УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року травня місяця „14"
дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого, судді:
Курської А.Г.

Суддів:                          Горбань В.В.

Шаповалової О.А.

При секретарі:               Галіч
Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ТОВ фірма „Консоль ЛТД"
про визнання права власності на квартиру та стягнення моральної шкоди, 3 особа - Масандрівська
селищна рада, за зустрічним позовом ТОВ фірма „Консоль ЛТД" до ОСОБА_1про
визнання угоди нескоєною, за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Київського
районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 29 січня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

12 червня 2003 року
ОСОБА_1звернулася до суду з позовом до ТОВ фірма „Консоль ЛТД" про
визнання права власності на квартируАДРЕСА_1. Вимоги мотивовані тим, що 18 грудня 1997 року між нею та
відповідачем було укладено договір №
1201/181-1 про сумісну діяльність в будівництві 36-квартирного
будинку по АДРЕСА_1. Відповідно до п. 2.1
Договору позивачка повинна була внести відповідачеві грошовий внесок в
розмірі 20 000 доларів США, в еквіваленті, в
національній валюті, а відповідач згідно з п. 2.3 Договору своїми силами
завершити будівництво багатоквартирного жилого будинку поАДРЕСА_1, і передати
позивачці в натурі трикімнатну квартиру на п'ятому поверсі, тип „без
відділки" в строк до 31
грудня 2000 року. До
внесення паю позивачка переглянула свої наміри щодо відділки квартири і за
пропозицією відповідача замість суми, еквівалентної 20 000 доларів США, внесла на
рахунок відповідача суму, еквівалентну 29
000 доларів США, що
відповідає відділці квартири типу „Шанс". Факт внесення суми
підтверджується довідкою відповідача від 23.12.1997
року № 147. Однак в
порушення умов Договору у встановленні строки ТОВ фірмою „Консоль ЛТД"
будівництво будинку не було завершено і, відповідно, трикімнатна квартира у
цьому будинку не була передана ОСОБА_1. Будівництво будинку було закінчено лише
в четвертому кварталі 2002
року. Згідно п. 2.8 між нею
і відповідачем було підписано акт про виконання договору № 1201/181-1 від 18.12.1997 року і за актом
їй була надана трикімнатна квартираНОМЕР_1 на п'ятому
поверсі будинкуАДРЕСА_1 тип „без відділки". При цьому відділка типу
„Шанс" була обіцяна відповідачем в усній формі до оформлення в БТІ і
місцевій раді свідоцтва про право власності на передану їй квартиру. Однак в
натурі квартира так і не була передана, і в ній проживають невідомі люди.
Просила визнати за нею право власності на квартируНОМЕР_1 по АДРЕСА_1

Справа № 22-ц-2770/2007 р                                                                                    Головуючий в 1
інстанції Діденко Д.О.

Доповідач                             Горбань В.В.

Не погодившись з
позовом ТОВ фірма „Консоль ЛТД", звернулося до суду з зустрічним позовом
про припинення зобов'язань. Вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1. не виконала
зобов'язань за договором по внесенню пайового внеску. Посилаються на те, що
достатніми підставами для підтвердження права на пайову участь в будівництві
об'єкта є договір та платіжні документи, які підтверджують внесення паю в повному
обсязі, однак, платіжні документи, які б підтверджували факт внесення пайового
внеску ОСОБА_1, у них відсутні. Вказують, що копія довідки, яка надана
ОСОБА_1про сплату коштів, не може розглядатися як доказ сплати пайового внеску,
оскільки вона підписана не генеральним директором, яким був у 1997 році ОСОБА_2, а заступником
директора Братенши В.М., ОСОБА_3не
працював у фірмі в 1997 році,
про що вони надають довідки, і в бухгалтерії фірми відсутні будь-які платіжні
документи, які б підтверджували внесення ОСОБА_1 пайового внеску. Будівництво
будинку поАДРЕСА_1
вже завершено. Тому на підставі вищевикладено просять винести рішення про
припинення зобов'язань ТОВ фірмою „Консоль ЛТД" за договором про сумісну
діяльність від 18.12.1997
року в частині передачі ОСОБА_1 трикімнатної квартири на п'ятому поверсі
без відділки.

В процесі
розгляду справи ОСОБА_1 були уточнені позовні вимоги: вона просила визнати за
нею право власності на квартируНОМЕР_1 поАДРЕСА_1 і стягнути на її користь моральну шкоду в
розмірі 60 000 грн.,
оскільки вона являється інвалідом ВВВ 2
групи, тривалий час порушуються її права, квартира їй так і не передана і
знаходиться у власності інших людей, з приводу чого вона нервує, страждає,
вимушена звертатися до суду, що змінило її життєвий уклад, за цей час було
підірвано здоров'я її чоловіка, який згодом помер.

ТОВ фірмою
„Консоль ЛТД" також було уточнено позовні вимоги, просили визнати угоду не
скоєнною, оскільки договір був підписаний не органом юридичної особи, а саме
генеральним директором ОСОБА_2им, і згодом цей правочин не був схвалений
фірмою, а що стосується акту прийому-передачі квартири за підписом від імені
ТОВ фірми „Консоль ЛТД" генерального директора Агєєва В., то цей акт не
відповідає формі акту прийому-передачі.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні
її позову і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на
порушення норм матеріального і процесуального права, на неповне з'ясування
обставин, які мають суттєве значення для вирішення спору, на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вислухавши пояснення представників позивачки та представника
відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1. про визнання права власності
на квартиру та відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості
позовних вимог та їх недоведеності. При цьому визнав встановленим, що
позивачкою не доведено факт внесення нею пайового внеску за договором про
сумісну діяльність від 18.12.
1997 року, що свідчить про неналежне виконання позивачкою умов договору та
відсутність правових підстав для передачі відповідачем у власність позивачки
квартири відповідно до умов зазначеного договору.

З такими
висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, тому що вони грунтуються на підставі зібраних по справі
доказів, відповідають матеріалам справи, фактичним обставинам, вимогам
матеріального і процесуального права.

При
розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що 18.12. 1997 року між ОСОБА_1
і   фірмою   „Консоль ЛТД"  укладено договір про сумісну діяльність з

частковою участю в будівництві багатоквартирного
житлового будинку. Відповідно до умов п. 2.1,
2.3 договору, пайщик зобов'язується
в якості внеску в сумісну діяльність внести грошовий внесок у розмірі,
еквівалентному 20 000 доларам США, в національній
валюті за курсом НБУ на момент укладення договору, а фірма зобов'язується
власними силами завершити будівництво та надати пайщику 3-х кімнатну квартиру на п'ятому
поверсі, тип «без відділки», у строк до 31.12.2000
року (а.с. 3-5).

Згідно з п. 2.7 договору
достатньою підставою для підтвердження права на пайову участь у будівництві
зазначеного об'єкту пайщиком
є: договір, підписаний сторонами й скріплений печатками (для юридичних
осіб) та платіжні документи, що підтверджують внесення паю у повній сумі фірмі
в межах строку, передбаченого пунктом 2.1
(на момент укладення договору).

Згідно з
вимогами ст. 161 ЦК
України (у редакції 1963
року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, та аналогічній за
змістом ст. 526 ЦК
України (у редакції 2003
року) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції дішов правільного висновку, що позивачкою умови договору належним
чином не були виконані, оскільки остання не надала платіжний документ, який
підтверджував факт внесення нею пайового внеску у сумі, еквівалентній 20 000 доларам США, через що у неї
не виникло право на отримання спірної квартири відповідно до умов договору від 18.12.1997 року, та
відмовив у задоволенні позову.

Правильним також
є висновок суду першої інстанції про те, що стягнення з відповідача 60000 грн. на
відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1. не грунтується на договорі та
законі.

Відповідно до
ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Всупереч вимогам
ст. 60 ЦПК
України позивачка не надала доказів, які б могли спростувати висновки суду.

Доводи
апеляційної скарги про те, що довідка №
147 від 23.12.1997 року є
платіжним документом, який підтверджує факт внесення позивачкою грошового
внеску у суміі, еквівалентній 29000
доларам США, колегія
суддів вважає необгрунтованим, оскільки він суперечить вимогам закону. При
цьому колегія суддів погоджується з висновком суду відносно того, що зазначена
довідка не належить до первинних бухгалтерських документів, оскільки не містіть
ознак платіжного документу та не відповідає вимогам щодо форми, які
пред'являються законом до платіжного документу.

Посилання
в апеляційній скарзі на те, що факт складення акту про виконання
„Договору..." по будівництву об'єкту від 29.11.2002 року є доказом виконання зобов'язань по договору від 18.12.1997, є безпідставним,
оскільки відповідно до п. 2.2
договору достатньою підставою для підтвердження права на пайову учать у
будівництві зазначеного об'єкту пайщиком
є договір, підписаний сторонами, та платіжні документи, які підтверджують
внесення паю у повній сумі. Але платіжного документу, який підтверджував факт
внесення грошового внеску, позивачкою не надано, тому суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про неналежне виконання позивачкою умов
договору, що позбавляє її права вимоги від відповідача виконання умов договору
щодо передачі у її власність спірної
квартири. Таким чином, сам по собі факт складання акту від 29.11.2002 року без
фактичної передачі спірного об'єкту не може являтися безспірним доказом
належного виконання позивачкою умов договору і виникнення у неї права на
отримання даної квартири у власність.

Що стосується
доводів скарги про те , що
позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, то вони не заслуговують
на уваги, оскільки не ґрунтуються на законі і на договорі.

Доводи апеляційної
скарги про те, що суд неповно з'ясував обставини справи та не дав належної
оцінки доказам, а тому необгрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1., є
безпідставними.

Судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну
оцінку всім доказам згідно зі ст.ст. 10,
60, 212 ЦПК України, а в рішенні навів переконливі доводи на
обґрунтування своїх висновків.

Інші доводи
апеляційної скарги не містять достатніх безумовних підстав для скасування
рішення суду.

Оскільки рішення
суду не оскаржується в тій частині, де суд відмовив ТОВ фірмі „Консоль
ЛТД" у задоволенні зустрічного позову про визнання угоди не скоєною,
колегія суддів не вправі входити в обговорення правильності висновків суду,
тому в цій частині рішення слід залишити без змін.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи з
наведеного та керуючись ст. ст. 303,
304, 307, 308, 309, 314. 315, 316 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим   від 29 січня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного
суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвалу може бути
оскаржено протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили безпосередньо
до суду касаційної інстанції.