РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року лютого
місяця „19" дня
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого,
судді:   Курської А.Г.

Суддів:                           Горбань В.В.

Шаповалової О.
А.

При
секретарі:              Іванові O.K.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Сакського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 06 грудня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

16 червня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. Вимоги мотивовані
тим, що 13 січня 1994 року його баба ОСОБА_3 склала заповіт на його ім'я. На
випадок своєї смерті вона заповіла йому свою квартиру АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 у
віці 82 років
ОСОБА_3 померла. Після її смерті він звернувся до нотаріальної контори, де
довідався про те, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 вже звернулася до
нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. До нотаріальної контори
нею був наданий новий заповіт ОСОБА_3 від 22 вересня 2005 року, в якому вона
заповіла квартиру ОСОБА_2. Вважає останній заповіт недійсним, оскільки на час
його посвідчення ОСОБА_3 не взмозі була власноручно підписати заповіт, не
розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати. Крім того, вона мала два
класи освіти, читати та писати не вміла, являлася інвалідом першої групи по
зору. Влітку 2005 року у
ОСОБА_3 стали проявлятися ознаки психічного розладу, в зв "'язку з чим
вона проходила курс лікування у психіатра. До моменту своєї смерті баба
постійно говорила йому, що він є її спадкоємцем і ніколи не згадувала про новий
заповіт. Просив визнати заповіт від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_2 від
22.09.2005 року недійсним.

Рішенням Сакського міськрайонного суду Автономної
Республіки Крим від 06.12.2006 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання заповіту від імені ОСОБА_3, посвідченого 22.09.2005 року, недійсним
відмовлено за його безпідставністю і необґрунтованістю. Стягнуто з ОСОБА_1   на
користь   ОСОБА_2

Справа № 22-ц-1647/2007 р.                       Головуючий суду першої
інстанції

Романюк Є.В.

Доповідач     Горбань В.В.

2

судові витрати, пов'язані з оплатою державного
мита у розмірі 51 грн і
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права, на неповне з'ясування обставин, які мають
суттєве значення для розгляду справи, на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи і вимогам закону.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить
рішення суду залишити без змін, вважає його законним, а апеляційну скаргу
відхилити як необгрунтовану.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну
скаргу, вислухавши пояснення сторін, їх представників, колегія суддів вважає,
що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог та їх
недоведеності. При цьому суд першої інстнації визнав встановленим, що позивачем
не надано доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 у момент складення
заповіту не розуміла своїх дій та не була у змозі ними керувати, була
неадекватною та не підписувала заповіт особисто.

Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо
необґрунтованості позовних вимог, оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи. Але при цьому не може погодитися з мотивами відмови в
задоволенні позову, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального і
матеріального права.

Згідно з частиною 1
статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом тому, що на його думку, оспорюваний заповіт, який був
складений його бабою ОСОБА_3 22.09.2005 року на ім'я ОСОБА_2 є недійсним,
оскільки ОСОБА_3 у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та
не могла керувати ними, була неадекватною, крім того являлася інвалідом першої
групи по зору та неграмотною особою, яка не могла читати і писати, а також цей
заповіт порушує його права як спадкоємця за заповітом, який був складений
ОСОБА_3 13.01.1994 року на
його ім'я.

Відповідно до вимог статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати
заповіт та скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує
попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.
Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який
заповідач склав перед ним.

Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визначений
недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків,
встановлених статтями 225
і 231 цього
Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 13.01.1994 року державним
нотаріусом Сакської державної нотаріальної контори було посвідчено заповіт, за
яким ОСОБА_3 заповіла свою квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1.

3

15 січня 2004 року приватним
нотаріусом Сакського міського нотаріального округу було посвідчено заповіт,
яким ОСОБА_3 заповіла цю ж саму квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4
та ОСОБА_2 у рівних частках.

В подальшому 22 вересня 2005 року приватним
нотаріусом Сакського міського нотаріального округу було посвідчено заповіт,
яким ОСОБА_3 залишила свою квартиру АДРЕСА_1 одній
ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3 померла.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на дані обставини і
не дав їм належної оцінки відповідно до правил статті 1254 ЦК України.

За таких обставин, виходячи з правил статті 1254 ЦК України та ураховуючи, що попередній заповіт від 13.01.1994 року було
скасовано новим заповітом від 15.01.2004
року, який це був у встановленому законом порядку визнаний недійсним,
колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_1
не належить до тих суб'єктів, які відповідно до вимог частини 1 статті З ЦПК
України, мають право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав,
оскільки у зв'язку зі скасуванням заповідачем заповіту на його ім'я, він
утрачає усі права спадкоємця за цим заповітом. Крім того позивач також не
являється спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 і останній
заповіт від 22.09.2005 року
будь-яким чином не порушує його права.

Оскільки при вирішенні справи фактичні обставини встановлені повно, проте
неправильно застосовано процесуальний і матеріальний закон, колегія суддів
вважає за необхідне в межах своїх повноважень на підставі п. 3 ч. 1, ч.3 ст. 309 ЦПК України
ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 саме з цих
підстав.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. 3 ч.1, ч. 3 ст. 309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Сакського міськраионного суду Автономної Республіки Крим від 06 грудня 2006 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його
проголошення.

Рішення може бути оскаржено
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду
касаційної інстанції.