Справа № 2-6/2007року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада
2007 року                                                                       м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський
міський суд                                Івано-Франківської
області

В складі
головуючої-судді:                    Перегінець
Л.В.

секретаря:                                                Возняк
Л.І.

адвоката                                                  ОСОБА_5

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Івано-Франківську цивільну
справу за позовомОСОБА_1 доОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4.,ВАТ „Пресмаш",
ЖЕО-№3 та агенства по приватизації житла про виселення з квартири та вселення
позивачки, визнання права на житло, заборону проводити будь-які дії з
квартирою, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання
недійсним свідоцтва про право власності на житло, про повернення майна що
перебувало в спірній квартирі, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом доОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., ВАТ
„Пресмаш", ЖЕО-№ 3 та агенства по приватизації державного житлового фонду
про виселення з квартири та вселення позивачки, визнання права на житло,
заборону проводити будь-які дії з квартирою, визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності на
житло, про повернення майна що перебувало в спірній квартирі.

Позов
мотивований тим, що діями відповідачів порушено право позивачки на житло, на
яке вона мала право як неповнолітня в житловому приміщенні де проживала з мамою
на підставі ст.71 ЖК України. Зокрема, за місцем роботи її матері було видано
кімнату в гуртожитку де була прописана і позивачка. На дане житло було видано
ордер. У зв"язку зі смертю матері та поганим станом здоров"я
позивачка змушена була перейти жити до батька. За час її проживання в
сім"ї батька ВАТ „ Пресмаш" квартиру було неправомірно передано
ОСОБА_2. та ОСОБА_3. , який не працював на підприємстві та не мав права займати
житло, яке вже було закріплено за нею та її мамою. її речі, що були в квартирі,
невідомо куди передано. Пізніше всупереч закону ОСОБА_2. неправомірно
приватизував квартиру та відчужив її ОСОБА_4., тому такий договір між ними та
видане державою Свідоцтво про право власності підлягають до скасування та
визнанню недійсним договір купівлі-продажу. Тому просить суд позов задоволити
повністю та виселити з квартири АДРЕСА_1ОСОБА_2. та ОСОБА_3, вселити до даної
квартири її, визнати за ОСОБА_1 право на житло -квартиру АДРЕСА_1, визнати недійсним
Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 № 557-р від 16.09.02р. та
заборонити проводити будь-які дії з даною квартирою, визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24.12.04р.та повернути ВАТ « Пресмаш» та
ОСОБА_2. майно на суму 3840 грн.

В судовому
засіданні відповідач - ОСОБА_2. позов не визнав, суду пояснив, що спірну
квартиру АДРЕСА_1 отримав правомірно за погодженням керівництва MB
УМВС та ВАТ «Пресмаш» як гуртожиток для проживання. Користуючись наданим
законом правом, переоформив гуртожитське приміщення в житлове та отримав на
нього 16.09.02р. Свідоцтво про право
власності на житло. При
поселенні в кімнату там ніхто не
проживав. Дійсно пам»ятає, що працівниками ЖЕО з кімнати виносилися
якісь речі, проте до цього відношення не має, тому вимогу про повернення майна
на суму 3840 грн. також не визнає. Дану квартиру відчужив ОСОБА_4. оскільки мав
таке право. Про жодні перешкоди щодо віджчуження йому відомо не було, заходів
забезпечення позову суд не вживав. Тому просить в позові відмовити.

Відповідач -
ОСОБА_4. позов не визнав, суду пояснив, що згідно договору купівлі-продажу від
24.12.02р. придбав уОСОБА_2. квартиру АДРЕСА_1. Про жодні перешкоди щодо
неможливості її відчуження не знав. Вважає себе добросовісним набувачем , тому
позов до нього заявлено безпідставно, оскільки не може бути позбавлений
правомірно набутої власності. Просить в позові відмовити.

Представники
відповідачів - ВАТ „Пресмаш", ЖЕО-№3 та агенства з питань приватизації
державного житлового фонду в судове засідання не з'явилися, про причини неявки
суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду були повідомлені належно.

Вислухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку що позов
не підлягає до задоволення з наступних підстав:

ОСОБА_6 на склад
сім'ї 2 особи - їй та дочці ОСОБА_1, 09.06.89р. згідно ордеру № 340 ВО „Карпатпресмаш" було
надано житлову площу в гуртожитку,-кімнату АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6 померла. Дочка ОСОБА_1 перейшла жити до сім'ї батька ОСОБА_7 в квартиру
АДРЕСА_2.

Згідно Свідоцтва
про право власності на житло від 18.11.97р. ОСОБА_1 належить на праві спільної
сумісної власності квартира АДРЕСА_2.

Згідно договору
від 25.03.1998 року між заводом „Пресмаш" та УВС м.Івано-Франківська завод
як власник малосімейного гуртожитку по АДРЕСА_1 здав в тимчасове користування
кімнату для подальшого проживання працівнику УВС м.Івано-Франківська ОСОБА_2.

27.08.2002
рокуОСОБА_2. було видано ордер на житлове приміщення за № 008145 квартиру
АДРЕСА_1.

Згідно Свідоцтва
про право власності на житло від 17.09.2002 року за № 557-р ОСОБА_2. та ОСОБА_8
в рівних долях отримали у приватну власність квартиру АДРЕСА_1.

24.12.2002 року
згідно нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу ОСОБА_2. та ОСОБА_8
продали, а ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ст.71 ЖК
України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Жиле приміщення
зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість
місяців у випадках: поміщення дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до
родичів, опікуна чи піклувальника - протягом усього часу їх перебування в цьому
закладі, у родичів, опікуна чи піклувальника, якщо в будинку, квартирі (їх
частині) залишилися проживати інші члени сімї. Якщо з будинку, квартири (їх
частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло
може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку
перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними)
повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих
випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх
типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги
та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних
закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших
військових формуваннях;

Згідно
п.п.2,14,15 Постанови КМУ № 208 від 3 червня 1986 р. якою затверджено Примірне
положення про гуртожитки гуртожитки призначаються для проживання робітників,
службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або
навчання.

Вселення в
гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться
в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником,
який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи,
організації ордера.

Жила площа в
гуртожитку не підлягає обміну, розділу, бронюванню і здачі в піднайом.

Як вбачається з
матеріалів справи, спірне житло було надане матері позивачки в якості
гуртожитського згідно відповідного ордеру у зв"язку з роботою.

Оскільки згідно
наведеної норми Примірного положення про гуртожитки жила площа в гуртожитку не
підлягає бронюванню , а згідно Цивільного кодексу України місцем проживання
неповнолітніх дітей є місце проживання їх батьків чи одного з них,
адміністрація ВАТ „ Пресмаш" після смерті Попович М. правомірно передала
кімнату за договором в користування сім"ї ОСОБА_2., враховуючи те, що
позивачка перейшла жити до батька.

Оскільки спірна
квартира була гуртожитським приміщенням, норма ч.3 ст.71 ЖК України, в даному
випадку, до застосування не підлягає.

Крім того, суд
враховує і ту обставину , що позивачка забезпечена житлом та використала своє
право на приватизацію так як згідно Свідоцтва про право власності від
18.11.97р. є власницею частки спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2
її батька.

Виходячи з
наведеного , позивачка не вправі претендувати на спірне житло, тому відсутні і
підстави вважати, що наступні дії відповідачаОСОБА_2. щодо оформлення Свідоцтва
про право власності на квартиру та її відчуження за договором ОСОБА_4.
порушують право останньої та є неправомірними.

Не підлягає до
задоволення і позовна вимога до ВАТ „ Пресмаш" таОСОБА_2. про повернення
особистого майна позивачки на суму 3840 грн., оскільки за змістом ст.ст.11,60
ЦПК України позивачка зобов'язана була довести ті обставини, на які вона
посилається та представити суду докази на підтвердження даної вимоги. Проте в
матеріалах справи відсутні будь-які підтверджуючі дані та документи, які б
засвідчували як саму наявність зазначеного майна на заявлену суму в спірній
квартирі на момент вселенняОСОБА_2. , так і винні дії чи бездіяльність
відповідачів щодо їх знищення чи привласнення. Тому в даній вимозі слід
відмовити за недоведеністю .

В силу
невстановлдення судом обставин щодо порушення права позивачки на квартиру № 4
позовні вимоги про виселення сім"їОСОБА_2. та вселення позивачки, визнання
за нею права на квартиру та скасування Свідоцтва про власність та договору
купівлі-продажу до задоволення не підлягають.

Враховуючи
вищенаведене, на підставі ст.ст.29,203,215 ЦПК України, ст.ст.64,71,132 ЖК
України п.п.2,14,15 Постанови КМУ № 208 від 3 червня 1986 р. якою затверджено
Примірне положення про гуртожитки та керуючись ст.ст. 11,60,213,215,218 ЦПК
України

ВИРІШИВ :

В задоволенні
позовної заявиОСОБА_1 доОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., ВАТ „Пресмаш", ЖЕО-№
3 та агенства по приватизації державного житлового фонду про виселення з
квартири АДРЕСА_1ОСОБА_2., ОСОБА_3. та вселення до даної квартири позивачки,
визнання за ОСОБА_1 права на житло - квартиру АДРЕСА_1, визнання недійсним
Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 557-р від 16.09.02р. та
про заборону проводити будь-які дії з даною квартирою, визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24.12.04р., повернення ВАТ «
Пресмаш» та ОСОБА_2 майна на суму 3840 грн. відмовити.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.