Справа №22Ц-718/2007р.                       Суддя
1-й інстанції: Вжещ С. І.
Категорія - 5                                              Суддя-доповідач
апеляційного суду: Галущеико О. І
РІШЕННЯ

Іменем України

11 квітня  2007р. Судова колегія судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої:                    Вовненко Г. Ю. Галущенка О. І.

суддів:                            Колосовського С. Ю.

при секретарі:
Фірсової Т. В. за участі:

позивача -                     ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області
від 18. 12. 2006 р. у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного
володіння,

Встановила:

17. 07. 2006р.
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого
незаконного володіння.

Позивач
зазначав, що він та 96 колишніх членів СГВК "Злагода" є
співвласниками майна цього кооперативу.

Дорученням від
09. 04. 2002 р. зазначені особи уповноважили його отримати від господарства в натурі
майнові паї для передачі в їх спільне користування.

Згідно з актом
прийому-передачі від 16. 10. 2001 р. та на підставі рішення загальних зборів
СГВК від 14. 02. 2001 р. він отримав від господарства в рахунок майнових паїв
та заборгованості по заробітній платні майно у вигляді зернотоку вартістю 120.
000 грн.

До складу
зернотоку входить насіннево-очисний комплекс КФУС, вартістю 55. 000 грн.;
зерноочисний комплекс ЗАВ-20 вартістю 5000 грн., зерносклад вартістю 6. 000
грн.; погружчики 4шт. вартістю 2. 500 грн.; вагова, вартістю 13. 500 грн.;
огорожа вартістю 2. 000 грн.; асфальтове покриття -10. 000 грн.; критий ток- 4. 000 грн.;
критий склад-20. 000 грн.; зерносклад з ДКУ- 2. 000 грн.

Посилаючись на
те, що з 2003 р. зазначене майно неправомірно захопив ОСОБА_2 та користується
ним, позивач просив про витребування цього майна з чужого незаконного
володіння.

Рішенням
Казанківського районного суду Миколаївської області від 18. 12. 2006 р.
постановлено про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі
позивач ставить питання про скасування рішення і повернення справи на новий
розгляд, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам
справи та вимогам закону.

Перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення, відповідно до правил ст. 303 ЦПК
України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково, виходячи   з таких підстав.

2

Ухвалюючи
оскаржуване рішення суд виходив з того, що позивач не мав повноважень на
отримання майна пайового фонду від господарства та не довів наявність права
вимагати його витребування у відповідача.

Але з такими
висновками погодитись неможливо, оскільки вони суперечать наявним доказам та
вимогам закону.

Із змісту
позовних вимог вбачається, що позивач вимагає витребування майна, до складу
якого входять його власні майнові паї та майнові паї групи колишніх членів
СГВК, які він за їх дорученням отримав для спільного використання та якими
неправомірно користується відповідач.

Згідно зі ст. 9
Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», у разі
виходу із складу підприємства його члени мають право на отримання належного їм
майнового паю в натурі.

Відповідно до
положень Указу Президента України № 584 від 12. 04. 2000 р. "Про заходи
щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного
сектору економіки"( дал - Указ № 584 ) зазначеним особам надано право на
отримання паїв у вигляді індивідуально визначених об'єктів для спільного
використання групою співвласників.

З метою
реалізації цього права, рішенням загальних зборів СГВК "Злагода" від
14. 02. 2001 р. ( протокол № 4) та на підставі акту-прийому-передачі від 16.
10. 2001 р. ( а. с. 11) ОСОБА_1, як повноважному представнику групи
співвласників був переданий в рахунок майнових паїв та заборгованості по
заробітній платні індивідуально визначений об'єкт у вигляді зернотоку вартістю
120 тис. грн.

Пізніше,
дорученням від 09. 04. 2002 p., група співвласників у кількості 71 чоловік підтвердила
надані ОСОБА_1 повноваження на отримання від їх імені належних їм майнових
паїв, що узгоджується з правилами підтвердження повноважень, передбачених ст.
63 ЦК (1963 p.
)

З моменту
отримання майнових паїв в натурі, зазначені особи мають виключне право на
реалізацію прав володіння користування та розпорядження цим майном.

В той же час,
оскільки майно було виділене співвласникам єдиним майновим комплексом без
визначення права кожного із співвласників на індивідуально визначене майно, то
загальні збори співласників вправі були, відповідно до положень Методики
уточнення складу і вартості майнових паїв та Типового положення про комісію з
організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування
аграрного сектору економіки, затверджених постановою Кабінету Міністрів України
№ 177 від 28. 02. 2001р. "Про врегулювання питань щодо забезпечення
захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору
економіки", а також ст..
ИЗ ЦК (1963 p. ), здійснити передачу кожному з власників майнових паїв
індивідуально визначене майно, яке відповідає вартості їх майнових паїв.

Так, рішенням
від 10. 11. 2002 р. ( а. с. 17) збори співвласників виділили із складу
зернотоку та передали у власність ОСОБА_1 зерносклад з ДКУ та 200 м. огорожі,
вартість яких дорівнює вартості майнового паю позивача.

З цього часу
одноособовим власником цього майна є ОСОБА_1, а будь-які угоди стосовно
відчуження цього майна без його згоди є недійсними.

В подальшому,
договорами дарування, вчиненими в жовтні 2004 р. та 1 лютого 2006 р. кожен із
співвласників, здійснив відчуження свого майнового паю ОСОБА_2, за виключенням
групи у складі 10 чол.

3

З пояснень
позивача та інших матеріалів справи вбачається, що з цієї групи двоє осіб є
близькими родичами позивача, а інші померли.

Доказів, того що
правонаступники померлих передали позивачу повноваження стосовно витребування
майна, належного спадкодавцям, у матеріалах справи немає.

Таким чином, на
час звернення до суду, ОСОБА_1 зберігав повноваження стосовно витребування лише
власного майна.

Що стосується
частки майнового паю, яка належить двом близьким родичам позивача, то вони не
позбавлені права в судовому порядку вимагати витребування цього майна від
особи, яка фактично здійснює повноваження володільця цього майна.

Суд не врахував
цих вимог закону, не дав належної оцінки наданим доказам, а тому дійшов
необґрунтованого висновку, щодо безпідставності позовних вимог.

Встановлене є
підставою для скасування рішення, у відповідності до вимог п. З ч. 1 ст. 309
ЦПК України та ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Ухвалюючи   нове
рішення, судова   колегія   виходить
з   таких

установлених
фактів.

В зв'язку з
виходом із членів СГВК "Злагода", позивачу та 96 його колишнім
членам, які були співвласниками майна пайового фонду цього господарства.,
рішенням загальних зборів господарства від 14. 02. 2001 р. та на підставі
акту-прийому-передачі від 16. 10. 2001 р. ( а. с. 11) був переданий в рахунок
майнових паїв та заборгованості по заробітній платні індивідуально визначений
об'єкт у вигляді зернотоку вартістю 120 тис. грн.

Зазначене майно
отримано ОСОБА_1, як повноважним представником групи співвласників, оскільки
останні дорученням від 09. 02. 2002 р. підтвердили його повноваження.

Рішенням від 10.
11. 2002 р. ( а. с. 17) збори співвласників виділили із складу зернотоку та
передали у власність ОСОБА_1 зерносклад з ДКУ та 200 м. огорожі, вартість яких
дорівнює вартості майнового паю позивача.

З цього часу
одноособовим власником цього майна Є ОСОБА_1, а будь-які угоди стосовно
відчуження цього майна без його згоди є недійсними.

Саме з цих
підстав, які відповідають положенням ч. 2 ст. 215, ст.. 203 ЦК України, не
тягне правових наслідків рішення співвласників від 04. 02 2006 р. про передачу
спірного пайового майна ОСОБА_2, в частині передачі зерноскладу з ДКУ та
огорожі довжиною 200 м., власником яких на цей час вже був ОСОБА_1 та який
згоди на відчуження власного майна іншій особі не надавав.

Встановлене
свідчить про те, що позивач як законний власник майна має право на його
витребування з чужого незаконного володіння.

Пояснення
відповідача стосовно того, що ним проводяться розрахунки за це майно з
позивачем, не заслуговують на увагу, оскільки він не надав доказів, які б
підтверджували наявність угоди з позивачем про умови використання чи відчуження
цього майна.

Що стосується
вимог про витребування іншого пайового майна, то вони не можуть бути задоволені
виходячи з таких підстав.

Підтвердивши
повноваження ОСОБА_1, дорученням від 09. 04. 2002 р., на отримання майна
від господарства для спільного використання, співвласники в подальшому
здійснили відчуження майнових паїв за договорами дарування відповідачу ( а. с.
42-186), що звільняє позивача від обов'язків, які

4

витікають з
доручення та позбавляє його права заявляти вимоги про витребування цього майна
від відповідача.

Не наділений він
таким правом і стосовно майнових паїв померлих осіб, оскільки їх
правонаступники таких повноважень йому не надавали.

Що стосується
частки майнового паю, яка належить двом близьким родичам позивача, то вони не
позбавлені права в судовому порядку вимагати витребування цього майна від
особи, яка фактично здійснює повноваження володільця цього майна на підставі
рішення співвласників від 04. 02. 2006 р. (а. с. 14), так як позивач не довів,
що його родичі не брали участі у прийнятті цього рішення.

Керуючись ст.
303, 307. 309, 316 ЦПК України, судова колегія

Вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Казанківського районного суду
Миколаївської області від 18. 12. 2006 р. - скасувати.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Витребувати у
ОСОБА_2 та передати у власність ОСОБА_1 зерносклад з ДКУ вартістю 2000 грн. та
200 м. погонних огорожі.

В задоволенні
іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього
часу на протязі двох місяців може бути оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України.