Справа № 22ац- 61/07р                                Головуючий у 1 інстанції
Категорія № 40                                                         Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2007
р колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого
Баркової Л.Л. Кучерявої
В.Ф., Трушкова
М.М. при секретарі Фік К.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до
Першотравневої районної державної адміністрації Донецької області і
Першотравневої центральної районної лікарні Донецької області про поновлення на
роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної
шкоди за апеляційною скаргою Першотравневої райдержадміністрації на рішення
Володарського районного суду Донецької області від 21 листопада 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2005 року позивачка
звернулася до суду з даними позовними вимогами.

Зазначала, що
працювала головним, лікарем Першотравневої центральної районної лікарні. /далі
ЦРЛ/ Наказом голови Першотравневої райдержадміністрації №81-к від 8 вересня 2005 року була
звільнена з роботи на підставі особистої заяви про надання відпустки з
послідуючим звільненням з посади головного лікаря та переводом на посаду лікаря
акушера- гінеколога. Вважала звільнення незаконним і просила суд поновити її на
роботі на посаді головного лікаря ЦРЛ з 21
листопада 2005 року і
стягнути - середній
заробіток за весь час вимушеного прогулу, моральну шкоду в сумі 30 000 грн. та витрати
на юридичну допомогу в сумі 1000грн.

Рішенням
Володарського районного суду Донецької області від 21 листопада 2006 року позов
задоволений частково. ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді головного лікаря
ЦРЛ, скасовано як неправомірний п.1 розпорядження голови Першотравневої
райдержадміністрації від 8 вересня 2005 року №81-к про звільнення та
переведення позивачки на іншу роботу. Стягнуто солідарно з Першотравневої
райдержадміністрації і ЦРЛ на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного
прогулу в сумі 1455,80грн. і у відшкодування моральної шкоди 2500грн.

В апеляційній
скарзі Першотравнева райдержадміністрація просить рішення суду скасувати, в
задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального
і процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинами справи.

Заслухавши суддю
- доповідача,
представників відповідачів: Першотравневої райдержадміністрації ОСОБА_2., яка
доводи скарги підтримала, Першотравневої центральної районної лікарні ОСОБА_3та
представника   Державного казначейства

4

ОСОБА_4, які
просили вирішити скаргу на розсуд суду, позивачку ОСОБА_1, її представника
ОСОБА_5, які просили рішення суду залишити без зміни, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

У відповідності
з вимогами п.3,4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду
обставинам справи , порушення або неправильне застосування норм матеріального
або процесуального права.

Задовольняючи
позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачка в строк, передбачений
КЗпП України, відкликала свою заяву про звільнення, тому підлягає поновленню на
роботи.

Проте, таких
висновків суд дійшов всупереч наданим сторонами доказам та внаслідок невірного
застосування положень матеріального і процесуального закону.

Згідно із
положеннями статті 38 КЗпП
України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це власника письмово за два тижні. У разі
коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу з поважним причин, власник або уповноважений
ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить
працівник. Також має право до закінчення строку попередження /двох тижнів/
відкликати свою заяву про звільнення.

Відповідно до
статті 3 Закону
України „ Про
відпустки" від 15.11.
1996 року з наступними змінами, на прохання працівника у разі його звільнення
йому може бути надана невикористана відпустка із звільненням в останній день
відпустки з наступним звільненням. Днем звільнення в цьому випадку буде
вважатися останній день відпуски, навіть у разі якщо цей день буде за межами
встановленого двотижневого строку попередження про майбутнє звільнення.

Як вбачається з
матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 з січня 2004 року працювала головним лікарем ЦРЛ.

31 серпня 2005 року вона
звернулася до голови Першотравневої райдержадміністрації з заявою про надання
їй відпустки з послідуючим звільненням з роботи та переведенням на посаду
лікаря акушера - гінеколога
гінекологічного відділення ЦРЛ.

Розпорядженням
голови райдержадміністрації №81-к від 08.09. 2005 року ОСОБА_1
була надана відпустка з 12
вересня до 14 жовтня 2005 року з наступним
звільненням з посади з 14
жовтня 2005 року на
підставі статті 38 КЗпП
України та переводом на посаду лікаря акушера - гінеколога ЦРЛ.ас 13.

З розпорядженням
№81-к від 08.09. 2005 року про
звільнення позивачка була своєчасно ознайомлена, до початку відпустки видала
наказ про накладення виконання обов'язків головного лікаря на ОСОБА_6 а/с 18.

З 05.10. до 14.10.2005 року позивачка
знаходилась на стаціонарному лікуванні, з 17.10.
до 11.11. 2005 року
продовжувала лікуватися амбулаторно.

16 листопада 2005
року позивачка звернулася до голови райдержадміністрації з проханням про
визнання недійсною її заяви в частині звільнення з посади головного лікаря ЦРЛ.

З 21.X1. 2005 p., приступила до
виконання обов'язків лікаря акушера -
гінеколога і виконує їх по цей час, про що не заперечувала в судовому засіданні.

Із пояснень
позивачки в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що в період
відпустки та лікування вона за межі місця проживання не виїжджала, постійно
спілкувалася, у тому числі і з питань виробничого характеру з працівниками
лікарні, до

2

16 листопада 2005 року ні усних, ні письмових заяв
про бажання повернутися на посаду головного лікаря не робила. А.с.8.

Посилання
позивачки на те, що заяву від 31
серпня 2005 року
вона відкликала в період хвороби, тому не могла бути звільнена з посади головного
лікаря є неспроможними, оскільки не відповідають положенням закону та
обставинам справи.

Згідно з
роз'ясненнями п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику
розгляду судами трудових спорів" №9
від 6 листопада
1992 року із
змінами внесеними згідно з постановою №18
від 26.10.1995 року,
правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової
непрацездатності, а також у період перебування у відпустці стосуються тільки
випадків, коли розірвання трудового договору провадиться з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу.

Таким чином
встановлено, що позивачка звернулася з заявою про надання відпустки з
послідуючим звільненням за власним бажанням і заяву про звільнення не
відкликала ні на протязі двох тижнів /
відповідно до статті 38
КЗпП України/ ні до закінчення наданої відпустки - 14 жовтня 205 року. В цей же
період вона не повідомила відповідача про наявність лікарняних листів та не
звернулася з заявою про продовження відпустки .

У відповідності
з положеннями статті 80 КЗпП
України невикористана відпустка не може використовуватися на свій розсуд , а надається
шляхом видання власником наказу про це.

Посилання
представника позивачки на те, що розпорядження про звільнення з роботи
позивачки проведено 8 вересня 2005 року, тобто до
закінчення строку попередження, є безпідставним, оскільки зазначеним
розпорядженням позивачка звільнена з 14
жовтня 2005 року , з дня закінчення
відпустки .

Посилання
позивачки на те, що з розпорядженням №81-к від 08.09. 2005 року про звільнення з переводом на
іншу роботу вона не була ознайомлена, спростовуються матеріалами справи, її
поясненнями, виданим нею до початку відпустки, наказом про покладення виконання
обов'язків головного лікаря на ОСОБА_6 а.с. 18

Доказів про те,
що позивачку примусили подати заяву про звільнення апеляційному суду не надано.

Наявність у
справі розпорядження, не підписаного головою райдержадміністрації, в тексті
якого відсутній запис про її переведення на роботу лікаря акушера- гінеколога,
не свідчить про наявність на неї тиску з боку голови райдержадміністрації

Посилання
позивачки на те, що питання про звільнення з посади голови лікарні і
переведення на роботу лікаря акушера -
гінеколога не може бути викладено в одному розпорядженні є неспроможними.
Із заяви позивачки на ім'я голови райдержадміністрації вбачається , що вона
просила звільнити її з посади головного лікаря з переведенням лікарем
-акушером.

Наказом
головного лікаря ЦРЛ від 25
листопада 2005 року № 487 к „а" ОСОБА_1
переведена на посаду лікаря гінеколога.

Більш того, як
вбачається з позовних вимог позивачки з вимогами про визнання незаконним
розпорядження голови райдержадміністрації від 08. 09. 2005 року в частині визнання незаконним
переводу на посаду лікаря акушера -
гінеколога вона до суду не зверталася та на незаконність розпорядження в
цій частині не посилалась.

Суд першої
інстанції поновляючи позивачку на роботі і визнаючи незаконним розпорядження
голови райдержадміністрації і в частині переводу на іншу роботу, не взяв до
уваги зазначені обставини ,
визнав незаконним переведення її на іншу роботу в порушення норм
матеріального права і процесуального права.

За таких
обставин, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 працювала керівником лікарні, написала
заява про звільнення за власним бажанням в якій просила надати відпустку та
звільнити з роботи , мала
можливість відкликати цю заяву у встановлений

2

законом строк, повідомивши про це адміністрацію і
не повідомила, не надала доказів про вимушеність написання заяви про звільнення
колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати Г ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні позову .

Керуючись
ст.ст.303, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Першотравневої районної держаної адміністрації Донецької області
задовольнити.

Рішення Володарського
районного суду Донецької області від 21
листопада 2006 року
скасувати.

Відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Першотравневої районної державної
адміністрації Донецької області і Першотравневої центральної районного лікарні
про скасування розпорядження №81-к від 08.09.
2005 року про звільнення, поновлення на роботі на посаді головного лікаря
Першотравневої центральної районної лікарні Донецької області , виплаті
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Рішення   набирає чинності з моменту   його проголошення і може бути оскаржено
протягом двох місяців з дня набрання чинності в касаційному порядку .