Справа
№ 22ц-1299/2007
р                                              Головуючий 1-ї
інстанції - Бабакова
Категорія - 20                                                                                       Доповідач
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 березня 2007
року                                                                                                         м.
Донецьк

Апеляційний
суд Донецької області у складі: Головуючого - Гурової О.М., Суддів - Могутової Н.Г.,
Шевченко В.Ю., при секретарі - Гармаш О.В, за участю - відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення
Слов"янського міськрайонного суду Донецької області від 10 листопада 2006
року по справі за позовом позовом ОСОБА_2в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_3доОСОБА_4, законного представника неповнолітнього ОСОБА_5,ОСОБА_6,
законного представника неповнолітнього ОСОБА_7,ОСОБА_1, законного представника
неповнолітнього ОСОБА_8, про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась
до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на рішення
Слов"янського міськрайонного суду Донецької області від 10 листопада 2006
року, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, судом стягнуто на її
користь солідарно з відповідачів у відшкодування матеріальної шкоди 480 грн.,
моральної шкоди - 500 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка просила скасувати рішення та зменшити
розмір моральної шкоди з урахуванням того, що вона є інвалідом, одержує пенсію
по інвалідності, яка є єдиним джерелом існування, а також того, що роль її сина
у скоєному злочині незначна.

Суд першої інстанції, стягуючи з відповідачів суми матеріальної та
моральної шкоди в солідарному порядку, виходив з конкретних обставин по справі,
характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_3

Заслухавши доповідача суддю Гурову
О.М., пояснення відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для
скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що вироком Слов"янського
міеькрайсуду від 13 березня 2006 року неповнолітні ОСОБА_8,ОСОБА_5, ОСОБА_7 таОСОБА_9
визнані винними у відкритому викраденні чужого майна (грабіжі), поєднаному з
погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілого, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб.

2

Один з епізодів грабежу був вчинений відносно потерпілого
ОСОБА_3, у якого
вони відкрито викрали мобільний телефон, заподіявши матеріальну шкоду в розмірі
480 грн. В позовній заяві представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2
просила також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3000 грн., яка виразилась в
стражданнях з приводу незаконного заволодіння його майном, відчутті страху,
погіршення ночного відпочинку
та нормального життєвого ритму потерпілого.

Виходячи з конкретних обставин по справі, ступеня вини у злочині, суд 1-ї
інстанції стягнув на користь потерпілого солідарно з законних представників
неповнолітніх 480 грн. у відшкодування матеріальної шкоди і 500 грн. - у
відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд
не може погодитись з такими висновками з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 1182 ч.1 ЦК
України, шкода, завдана спільними діями кількох неповнолітніх осіб,
відшкодовується ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за
рішенням суду.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для
відшкодування завданої нею шкоди, у відповідності з ч.2 ст. 1179 ЦК України, ця
шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її
батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було
завдано не з їхньої вини.

Враховуючи викладене, Апеляційний суд вважає, що суд 1-ї інстанції в
порушення викладених вимог закону, поклав на батьків неповнолітніх засуджених
солідарну, а не часткову відповідальність, тому рішення підлягає зміні.

Як вбачається з вироку суду, неповнолітніОСОБА_5, ОСОБА_7 таОСОБА_8 були
учнями школи; майна для відшкодування шкоди потерпілим не мали; в теперішній
час відбувають міру покарання, тому Апеляційний суд вважає за можливе покласти
відповідальність на батьків засуджених, стягнувши матеріальну та моральну шкоду
в рівних частках з кожного з них, тобто по 160 грн. у відшкодування
матеріальної шкоди та по 166, 67 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про необхідність зменшення суми відшкодування
моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на законі,
зокрема, вимогах ст. 1193 ЦК
України, згідно з якими суд може зменшити розмір відшкодування шкоди,
завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків,
коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Керуючись ст.ст.
309, 314, 316 ЦПК України, Апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1частково
задовольнити. Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від
10 листопада 2006 року змінити.

Стягнути зОСОБА_4,ОСОБА_6 та ОСОБА_1на користь ОСОБА_2у відшкодування
матеріальної шкоди по 160 грн. (сто шістдесят грн.) з кожної та у відшкодування
моральної шкоди по 166, 67 грн. (сто шістдесят шість грн.67 коп.) з кожної.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржено

безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної

сили.