Справа №2-3247/07
РІШЕННЯ

Іменем України

26 березня 2007
р.                                                                                  м.Білгород
- Дністровський

Білгород-Дністровський
міськрайонний суд Одеської області у складі головуючого - одноособово
судді Ступакової І.Г. при
секретарі Калініної О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород - Дністровському
цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі -продажу дійсним,
вказуючи, що укладений 03.08.1999
року між нею та відповідачем договір купівлі -продажу в Білгород-Дністровському представництві Одеської
товарної біржі не був нотаріально засвідчений, що спричиняє його недійсності, у
зв'язку з чим порушуються її майнові права, що змушує позивачку звернутися до
суду з зазначеним позовом.

Відповідач в
попередньому судовому засіданні з позовом погодився заперечень проти позову не
має, пояснивши, що в дійсності договір укладений 03.08.1999 року в Білгород-Дністровському представництві Одеської
товарної біржі між нею та позивачкою не був нотаріально засвідчений, хоча спору
щодо виконання істотних умов за договором не має, оскільки ним було передано
спірне майно у власність позивачки, за яке він отримав безпосередньо від
позивачки гроші.

Виходячи з
наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні
попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.
4 ст. 130 ЦПК України при
визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України.
Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає, що позов підлягає задоволенню
з наступних підстав.

У попередньому
судовому засіданні встановлено, що 03
серпня 1999 року між
позивачкою та відповідачем в Білгород-Дністровському представництві Одеської
товарної біржі був укладений договір купівлі-продажу НОМЕР_1 нерухомого
майна, згідно якого відповідач продав, а позивачка купила гараж НОМЕР_2 загальною площею
31,50 кв.м., складаючий
з: гаражу літ. "А" загальною площею 19,4 кв.м., підвалу літ. "а" - 12,1
кв.м, та розташований по АДРЕСА_1, який належав відповідачу на праві власності
на підставі свідоцтва про право власності на гараж, виданого згідно рішення
виконкому Білгород-Дністровської ради № 168 від 19.02.1998 року (а.с.8, 10).
Згідно п. 5 вищезазначеного
укладеного договору позивачкою була виплачена повна вартість придбаного нею
спірного гаражу, тобто виконана одна з істотних умов договору. Однак даний
договір був укладений у порушення ст.ст. 209,
657 ЦК України, а саме: не був нотаріально засвідчений, що стало надалі
перешкодою для позивачки в оформленні її майнових прав.

У відповідності
зі ст. 220 ч.2 ЦК
України якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і виникло повне або часткове виконання
договору, однак одна зі сторін ухиляється від його нотаріального виконання, суд
може визнати такий договір дійсним.

Після укладення
договору, позивачкою був повністю прийнятий у своє володіння та розпорядження
гараж. Прийняття до свого володіння та розпорядження позивачкою придбаного
гаражу являється складовою права власності, на яке позивачка має право як
суб'єкт права приватної власності відповідно до ст. ст. 317, 318, 325 ЦК
України.

Відповідно до
ст. 334 ЦК
України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту
передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право
власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної
сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

У відповідності
зі ст. 12 п.2
Закону України «Про власність» громадянин здобуває право власності на майно
отримане унаслідок висновку інших договорів, не заборонених законом.

Враховуючи
вищевикладене, що сторонами були виконані усі істотні умови угоди, що
підтверджується   письмовими   доказами,
суд   вважає,   що
позовні   вимоги   ОСОБА_1 про визнання дійсним договору
купівлі - продажу НОМЕР_1 гаражу НОМЕР_2 загальною площею
31,50 кв.м., складаючого
з: гаражу літ. "А" загальною площею 19,4 кв.м., підвалу літ. "а" -12,1
кв.м., розташованого по АДРЕСА_1, укладений 03.08.1999 року в
Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, визнавши за останньою право власності на зазначений гараж НОМЕР_2 в блоці № 1 обгрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.
ст. 209, 218 ч. 2, 220 ч.2, 317, 318, 325, 334, 657 ЦК
Україна, ст. 12 п.2
Закону України «Про власність», ст. ст. 10,
11, 130, 174, 209, 213, 214- 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності - задовольнити.

Визнати договір
купівлі-продажу НОМЕР_1 гаражу НОМЕР_2 загальною площею
31,50 кв.м., складаючого
з: гаражу літ. "А" загальною площею 19,4 кв.м., підвалу літ. "а" - 12,1
кв.м., розташованого по АДРЕСА_1, укладений 03.08.1999 року в
Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 - дійсним.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на гараж НОМЕР_2
загальною площею 31,50
кв.м., складаючий з: гаражу літ. "А" загальною площею 19,4 кв.м., підвалу літ.
"а" -12,1
кв.м, та розташований по АДРЕСА_1.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10 - денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч. 4
ст. 295 ЦПК
України.