УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

22
червня 2007р.                                                                                        м.
Донецьк

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в
складі:

Головуючого
Червинської М. Є.,

Суддів:                                   Шевченко
В.Ю.,  Жданової B.C.,

Новосядлої В.М.
,  Висоцької B.C.,

розглянувши
в судовому засіданні в м. Донецьку справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
третя особа ОСОБА_4,  про визнання договорів купівлі-продажу
квартири недійсними,  за касаційними
скаргами ОСОБА_3,  ОСОБА_2,  представника ОСОБА_4- ОСОБА_5,  на рішення Апеляційного суду міста Києва від
26 лютого 2003 року,

встановила:

У серпні
2003р. ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом доОСОБА_2.,  ОСОБА_3.,
третя особа ОСОБА_4.,  про
визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1

Зазначав,  що ця квартира належала йому на праві
приватної власності. Влітку 1996р. чоловік відповідачки- ОСОБА_4. запропонував
йому оформиш проїзні документи для виїзду до Ізраїлю на заробітки. Оскільки
грошей на оплату послуг по оформленню документів у нього не було,  то ОСОБА_4. запропонував йому позичити у
нього 5000дол. США та передати
йому під заставу спірну квартиру,
оформивши договір купівлі-продажу цієї квартири з його дружиноюОСОБА_2.
і мав намір через рік повернути ОСОБА_4. позичені гроші,  а квартиру

Справа№33ц-1104кс-07                                     Категорія
25

Головуючий у
першій   інстанції  Черненко В.А. Суддя-доповідач Шевченко В.Ю.

переоформити
знову.

19 липня
1996р. він оформив зОСОБА_2. договір купівлі-продажу,  але залишився проживати в спірній
квартирі,  оскільки фактично передав її
під заставу. При цьому він видавОСОБА_2. письмову розписку про позичені гроші.У
вересні 1996р. при проходженні митного контролю для вильоту в Ізраїль він був
затриманий,  оскільки паспорт і інші документи
виявились підробленими. ПротиОСОБА_4. була порушена кримінальна справа. 25
вересня 1996р.ОСОБА_2. продала спірну квартиру ОСОБА_3. Вважає,  що остання не може бути добросовісним
покупцем,  оскільки в спірну квартиру до
і після її придбання не приходила. Просив визнати обидва договори купівлі-продажу
квартири недійсними.

Рішенням
Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2002р. в задоволенні
позову відмовлено.

Рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2003р. рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 14.10.2002р. скасовано,  постановлено нове рішення про задоволення
заявленого ОСОБА_1. позову. Визнано недійсними договір купівлі-продажу
квартириАДРЕСА_1,  укладений 19 липня
1996р. між ОСОБА_1. таОСОБА_2. та договір купівлі-продажу вказаної
квартири,  укладебний 25 вересня 1996р.
міжОСОБА_2. та ОСОБА_3. Визнано недійсним договір застави спірної
квартири,  укладений 19 липня 1996р. між
ОСОБА_1. таОСОБА_2. КвартируАДРЕСА_1 повернуто у власність ОСОБА_1 Сторони
повернуто до первинного стану.

У
касаційних скаргах ОСОБА_3., ОСОБА_2.,
представник ОСОБА_4. - ОСОБА_5
просять скасувати рішення апеляційного суду,  залишивши в силі рішення суду першої
інстанції,  посилаючись на порушення
судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія
суддів вважає,  що касаційні скарги
підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  що 19
липня 1996р. міжОСОБА_1 таОСОБА_2. було укладено договір купівлі-продажу
квартириАДРЕСА_1 25 вересня 1996р. ОСОБА_3. за договором купівлі-продажу
придбала уОСОБА_2. вказану квартиру.

Аналізуючи
надані сторонами по справі докази та відмовляючи в задоволенні позову,  суд першої інстанції дійшов до висновку,  що позивачем не було доведено,  що він уклав оспорюваний ним договір
купівлі-продажу квартири зОСОБА_2. під впливом обману та на край невигідних для
себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин,
а також не доведено,  що вказана
угода була удаваною,  а в дійсності
укладено договір застави.

При цьому суд
виходив з того,  що згідно
роз"яснень,  які містяться в
постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978р.(із змінами і
доповненнями) "Про судову практику у справах про визнання угод
недійсними" при вирішенні позовів про визнання угод недійсними в силу  ст. 57 ЦК
України такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів
обману,  насильства,  погрози або збігу тяжких для сторони обставин
і наявності безпосереднього зв"язку з волевиявленням сторони укласти угоду
на вкрай невигідних для себе умовах. Під обманом в таких випадках слід розуміти
умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей,  що не відповідають дійсності,  або замовчування обставин,  що мають істотне значення для угоди. Збігом
тяжких обставин слід

вважати
такий майновий або особистий стан громадянина чи його близьких,  які примусили укласти угоду на вкрай
невигідних для нього умовах.

Згідно
роз"яснень,  що викладені в п.14
зазначеної Постанови встановивши,  що
угода укладена з метою приховати іншу угоду,
суд відповідно до ч.2 ст. 58 ЦК
визнає,  що сторонами укладена та
угода,  яку вони дійсно мали на увазі. У
тому разі,  коли така угода суперечить
законові,  суд постановляє рішення про
визнання недійсною укладеною сторонами угоди із застосуванням наслідків,  передбачених для недійсності угоди,  яку вони мали на увазі.

Керуючись
вказаними нормами матеріального закону та аналізуючи надані сторонами
докази,  суд першої інстанції виходив з
того,  що за заявою ОСОБА_1 по факту
шахрайства відносно нього з бокуОСОБА_4. проводилась перевірка,  в результаті якої було відмовлено в порушенні
кримінальної справи за п.2 ст. 6 КПУ України за відсутністю в діяхОСОБА_4.
складу злочину. ОСОБА_1. також не був визнаний потерпілим при проведенні
розслідування кримінальної справи,  яка
була закрита у 1998р.

Крім
того,  відмовляючи в задоволенні позову,  суд першої інстанції послався на те,  що рішенням Радянського районного суду м.
Києва від 16 червня 1998р. про виселення ОСОБА_1 із спірної квартири,  яке набрало чинності,  встановлено,
що ОСОБА_1. визнавав,  що дану
квартиру продав добровільно,  добре
розумів зміст та наслідки укладеного ним зОСОБА_2. договору купівлі-продажу
спірної квартири.

При
встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не були порушено норми
процесуального права,  дана оцінка усім
наданим сторонами доказам та правильно застосовано норми матеріального закону.

Скасовуючи
це рішення та задовольняючи позов,  суд
апеляційної інстанції виходив з того,  що
висновки суду першої інстанції не відповідають матеріалам справи,  не зазначивши при цьому,  які саме порушення були допущені судом першої
інстанції під час розгляду справи.

Всупереч
вимогам  ст. 3О ЦПК України ( в ред. 1963р.),  переоцінивши докази по справі та постановляючи нове
рішення,  апеляційний суд нових доказів
не досліджував та у своєму рішенні не навів інших доказів,  неподання яких до суду першої інстанції було
зумовлено поважними причинами.

За таких
обставин колегія суддів вважає,  що
рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції з підстав,  передбачених  ст. 339 ЦПК України.

Керуючись  ст.
ст. 333, 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області,

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги
ОСОБА_3,  ОСОБА_2,  представника ОСОБА_4- ОСОБА_5,  задовольнити.

Рішення
Апеляційного суду міста Києва від 26 лютого 2003 року скасувати,  залишивши в силі рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 14 жовтня 2002р.

Ухвала
оскарженню не підлягає.