Справа № 22ц-1054                                                 Головуючий
2007 рік                                                                      інстанції
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ           УКРАЇНИ

07
травня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Полтавської області в складі:

головуючого судді
Лобова О.А.,

суддів
Новохатньої В.А., Петренка В.М.

при секретарі
Зеленській О.І.

за участю
позивача ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

третьої особи
ОСОБА_3,

представників
третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5,

прокурора
Акулової С.М.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 лютого
2007 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про передачу дітей
проживати з батьком та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування
завданої шкоди.

Колегія суддів,
заслухавши доповідь судді-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому
2006 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про передачу дітей для проживання з батьком,
позбавлення відповідача права користування житлом, відшкодування матеріальної
та моральної шкоди.

У січні
2007 року ОСОБА_1 відмовився
від вимоги про позбавлення ОСОБА_2 права користуватися житлом.

Ухвалою
суду від 15 січня 2007 року вимоги про відшкодування матеріальної та моральної*
шкоди виділені в окреме провадження.

ОСОБА_1 мотивував
заявлену вимогу про передачу проживати дітей з ним тим, що його колишня дружина
ОСОБА_2 не має права виховувати їх дітей, оскільки вчиняє насильство над ними,
навчає непристойним словам, а також зневажливому ставленню до батька, дідуся і
бабусі.

У
березні 2006 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, просила
ухвалити рішення, яким залишити дітей проживати з нею та стягнути з ОСОБА_1 на
її користь 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Заявлені
вимоги мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_1
у присутності їх дітей завдавав їй тілесних ушкоджень, принижував її.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2007 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю. Позов ОСОБА_2 задоволений
частково: малолітніх дітей залишено проживати з матір'ю до досягнення ними
десятирічного віку. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права,
просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалите нове про задоволення його
позовних вимог.

В
обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд не встановив суттєві
для вирішення спору обставини, а також дав невірну оцінку тим обставинам, які
вказані у рішенні. Місцевий суд, за твердженням ОСОБА_1, всупереч вимогам
процесуального закону обмежив його право доводити заявлені вимоги необхідними
доказами, а саме всіляко ухилявся від витребування важливих доказів, не
дослідив належним чином надані докази, відмовив у безпосередньому дослідженні
головних доказів: аудіо записів розмов та їх роздруківок.

Колегія
суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та
позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб,
які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав:

Відповідно
до ст.307 ч.1 п.1), ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну
скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване вірне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Місцевим
судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1  і ОСОБА_2 з 2000 року перебували у зареєстрованому

шлюбі, від якого
вони мають двох малолітніх доньок: ОСОБА_6, 2000 року народження, і ОСОБА_7,
2002 року народження.

З 2000
року ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 разом з дітьми проживали і зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_1 на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від
1997 року.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2004 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2
розірваний, малолітні діти залишені проживати з матір'ю.

Після
розірвання шлюбу ОСОБА_1
сплачує аліменти на утримання своїх малолітніх дітей та в зв'язку з
виниклим спором щодо участі у вихованні дітей періодично проживає у своїй
квартирі.

Рішенням
органу опіки та піклування Ленінського райвиконкому м. Полтави від 15 лютого
2005 року на підставі заяви ОСОБА_1 встановлений порядок та способи його участі
у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми.

01
листопада 2006 року, майже через два роки, орган опіки та піклування своїм
висновком підтвердив доцільність проживання малолітніх дітей ОСОБА_1 з матір'ю
- ОСОБА_2 (т.2 а.с.42).

Місцевий
суд повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, належно їх оцінив і
дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявленого ОСОБА_1 позову.

При
цьому місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_2 сумлінно виконує свої материнські
обов'язки, належним чином піклується та виховує своїх дітей.

Такий
висновок суду повністю узгоджується з принципом шостим Декларації з прав дитини
від 20 листопада 1959 року, згідно якого дитина може бути розлучена з матір'ю
лише у винятковій ситуації.

Посилання
в апеляційній скарзі та в позові на аудіо записи розмов та роздруківки їх
текстів, як на доказ неналежного виконання ОСОБА_2 своїх материнських
обов'язків, що створює загрозу психічному та фізичному здоров'ю дітей, є
безпідставними.

Зазначені
докази достеменно свідчать лише про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 маються напружені особисті відносини, які
ґрунтуються на спорі щодо участі у вихованні та утриманні їх дітей.

Такий спір
вирішується у порядку, встановленому ст. 159 СК України.

Відмовивши
у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про залишення дітей проживати з ним, місцевий суд
обґрунтовано вказав у рішенні про залишення проживати малолітніх дітей з
матір'ю, яке це було визначено рішенням Ленінського районного суду м. Полтави
від 02 грудня 2004 року, яке набрало законної сили.

Допущені
місцевим судом під час розгляду справи порушення вимог процесуального закону не
призвели до невірного вирішення спору по суті.

З огляду
на наведене колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду є законним та
справедливим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись
ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2007 року в цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про передачу дітей проживати з батьком та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців до Верховного суду України шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.