Справа №2-3519/07
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2007
р.                                                                                     м.
Білгород - Дністровський

Білгород-Дністровський
міськрайонний суд Одеської області

у складі
головуючого - одноособово
судді Ступакової І.Г.

при секретарі
Калініної О.С.

розглянувши у
відкритому попередньому судовому засіданні в м. Білгород -Дністровському
цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним і визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі - продажу дійсним
і визнання права власності на відчужуване майно за договором, вказуючи, що
укладений 19 березня 2007 року між ним і
відповідачем договір купівлі -
продажу не був нотаріально засвідчений, через відмову відповідача, хоча всі
умови угоди з обох сторін були виконані повністю, наслідком не завірення
нотаріально договору стала його недійсність, що спричинило порушенню майнових
прав позивача, які він на даний час має намір реалізувати, в зв'язку з чим
звертається до суду.

Відповідач в
попередньому судовому засіданні з позовом погодився, заперечень проти позову не
має, пояснивши, що в дійсності договір купівлі - продажу, укладений 19.03.2007
року між ним та позивачем не був нотаріально засвідчений, хоча факт
дійсного укладення договору, по якому були виконані усі умови, не заперечує.

Виходячи з
наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні
попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.
4 ст. 130 ЦПК України при
визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України.
Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши сторони, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У попередньому
судовому засіданні встановлено, що 19
березня 2007 року в
м.Білгород-Дністровському між позивачем і відповідачем у письмовій формі був
укладений договір купівлі -продажу
нерухомого майна, згідно відповідач продав, а позивач купив будівлю магазину,
розташовану по АДРЕСА_1, за яку позивачем була цілком здійснена оплата, що
підтверджується п. 2.2 вищевказаного
договору (а.с. 8-9). Спірна
будівля магазину належала відповідачу на підставі свідоцтва про право власності
НОМЕР_1 від 05.10.2006 року, виданого
згідно рішення виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради № 615 від 22.08.2006
року (а.с. 16,17).

Згідно ст. 655 ЦК України за
договором купівлі - продажу
одна сторона (продавець), передає або зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплати за нього певну грошову суму.

Сторонами за
договором було здійснено повне виконання усіх істотних умов, а саме,
відповідачем була передана, а позивачем прийнята у свою власність спірна
будівля магазину з оплатою за неї певної домовленої суми грошей. Однак, при
укладенні договору купівлі -
продажу, сторонами була порушена його форма. Внаслідок того, що договір був
укладений з порушенням встановленої ст.ст. 209, 657 ЦК України для нього форми,
а саме: не був нотаріально засвідчений, через відмову відповідача, даний факт
став перешкодою позивачу в оформленні його майнових прав та підставою для
визнання укладеного договору недійсним.

Згідно ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

У відповідності
зі ст. 220 ч.2 ЦК
України якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що
підтверджуються письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна зі сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд
може визнати такий договір дійсним.

Після укладення
договору купівлі - продажу
позивачем була повністю прийнята у своє володіння та розпорядження будівля
магазину по АДРЕСА_1, що являється складовою права власності, на яке позивач
має право, як суб'єкт права приватної власності відповідно до ст. ст. 317, 318,
325 ЦК України.

2

Відповідно до ст. 334 ЦК України право
власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майно, якщо
інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за
договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду
про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

У відповідності
зі ст. 12 п.2
Закону України «Про власність» громадянин набуває право власності на майно
отримане внаслідок укладення інших договорів, не заборонених законом.

Враховуючи
вищевикладене, а також, що сторонами були виконані усі істотні умови угоди, про
повне виконання яких сторонами не заперечується, підтвердив в судовому засіданні,
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 19.03.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, визнавши за останнім право
власності на будівлю магазину, розташовану по АДРЕСА_1 обґрунтованими і таким,
що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.
ст. 209, 220 ч. 2, 317,318, 325, 334, 638, 655, 657 ЦК
Україна, ст. 12 п.2
Закону України «Про власність», ст. ст. 10,
11, 130, 174, 209, 213, 214- 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання
права власності - задовольнити.

Визнати договір
купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 19.03.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, згідно якого ОСОБА_2 продав,
а ОСОБА_1 купив будівлю магазину, розташовану по АДРЕСА_1 - дійсним.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на будівлю магазину, розташовану по АДРЕСА_1.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарженя і поданням після цього протягом 20- днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст. 295 ЦПК України.