Справа 2-112/07
РІШЕННЯ

Іменем України

24
квітня 2007 року Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді   Редько С.В.

при секретарі            Сулименко
І.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Полтаві справу за позовом
ОСОБА_1 до Полтавської
міської дитячої клінічної лікарні, третя особа, що не заявляє самостійних вимог
на стороні позивача ОСОБА_2, третя
особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача державне
казначейство України в особі Головного управління державного казначейства
України в Полтавській області про відшкодування затрат на лікування, стягнення
матеріальної та моральної шкоди, суд-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2006 року ОСОБА_1. звернувся до ленінського районного суду
м.Полтави з позовом до Міської дитячої клінічної лікарні м.Полтави про
відшкодування витрат на лікування, понесених збитків та стягнення моральної
шкоди. В позові зазначив, що 11.10.2004 р. його син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1
каретою швидкої допомоги був доставлений в міську дитячу клінічну лікарню з
діагнозом пневмонія правої легені. В приймальному відділенні лікар видав йому
список ліків і необхідних витратних матеріалів які необхідно було придбати для
лікування дитини. Пояснивши це ти ,що лікарня не забезпечена в повному об'ємі
ліками. В подальшому під час лікування дитини такі списки передавалися йому
через його дружину яка перебувала в лікарні разом з сином. Списки передавалися
не одноразово. По ним всього було придбано ліків і витратного матеріалу на
загальну суму 432,92 грн. Ці ліки і витратні матеріали були ним закуплені і
передані лікарні.

Дитина поступила в лікарню в важкому стані вважає, що
вина в цьому лікарні тому, що симптоми хвороби стали проявлятись ще 20.09.2004
р.

22.09.2004 р. дитина каретою швидкої допомоги вже
доставлялась в дану лікарню. Але в госпіталізації було відмовлено в зв'язку з
тим, як він вважає лікарем в прийомному відділенні було поставлено не вірний
діагноз, в результаті чого дитину направило до Полтавської обласної інфекційної
лікарні. Вважаючи , що діагноз не вірний він відмовився везти дитину до
інфекційної лікарні, побоюючись за її там зараження, і забрав дитину додому. Де
в подальшому дитина спостерігалась в дільничного лікаря терапевта з 22.09.2004
р. по 11.10.2004 р. та проводилось її лікування згідно призначення дільничного
лікаря.

29.10.2004 р. він звернувся зі скаргою до Міського
відділу охорони здоров'я на дії працівників дитячої міської клінічної лікарні
під час лікування дитини. З відповіді дізнався що під час лікування його сина
було застосовано медичний препарат сандоглобулін. Вважає . що застосування
даного препарату не було погоджено з ним лікарем. Що він не дав би згоди на
його застосування оскільки вважає , що даний препарат був придбаний лікарнею із
сумнівних джерел, перевірка даного препарату не проводилась. Термін придатності
даного препарату підходив до кінця і тому вважає. Що користі даний препарат
дитині не приніс. А міг тільки зашкодити його здоров'ю в подальшому.

Вважає, що незважаючи на те що лікарня була повністю
забезпечена медичними препаратами, які були ним передані до лікарні. Лікування
сина проводилось не ефективно, про що на його думку свідчить те, що на десятий
день лікування тобто на 20.10.2004 р. стан

дитини
знову погіршився, що призвело до призначення додаткових медичних препаратів зокрема
аугментіна. Який як він вважає було отримано незаконно з невідомих йому джерел,
оскільки сам він придбав даний препарат в аптеці лише 22.10.2004р. Вважає , що
застосований препарат був невідомо якої якості і придатності, що поставило
життя його дитини під загрозу. Після проведеного лікування 25.10.2004 р. дитина
була виписана з лікарні в задовільному стані під нагляд дільничного лікаря. Але
після виписки вже 19.11.2004 р. дитина знову захворіла бронхітом і в подальшому
хворіла неодноразово. Вважає що ці хвороби пов'язані з неналежною якістю
проведеного лікування в лікарні.

Крім того зазначив, що він є приватним підприємцем. 2004
році написав книгу і з другого кварталу 2004 р. отримує доход від її випуску та
продажі. Вважає , що витрачені ним кошти на лікування сина в розмірі 432,92
грн. Могли бути ним витрачені на видання книги. Від реалізації якої міг би
отримати прибуток в розмірі 28286, 96 грн. Тому вважає це упущеною вигодою і
просить її стягнути з відповідачів.

Також
просить суд задовільнити його позовні вимоги відповідно до яких:

·   визнати
що відповідачем порушено право дитини на користування найбільш досконалими
послугами системи охорони здоров'я та засобами лікування хвороб і відновлення
здоров'я тобто ст..24
Конвенції про права дитини, а також не забезпечено у максимально можливій мірі
виживання і здоровий розвиток дитини.;

·   визнати
що відповідачем порушено право на безоплатне надання медичної допомоги в
державних медичних закладах;

·   визнати
прийняття відповідачем від нього-позивача медичних препаратів та послідуюче їх
використання в лікувальному процесі не законним, тобто таким, що не передбачено
ніякими нормативно правовими актами;

·   Визнати
надання ним лікарських препаратів медичному закладу правочином здійсненим ним
під впливом тяжких для нього обставин;

·   визнати
що відповідачем порушено право хворого на медичну інформацію тобто порушено ст..39 Закону
України „ Основи законодавства України про охорону здоров'я";

·   визнати
що відповідачем порушено право користувача медичних послуг відносно гарантій
придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі. Що
забезпечує рівень споживання достатній для підтримання здоров'я і
життєдіяльності. Тобто порушено ст5 Закону України „ Про захист прав
споживачів"

·   Стягнути
з відповідача 432,92 грн. Витрат на лікування його сина, 515,17 грн. індиксації
цих витрат в наслідок інфляції, 3% річних від просроченої компенсації витрат в
розмірі 21,65 грн. Таким чином с стягнути 29230,70 грн. Майнової шкоди

Крім того вважає . що діями лікарні йому завдано
моральної шкоди , яка полягає в душевних стражданнях, затраті часу і коштів на
лікування дитини. Яку він оцінює в 10000 грн. Таким чином вся сума збитків які
просить стягнути з відповідача становить 39230,70 грн.

21.12.2006 року доповнив свої позовні вимоги відповідно
до яких просив суд визнати , що відповідачем було порушено хворої дитини на
кваліфіковану медико-санітарну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря і
закладу охорони здоров'я тобто ст..6 Закону
України „ Основи законодавства України про охорону здоров'я".

В
судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача, та третьої особи на стороні
відповідача вважають позов безпідставним. Представник відповідача зазначив, що
медикаменти та витратні матеріали були надані позивачем для лікування його
дитини добровільно. Крім того всі зазначені в медичному призначенні ліки які
були застосовані для лікування дитини позивача були належної якості. Само
лікування було ефективним та вірним. Що підтверджується одужанням дитини в
період , що відповідає клініці даного захворювання. Твердження позивача, про те
що в тяжкому стані дитини, при доставці 11.10.2004 p., винна
лікарня не відповідають дійсності. Оскільки самим позивачем 22.09.2004 р. було
проігноровано рекомендація лікарні про направлення дитини в інфекційну лікарню.
Оскільки симптоми

хвороби дитини
на той час відповідали клініці захворювання гастро ентероколіт, що є специфікою
лікування інфекційної лікарні. І саме з- метою найбільш ефективного лікування
дитина і була направлена до даної лікарні. Але позивачі відмовились від цього і
цим самим самі поставили здоров'я дитини під певну загрозу, що на їх думку
підтверджується подальшим перебігом хвороби.

Крім
того дитина після цього тривалий термін спостерігалась в дільничного лікаря
терапевта з 22.09.2004 р. по 11.10.2004 р. та проводилось її лікування згідно
призначення дільничного лікаря. Що дає підстави вважати , що в цей час здоров'я
дитини не дуже турбувало позивача. Адже він міг в будь який час за весь цей
період звернутися до дільничного лікаря з проханням направити дитину на
лікування до міської дитячої лікарні. Але це зроблено не було. І тільки коли
11.10.2004 р. стан дитини різко погіршився за направленням дільничного лікаря,
а не з власної ініціативи була викликана швидка допомога і дитина доставлена в
тяжкому стані до Міської дитячої лікарні. І навіть під час лікування в лікарні
позивачем не завжди виконувались рекомендації лікаря щодо лікування дитини ,
паро що свідчить відмова позивача від застосування медичного припарата „
плазми" оскільки він сумнівався в якості даного препарату та в його
ефективності.

Тому просить
відмовити позивачу в позові.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно
до п.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків
передбачених ст..61 цього
кодексу.

Відповідно до
п.4 ст.60 ЦПК України докази не можуть грунтуватись на припущеннях.

Судом
установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що відповідно до
запису в медичній книжці на ім'я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, з 20.09.2004 р. дитина
захворіла, з'явилися такі симптоми хвороби як блювання, підвищення температури
до 38 градусів, рідкі випорожнення до 3-х разів на добу. 22.09.2004 р. дитина
каретою швидкої допомоги доставлялась в Дитячу міську клінічну лікарню, лікарем
в прийомному відділенні було поставлено діагноз гастро ентероколіт Аналізи сечі
підтверджували відсутність в сечі ацетону. В результаті чого дитину направило
до Полтавської обласної інфекційної лікарні для проведення профільного
лікування та остаточного підтвердження діагнозу.. (а.с.203-206 мед. картка.)

Оскільки
профіль даного медичного закладу і дає можливість найбільш ефективно і якісно
проводити лікування даної категорії захворювання. Посилання позивача на те що
дитині було поставлено не вірний діагноз при прийомі і на те що дитина могла б
заразитись в даному медичному закладі на іншу хворобу не відповідає дійсності
оскільки це є припущення і ніякими доказами не підтверджено. Батьки категорично
відмовилася везти дитину до інфекційної лікарні для проходження там лікування.

Тому суд
вважає що твердження позивача, що відповідачем порушено право дитини на
користування найбільш досконалими послугами системи охорони здоров'я та
засобами лікування хвороб і відновлення здоров'я тобто ст..24 Конвенції про
права дитини, а також не забезпечено у максимально можливій мірі виживання і
здоровий розвиток дитини та порушено право хворої дитини на кваліфіковану
медико-санітарну, включаючи вільний вибір закладу охорони здоров'я не
відповідає дійсності. Оскільки самої лікарнею було зроблено все можливе для
того щоб хворий міг скористатись найбільш досконалими послугами системи охорони
здоров'я та засобами лікування хвороб і відновлення здоров'я у профільному
медичному закладі. Що стосується вільного вибору медичного закладу то це
стосується загальних захворювань. Що стосується окремих груп та видів
захворювань то вони повинні лікуватись тільки в профільних медичних закладах де
є відповідне обладнання. Спеціалісти та умови лікування. Що зокрема
підтверджується графіком госпіталізації дітей в м. Полтаві ( а.с.43,44)

В подальшому дитина наблюдалась
в дільничого лікаря терапевта з 22.09.2004 р. по 11.10.2004 р. та проводилось
її лікування згідно призначення дільничого лікаря. Стан здоров'я дитини був не
стабільний. Батьки не зверталися до лікаря з проханням про

направлення
дитини до стаціонарного медичного закладу. І тільки коли 11.10.2004 р. стан
дитини різко погіршився за направленням дільничного лікаря, а не з власної
ініціативи була викликана швидка допомога і дитина доставлена в тяжкому стані
до Міської дитячої лікарні. ( а.с.7 історія хвороби).

11.10.2004 р. його син ОСОБА_3ІНФОРМАЦІЯ_1 каретою
швидкої допомоги був доставлений в міську дитячу клінічну лікарню з діагнозом
пневмонія правої легені. Дитина поступила в лікарню в важкому стані, що
підтверджується записом в історії хвороби №8249 ( а.с.8,12)

Після встановлення діагнозу дитині було призначено необхідне лікування
відповідно до плану лікування. З яким було ознайомлено його матір ОСОБА_2, яка знаходилась
під час лікування разом з дитиною.

Під час лікування в лікарні позивачем не завжди виконувались рекомендації
лікаря щодо лікування дитини , паро що свідчить відмова позивача від
застосування медичного препарату „ плазми" оскільки він сумнівався в
якості даного препарату та в його ефективності ( а.с.1 історія хвороби)

Під час госпіталізації та лікування дитини, на пропозицію медперсоналу
лікарні, батьками дитини було придбано та передано лікарні медичних препаратів
та витратних матеріалів на загальну суму 432,92 грн. Які в подальшому були
використані виключно для лікування ОСОБА_3..

Крім цих препаратів також було використано безпосередньо
лікарнею медичних препаратів на суму 2030 грн.( сандоглубулін, пепеверін,
дімідрол, анальгін.)

Використання даних препаратів підтверджується листом
призначення ( а.с.1) історії хвороби. А також свідченнями сторін та свідків.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 29
травня 2002 р. справа №1-13/2002/ справа про безоплатну медичну допомогу/
зазначено: „ ... поданий вище аналіз термінів „безоплатно" і „медична
допомога" у системному зв'язку з іншими аналогічними поняттями, що
застосовуються в Конституції України, Законах України, міжнародних договорах.
Дає можливість дійти висновку що загального змісту безоплатної медичної
допомоги полягає у відсутності для всіх громадян7 обов'язку сплачувати за
надану їм у державних і комунальних закладах охорони здоров'я медичну допомогу.
Як у момент, так і до чи після її отримання. Словосполучення „безоплатність
медичної допомог" означає не можливість стягувати з громадян плати за таку
допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров'я у будь яких
варіантах розрахунків/ готівкою або безготівкових/; чи у вигляді „ добровільних
внесків" до різноманітних медичних фондів, чи у формі обов'язкових
платежів / внесків/ тощо.

Судом не встановлено фактів сплати позивачем за надану
його сину медичну допомогу в даному закладі охорони здоров'я. Судом також не
встановлено фактів, які б підтверджували обов'язковість надання позивачем
медикаментів для лікування дитини, проте свідки ОСОБА_4. та ОСОБА_5. підтвердили, що
медична допомога надається і була б надана у даному випадку не залежно від
надання позивачем ліків, за рахунок лікарні, тобто безкоштовно. Факт надання
такої допомоги підтверджується застосуванням медичних препаратів сандоглобулін
та Аугментін під час різкого погіршення стану дитини.

Аналіз встановлених фактів приводить до висновку, що
надання позивачем медпрепаратів та витратних матеріалів на пропозицію
медперсоналу є добровільним і не є варіантом розрахунку( надання медичної
допомоги не ставиться в залежність від надання ліків).

Посилання позивача на те, що в медичному закладі
використовувались лікарські препарати сумнівної якості та придбані з сумнівних
джерел і що застосування їх могли привести до загрози здоров'ю дитини, зокрема
Аугментін та сандоглобулін також не знайшло свого підтвердження оскільки як
вбачається з історії хвороби саме застосування цих препаратів привело до
одужання дитини. Також якість даних препаратів підтверджена показами свідків
ОСОБА_4., ОСОБА_5., показами головного лікаря ДМКЛ ОСОБА_6. та матеріалами
справи, а саме сертифікатом медичного препарату

сандоглобуліну (
а.с.41 оборотна сторона аркушу,43 справа 2-246/06), та розпорядженням про
передачу лікарських засобів 9 а.с.85 справа 2-246/06)

Посилання
позивача на те, що він є приватним підприємцем. 2004 році написав книгу і з
другого кварталу 2004 р. отримує доход від її випуску та продажі, що витрачені
ним кошти на лікування сина в розмірі 432,92 грн. Могли бути ним витрачені на
видання книги. Від реалізації якої міг би отримати прибуток в розмірі 28286, 96
грн. І що це є упущеною вигодою пов'язаною з лікуванням його дитини суд вважає
не коректним з боку позивача. Оскільки позивачем отримання матеріальної вигоди,
а не здоров'я власної дитини ставиться як пріоритетом. Крім того позивачем не
наведено доказів які б підтверджували розрахунки позивача, щодо суми втраченої
вигоди.

Крім
того судом не встановлено спричинення позивачу моральної шкоди.

Оскільки відповідно до ст..23 ЦК
України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої
внаслідок порушення її прав. Судом в даному випадку не встановлено порушень
прав позивача. Одже суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача та
додаткові позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.
10,11,60,88,209,212,214-215,217,218 ЦПК України, ст.ст. 22,23,625,1167 ЦК України,
Конвенцією про права дитини ратифікованою постановою ВР України від 27.02.1991 p., Законом України
„ Основи законодавства України про охорону здоров'я зі змінами і доповненнями,
рішенням Конституційного Суду України від 29.05.2002 р. справа №1-13/2002 (
справа про безоплатну медичну допомогу) суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Полтавської
міської дитячої клінічної лікарні, третя особа, що не заявляє самостійних вимог
на стороні позивача ОСОБА_2, третя
особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача державне
казначейство України в особі Головного управління державного казначейства
України в Полтавській області про відшкодування затрат на лікування, стягнення
матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Судові витрати
по справі віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.