Справа
№2-10/07
РІШЕННЯ

ЇМ "ЯМ                  УКРАЇНИ

17 квітня 2007 року Воловецький
районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді - Конепуда В.І.
при секретарі Івановій Н.Я. з участю позивача ОСОБА_1., адвоката ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Воловець справу
за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_3 -
завідуючої Воловецьким дошкільним навчальним закладом №3 - про поновлення
на роботі та стягнення моральної шкоди в розмірі 7.000 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернулася до суду з позовом до завідуючої Воловецьким ДНЗ №3 - ОСОБА_3 про
поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди в розмірі 7.000 грн. мотивуючи
позов тим , що своїм
наказом завідуюча дошкільним закладом №3
ОСОБА_3 01 грудня 2006 року звільнила
її з посади кухара у зв"язку з допущенням прогулу без поважних причин.

В судовому
засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі та пояснила,
що вона визнана медичною санітарно-експертною комісією інвалідом III
групи і згідно лікарняного листка повинна була приступити до роботи 27 жовтня 2006 року. 19 жовтня вона
написала завідуючій дитячим садком ОСОБА_3 заяву про надання безоплатної
відпустки до 26 жовтня 2006 року . Однак, ОСОБА_3
категорично відмовилася приймати від неї будь- які документи в тому числі і
подану нею заяву , а в
грудні місяці 2006 року
звільнила її з роботи за прогул.

Відповідач
ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та пояснила, що ОСОБА_1. працювала кухарем.
Внаслідок отриманої травми знаходилася на лікуванні з 28 лютого по 26 жовтня 2006 року і фактично
повинна була приступити до роботи 27
жовтня але на роботу не вийшла і була відсутня більше одного місяця. Жодних
підтверджуючих щодо невиходу на роботу документів за цей час не надала.

Дане питання
виносилось на розгляд профкому. ОСОБА_1. з'явилася на засідання профкому , але ніяких
пояснень та поважних причин щодо невиходу на роботу не надала. Профком прийняв
рішення дати згоду на звільнення ОСОБА_1. з роботи.

Наказом №21 від 01.12.2006 року ОСОБА_1.
була звільнена по п.4 ст.40 КЗпП -
прогул.

Допитаний в
якості свідка ОСОБА_5. підтвердив, що перші чотири місяці перебування дружини на
лікарняному, він заносив лікарняні листи до

2

завідуючої дитячим садиком , а потім здавали
їх безпосередньо в селищну раду .
В жовтні місяці термін лікування закінчився.

Свідки ОСОБА_6. - голова профкому,
та ОСОБА_7.-секретар, в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_1. на засіданні
профкому відмовилася давати будь-які пояснення щодо невиходу на роботу з 27 жовтня по 24.11.2006 року - день розгляду
питання на засіданні профкому. На якому було прийнято рішення надати згоду на
її звільнення за невихід на роботу без поважних причин.

Допитаний в
якості свідка ОСОБА_8. -
лікар-травматолог Воловецької ЦРЛ підтвердив, що ОСОБА_1, після отриманої
травми ноги, знаходилася в нього на лікування з лютого місяця 2006 року. ОСОБА_1.
комісією МСЕК визнана інвалідом третьої групи. Листок непрацездатності їй було
закрито 26 жовтня 2006 року. Із
наступного дня ОСОБА_1. повинна була вийти на роботу і всі подальші свої
питання вирішувати з роботодавцем. Після 26
жовтня 2006 року
ніяких листків непрацездатності більше ОСОБА_1. не видавались і якихось довідок
про її лікування також, окрім довідки за №154
від 15.02.2007 року в
якій зазначено, що ОСОБА_1. знаходилась на реабілітаційному лікування в
амбулаторних умовах , але ця
довідка не являється підтверджуючим документом, щодо невиходу на роботу.

Суд, заслухавши
сторони, свідків ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8., детально та всебічно
дослідив матеріали справи дійшов обґрунтованого висновку відмовити в
задоволенні позовних вимог виходячи із слідуючи підстав.

В судовому
засіданні доведено, що позивач ОСОБА_1. перебувала на лікарняному до 26 жовтня 2006 року включно. До
роботи мала приступити 27
жовтня, однак жодних підтверджуючих документів щодо невиходу на роботу не
надала і була відсутня на роботі фактично до 01 грудня 2006
року -видачі
наказу про її звільнення.

Наказ №21 від 01.12.2006 року про
звільнення ОСОБА_1. на підставі п.4 ст.40 КЗпП України відповідає вимогам
закону про працю.

Згідно п.4 ст.40
КЗпП України - трудовий
договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний у випадку прогулу
(в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня)
без поважних причин.

Листок
непрацездатності ОСОБА_1. був закритий 26
жовтня 2006 року.
Доказів щодо поважної причини невиходу на роботу ОСОБА_1. суду не надала.

Згідно вимог
ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу проведено за попередньою згодою профспілкового
органу. На засіданні профкому ОСОБА_1. відмовилася давати будь які пояснення
стосовно невиходу на роботу. Про що свідчить протокол загальних профспілкових
зборів. Всі шість членів профспілки проголосували за надання згоди на її
звільнення.

Суд також
прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_8. -
лікаря Воловецької ЦРЛ, в якого на лікуванні знаходилась позивач. В своїх
показах

3

свідок зазначив, що лікарняний
листок, який дає право на звільнення від роботи, був закритий ще 26 жовтня 2006 року із
наступного дня ОСОБА_1. всі питання пов"язані з роботою повинна була
вирішувати з роботодавцем. Інших документів, які б давали ОСОБА_1. право на
невихід на роботу з 27 жовтня
по 01 грудня 2006 року включно їй
не видавались.

Щодо довідки за №154 від 15.02.2007 р., то на
прохання ОСОБА_1. лікар видав їй цю довідку, але вона не являється
підтверджуючим документом, який дає право не виходити на роботу, таким
документом може служити тільки листок непрацездатності.

Згідно висновку
МСЕК №0344477 ОСОБА_1.
встановлено III групу інвалідності, причина інвалідності - загальне
захворювання , переогляд
має проводитись 19 жовтня 2007 року.

В акті №1 про нещасний
випадок , пов"язаний
з виробництвом ОСОБА_1. зазначено, що нещасний випадок трапився 28.02.2006 року о 08 год 30 хв., діагноз
згідно з листком непрацездатності -
розрив внутрішньої бічної зв"язки правого колінного суглобу. Особи,
які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці - ОСОБА_1. - кухар
Воловецького ДНЗ №3 та ОСОБА_3
завідуюча ДНЗ №3. Порушено
ст.14 Закон України "Про охорону Праці" - працівниця
(ОСОБА_1.) не забезпечила особисту безпеку використавши випадковий предмет, як
підставку. Внаслідок чого впала на підлогу.

В ст.237 КЗпП
України вказано, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків
і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Покази ОСОБА_1.
щодо заподіяння їй моральної шкоди суд вважає необгрунтованими і такими що не
підлягають задоволенню.

На підставі
вищенаведеного , керуючись
ст.ст.10; 11; 212-215 ЦПК
України; п.4 ст.40; ст.43; ст.237 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_1відмовити повністю.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання

заяви
про апеляційне оскарження, яка може бути подана протягом 10 днів з

дня його
проголошення. Апеляційна скарга протягом 20
днів після подання

заяви
про апеляційне   оскарження.

Головуючий:

СУДДЯ:          Коне пуд В.І.