Свідок здійснювала облік нарахування та виплати заробітної плати,
табель обліку виходів на роботу. Свідок може підтвердити, що ОСОБА_1. працювала
на підприємстві відповідача з листопада 2004 року по вересень 2005 року, та в
присутності свідка, оскільки вона виконувала роботу по обліку відпрацьованого
часу, нарахуванню заробітної плати та інші бухгалтерські обов'язки, щомісяця
отримувала заробітну плату та розписувалась у робочому журналі про отримання
заробітної плати. Кожен місяць відповідач з урахуванням отриманої ОСОБА_1.
заробітної плати перераховувала податок на отриманий прибуток. Також кожен
квартал відповідач здавала відповідні звіти до податкової інспекції, в
пенсійний відділ, до центру зайнятості, в яких також відображене регулярне
отримання позивачкою заробітної плати. З яких підстав позивач вказує, що вона
не отримувала заробітну плату свідку не відомо.

Допитаний в
судовому засіданні свідок ОСОБА_4. суду показала, що позивачку ОСОБА_1знає з
2005 року як співробітницю - напарника по роботі барменом у СПД ОСОБА_2 та коли
свідок прийшов працювати ОСОБА_1. там вже працювала. Коли свідок та ОСОБА_1.
працювали, вони кожен день брали гроші з каси підприємства. Заробітну плату
працівникам, в тому числі і позивачці, сплачували один раз на місяць, інколи
ОСОБА_2 дозволяла брати продукти. ОСОБА_1, як і інші працівники на протязі
місяця брала гроші в касі, та до кінця місяця вона таким чином отримувала свою
щомісячну заробітну плату, інколи вона на протязі місяця брала гроші в розмірі,
що перевищував розмір її заробітної плати. Розрахунок із свідком здійснювався
таким же чином. Свідок може підтвердити, що ОСОБА_1. кожного місяця регулярно
отримувала гроші, та також може підтвердити, що гроші вона фактично отримувала
в розмірі, що перевищує її щомісячну заробітну плату, тобто це вона - позивач
винна ОСОБА_2 гроші. З яких підстав позивач вказує, що вона не отримувала
заробітну плату свідку не відомо.

Допитана в
судовому засіданні свідок ОСОБА_5. суду показала, що знає позивачку ОСОБА_1.
більше трьох років. Познайомилася з нею під час роботи у СПД ОСОБА_2, оскільки
як і позивачка працювала на цьому підприємстві в якості бармена в іншу зміну.
Свідок працювала на підставі усної угоди з ОСОБА_2 Один раз в місяць ОСОБА_2
разом із бухгалтером всім працівникам виплачувала заробітну плату, в тому
рахунку і позивачці. Розрахунок по заробітної платі здійснювався з урахуванням
кількості діб відпрацьованих за місяць, приблизно в розмірі 30 гривень за добу.
Свідок бачила як ОСОБА_1. як і інші бармени регулярно отримувала заробітну
плату. У бухгалтера був журнал, в якому всі працівники розписувались за
отриману заробітну плату. З яких підстав позивач вказує, що вона не отримувала
заробітну плату свідку не відомо.

Суд заслухавши
пояснення сторін, дослідивши докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши
надані докази, вважає, що позовОСОБА_1. до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
по заробітній платі не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено,
що позивач ОСОБА_1. на підставі трудового договору укладеного 28 жовтня 2007
року між нею та ОСОБА_2 була прийняття на роботу до відповідачки в якості
бармена із оплатою труда в мінімальному розмірі, передбаченому законодавством
та працювала там до 30 вересня 2005 року, оскільки звільнилася за власним
бажанням. Трудовий договір було зареєстровано в Центрі зайнятості (а.с. 4).
Також факт прийняття та звільнення з роботи з СПД ОСОБА_2 підтверджується
відповідними записами у трудової книжці ОСОБА_2. (а.с. 5-7). З пред'явленого
відповідачем у судовому засіданні оригіналу робочого журналу, відповідно до
якого працівникам СПД ОСОБА_2 щомісяця нараховувалась та сплачувалась заробітна
плата, позивач ОСОБА_1. розписувалась за отриману заробітну плату щомісяця та в
судовому засіданні не заперечувала той факт, що розпис зроблено її рукою. Також
факт регулярного та в повному обсязі отримання позивачем заробітної плати
підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4. таОСОБА_5.,
пояснення яких носили послідовний, логічний та взаємозалежний характер та не
суперечили запереченням відповідача у справі.

Куруючись ст.ст.
10,11,209,212, 214-215,218 ЦПК України, ст.ст.40, 233, 235 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

ВідмовитиОСОБА_1
у задоволенні її позову до ОСОБА_2про стягнення заборгованості по заробітній
платі.

Заява про
апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Апеляційна
скарга на рішення може бути подана протягом двадцяти днів після подачі заяви
про апеляційне оскарження.