Справа № - 22 ц -1733                                                      Головуючий
2007 року                                                                             Плахотник
Суддя - доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року липня місяця 12 дня м.  Полтава
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого:
Дряниці Ю.В.

Суддів:
Прядкіної О.В.,  карнавуха П.М.

при секретарі:
Ткаченко Т.І.

з участю
позивача ОСОБА_1

представника
позивача ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

третіх осіб
ОСОБА_4

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 28 квітня 2007 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства Кременчуцького міськвиконкому,  ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право власності на житло
недійсним,  визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири,  усунення
перешкод в користуванні житлом та вселення в жиле приміщення,  заслухавши доповідь судді-доповідача Дряниці
Ю.В.,  -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 28 квітня 2007 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до Управління житлово-комунального господарства Кременчуцького міськвиконкому,  ОСОБА_3,
ОСОБА_5  про визнання свідоцтва
про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 6.07.2005 року НОМЕР_1
недійсним,  визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 15.11.2005 року,  усунення перешкод в користуванні вище
вказаним житлом та вселення - відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення місцевого суду скасувати,  а справу направити на новий судовий
розгляд,  посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального права,
зокрема: ч.1  ст. 191; ч.2  ст. 196; ч.3
ст.  60 ЦПК України,   ст.
ст.  65 ч.3; 68 ч.1 СК
України,  а також  ст.  71
ЖК України.

В суді
апеляційної інстанції сторони підтримали свої доводи.

Судом
першої інстанції було встановлено і це вбачається з матеріалів справи,  що сторони ОСОБА_1 та його колишня дружина
ОСОБА_3,  разом з неповнолітньою дочкою -
ОСОБА_6,  ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження
перебували на квартирному обліку у в/ч А-1546,
в м.  Кременчуці,  в зв'язку з проходженням військової служби за
контрактом.

З
вересня 2001 року ОСОБА_1 був направлений для проходження служби в м.  Кам'янець-Подільський до
Військово-інженерного інституту при Подільській державній аграрно-технічній
академії,  де і прослужив до 5.11.2004
року.

Відповідачка
ОСОБА_3 теж переїхала по місцю служби чоловіка,
але у вересні 2003 року повернулась до м.  Кременчука.

1.06.2004   року вона,  на сім'ю з трьох осіб,  в тому числі і на позивача,  отримала ордер

на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В
спірній квартирі зареєструвались лише ОСОБА_3 та неповнолітня дочка,  оскільки позивач в цей час постійно проживав
в м.  Кам'янець-Подільський,  де мав на праві особистої власності
подаровану квартиру АДРЕСА_2,  а також
1/4 частину приватизованої квартири АДРЕСА_3.

5.04.2005   року шлюб між позивачем та
відповідачкою було розірвано,  а в липні
2005

року ОСОБА_3 приватизувала спірну квартиру,
згідно рішення Кременчуцького

міськвиконкому № 14132/2 від 6.07.2005 року на своє ім'я та дочки ОСОБА_6.

Перевіривши
матеріали справи,  з'ясувавши межі
апеляційного оскарження,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з підстав,  визначених  ст.
308 ЦПК України.

За
результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку,  що відмовляючи в задоволенні заявлених
позовних вимог,  суд першої інстанції
вірно врахував ті обставини,  що позивач
ОСОБА_1 отримав спірну квартиру,  як член
сім'ї військовослужбовця,  оскільки в цей
час проживав в м.  Кам'янець-Подільський
і своїм правом на реєстрацію та проживання в цій квартирі не скористався
протягом більш,  ніж півтора року без
поважних на те причин,  чим порушив
вимоги  ст.  71 ЖК України.

Крім
того,  суд вірно спростував твердження
позивача,  що до свого повернення в
м.  Кременчук,  в листопаді 2005 року,  він не знав про отримання та приватизацію
спірної квартири,  належним чином врахувавши
ту обставину,  що позивач в травні 2004
року надав ОСОБА_3 всі необхідні документи для отримання спірної квартири.

Крім
того,  колегія суддів вважає,  що місцевим судом було вірно враховані вимоги
п.5  ст. 5 Закону України „Про
приватизацію державного житлового фонду" щодо можливості громадянина
України приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості
житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Вирішуючи
питання пов'язані з вирішенням позовних вимог стосовно договору купівлі-продажу
спірної квартири,  усунення перешкод в
користуванні житлом та вселення,  суд
першої інстанції вірно врахував вимоги
ст.  388 ЦК України щодо
неможливості витребування цього майна від добросовісного набувача не власником
майна.

З
урахуванням наведеного,  а також тієї
обставини,  що доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,  колегія
суддів не знаходить підстав для скасування рішення місцевого суду,  вважаючи його законним та обґрунтованим.

Керуючись  ст.
ст.  303; 308; 315 ЦПК
України,  колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 28 квітня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців до Верховного
Суду України шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.