РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

21 травня 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в складі:

Головуючого, судді
Ланкова М.В. суддів   Белинчук
Т.Г. Ісаєва Г.А. при секретарі
Гребенніковій Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до   Державного   Казначейства   України, прокуратури   Автономної
Республіки   Крим   про
відшкодування   шкоди,   заподіяної незаконним
рішенням, діями органу дізнання, досудового слідства, унаслідок незаконного притягнення
до кримінальної відповідальності, за апеляційними скаргами прокуратури
Бахчисарайського району, Головного управління Державного казначейства України в
АР Крим на рішення Бахчисарайського районного суду АР Крим від 22 лютого 2007 року,

встановила:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до Державного Казначейства України, прокуратури
Автономної Республіки Крим про відшкодування шкоди, заподіяної йому в
результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Вимоги
мотивовані тим, що 09 грудня 1996 року, 03 та 31 січня 1997 року відносно
нього були порушені кримінальні справи за ознаками злочинів, передбаченими ст. 84 ч.2, 86 ч. 1, 168 КК України. 15 січня 1997 року постановою
слідчого він був відсторонений з посади директора
учбового комбінату. Надалі, кримінальні справи відносно нього були закриті по п.
2 ст. 6 КПК України, за
відсутністю в його діях складу злочину. У зв'язку з незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності, незаконним відстороненням з посади позивач
просив стягнути з Державного бюджету заробітну платню у розмірі 14994 грн. 78
коп., грошову компенсацію за вилучені матеріальні цінності у розмірі 2081 грн.,
витрати на лікування - 440 грн. 06 коп., витрати, пов'язані з прямим
відновленням його порушеного права - 160 грн. 80 коп., компенсацію за відрив
від роботи у зв'язку з явкою в судові засідання і відшкодувати йому моральну
шкоду у розмірі 50000 грн.

Рішенням
Бахчисарайського районного суду від 22
лютого 2007 року
позов задоволений частково. На користьОСОБА_1. стягнуто за рахунок коштів
державного бюджету за збиток, що був
заподіяний незаконними рішеннями і діями органу досудового слідства
унаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, а саме:
заробіток і інші грошові доходи, які ОСОБА_1. втратив унаслідок його
відсторонення з посади директора Вілінського міжшкільного учбово-виробничого
комбінату відділу освіти Бахчисарайської
районної державної адміністрації за період з 15 січня 1997 року по 01
липня 1999 року у розмірі 6220 грн. 45 коп. Стягнута моральна шкода у розмірі
25000 грн. Зарахований в загальний трудовий стаж, період відстороненняОСОБА_1.
від посади директора Вілінського міжшкільного учбово-виробничого комбінату
відділу освіти Бахчисарайської районної
державної адміністрації з 15 січня 1997 року по 01 липня 1999 року.

Справа №
22-ц-3204/2007 року                                                   Головуючий у першій інстанції           Янін І.А.

Доповідач Ісаєв Г.А.

У апеляційних
скаргах Головне управління Державного казначейства України в АР Крим і
прокуратура Бахчисарайського району АР Крим просять рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись
на незаконність ухваленого рішення.

Заслухав суддю
доповідача, вислухавши представників Державного Казначейства України,
прокуратури АР Крим,ОСОБА_1., перевіривши матеріали справи в межах доводів
апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 1 Закону
України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року підлягає
відшкодуванню шкода, заподіяна унаслідок незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного узяття і утримання під вартою, незаконного
відсторонення від роботи (посади), незаконного накладення арешту на майно,
інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Право на
відшкодування збитку за правилами ст. 2
Закону виникає у разі постановления
виправдувального вироку суду, закриття кримінальної справи за відсутністю
події злочину; відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі
обвинуваченого у вчиненні злочину.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що уОСОБА_1.
виникло право на відшкодування шкоди у порядку вказаного Закону.

Встановлено, що
в грудні 1996 року і
січні 1997 року
постановами слідчого відносно позивача були порушені кримінальні справи за
ознаками злочинів, передбаченими ст. 84
ч.2, 86 ч. 1, 168 КК України. 15 січня 1997 року постановою
слідчого позивач був відстороненій з посади директора учбового комбінату.
Надалі, кримінальні справи відносно нього були закрити відповідно до п. 2 ст. 6
КПК України, за відсутністю в його діях складу злочину.

Відповідно до
вимог ст. З Закону у випадках встановлених ст. 1 Закону громадянину відшкодовується заробіток і інші
грошові доходи, які він втратив унаслідок незаконних дій. Відшкодування шкоди
проводитися за рахунок коштів державного бюджету, (ст. 4 Закону)

Суд стягнув на
користь позивача заробіток, який ОСОБА_1. втратив в результаті відсторонення
його з посади директора Вілінського міжшкільного учбово-виробничого комбінату.

Доводи апеляційної
скарги прокуратури Бахчисарайського району про те, що оскільки в трудовій
книжці позивача відсутній запис про відсторонення його з посади, то він не має
права вимагати відшкодування втраченого заробітку, неспроможні. Матеріали
кримінальної справи свідчать про те, що ОСОБА_1. фактично відсторонявся від
посади відповідно до постанови слідчого від 15 січня 1997
року.

Твердження
представника Державного Казначейства про те, що шкодаОСОБА_1 підлягає
відшкодуванню на підставі ст. 1167
ЦК України суперечить вимогам закону, оскільки відшкодування збитку особам,
незаконно засудженим або незаконно притягнутим до кримінальної відповідальності
відшкодовується по спеціальному Закону України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду».

Доводи скарги
казначейства про те, що судом першої інстанції не встановлені: наявність
моральної шкоди, протиправність дій його причинителя, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправними діями причинителя; вина останнього, колегія
суддів знаходить неспроможними, оскільки відповідно до частини 2 ст. 1 Закону заподіяна
шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадовців органів
дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Специфіка спірних
правовідносин між державою і потерпілим від незаконних дій особою полягає в
тому, що причинний зв'язок між незаконними діями і заподіяною шкодою має
нормативний характер. Вина не підлягає доведенню і   вважається такою, що існує з моменту
ухвалення рішення про закриття

кримінальної    справи
або    виголошення
виправдувального               вироку            судом.

Початковою є незаконність вказаних
в статті 1 Закону
дій і спричинення шкоди особі.

Посилання в
скарзі казначейства на порушення судом першої інстанції норм бюджетного
законодавства не спроможне.

Відповідно до
ст. 33 Закону
України «Про державний бюджет України на 2007
рік» встановлений порядок відшкодування відповідно до Закону збитку,
заподіяного громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури, а також судом. Таке відшкодування проводиться в межах
бюджетних призначень, затверджених в Державному бюджеті України для цих цілей.
При цьому Державне казначейство України в строки, вказані в розпорядженні
Державної виконавчої служби, списує в безперечному порядку на користь вказаної
фізичної особи встановлену до відшкодування суму коштів з єдиного
казначейського рахунку Державного бюджету України.

Кошти,
відшкодовані державою з Державним бюджетом України відповідно до цієї статті,
вважаються збитками Державного бюджету України.

Вирішуючи
питання про розмір компенсації заподіяної моральної шкоди в 25000 грн, суд виходив
з характеру моральних страждань і їх наслідків.

Разом з тим, суд
першої інстанції, встановивши правильно фактичні обставини, матеріальний закон,
на підставі якого підлягає вирішенню позовОСОБА_1., на думку колегії суддів,
неналежним чином мотивував розмір відшкодування моральної шкоди. Позивач у
порядку ст. 60 ЦПК
України не надав суду доказів про те, що ступінь моральних і фізичних страждань
склала 50000 грн.

Суд, визначаючи
розмір моральної шкоди в 25000
грн, не перерахував достатніх доказів на підтвердження такої суми.
Аналізуючи конкретні обставини справи і наявні в справі матеріали, колегія
суддів у відповідності ст. 309 ЦПК України і зважаючи на норми матеріального
закону, регулюючого дані правовідносини, вважає за необхідне змінити рішення
суду шляхом зниження розміру моральної шкоди до 1000 грн, що буде достатнім і
розумним для покриття моральних страждань і відновлення положення заявника.

На підставі
викладеного і керуючись статтями 301,
310, 312 Цивільні процесуальні кодекси України, колегію суддів
судової палати у цивільних справах, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні
скарги прокуратури Бахчисарайського району, Головного управління Державного
казначейства України в АР Крим задовольнити частково.

Рішення
Бахчисарайського районного суду АР Крим від 22 лютого 2007
року в частині стягнення моральної шкоди змінити, знизити розмір моральної
шкоди, що підлягає стягненню на користьОСОБА_1. до 1000 грн.

У решті рішення суду залишити без
зміни.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку у Верховний Суд України

протягом двох
місяців.__