АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-216 2007р.                                                        Головуючий
житлових                                                          Свитка С.Л.
правовідносин                                                                          Доповідач     в
інстанції Магда Л.Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2 лютого 2007 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в складі:

Головуючого               Храпка В.Д.

Суддів                          Магди Л.Ф. Сіренка Ю.В.

при секретарі              Авласовій
М.Л.

з участю прокурора
Пащенка С.М.

адвоката                      ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
К-Шевченківського районного суду від 4
грудня 2006 р. по справі за позовом Прокурора
К-Шевченківського району в інтересах К-Шевченківської міської ради,
треті особи на стороні позивача К-Шевченківське комунальне підприємство «ВЖ
РЕУ», ОСОБА_2, ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідачів Приватний нотаріус ОСОБА_6, про визнання недійсними свідоцтва про право власності на житло та договору обміну житла і визнання права власності
на житло, вивчивши матеріали справи,

встановила:

Прокурор К-Шевченківського району 12 червня 2003 р. звернувся до суду з позовом в
інтересах К-Шевченківської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання
недійсними свідоцтва про право власності на житло та договору обміну житла і
визнання права власності на житло. В
позовній заяві вказував, що рішенням виконкому К-Шевченківської міської ради НОМЕР_1ОСОБА_4 (в даний час ОСОБА_4) була
надана службова однокімнатна квартира АДРЕСА_1,  хоча
вона  не мала  права на отримання

2

службового житла, оскільки
працювала в РЕУ на посаді муляра-штукатура, яка не входить до переліку посад,
зайняття яких дає право особі на отримання службового житла.

Рішенням міськвиконкому № НОМЕР_2 вказаній службовій квартирі
було надано статус державної і вона була виділена в користування ОСОБА_4, що
перебувала на черзі на отримання квартири на загальних підставах з 19 травня 1998 р. і її черга не настала. Зважаючи на те, що квартира була
надана ОСОБА_4 з порушенням вимог житлового законодавства, квартира повинна бути повернута у розпорядження
держави.

В подальшому
внаслідок неправомірних дій працівників міської ради ОСОБА_4 приватизувала
квартиру на підставі розпорядження органу приватизації НОМЕР_3. та отримала
свідоцтво про право власності на зазначену квартиру від 31 серпня 1998 р.

Згідно з
договором обміну житла від 9
вересня 1998 p., укладеним з

ОСОБА_1, вона обміняла
дану квартиру на 7/25 частин
житлового АДРЕСА_2

Рішенням сесії
К-Шевченківської міської ради від 21 травня 2003 р. за протестом прокурора рішення міськвиконкому від 23 червня 1998 р. про
зміну статусу АДРЕСА_1
зі службової на державну та виділення цієї
квартири в користування ОСОБА_4 було скасовано.

Посилаючись на
те, що приватизація вказаної квартири являється незаконною, відповідно і
свідоцтво про право власності на цю квартиру на ім'я ОСОБА_4 та договір обміну цієї квартири підлягають визнанню недійсними.
Спірна квартира повинна бути повернута державі і право власності на неї повинно бути визнано за К-Шевченківською міською
радою.

24 листопада 2006 р. прокурор
подав -додаткову позовну заяву, в якій просив
визнати недійсними і ордери, видані на ім'я ОСОБА_4 як на службову так і на
держану АДРЕСА_1 та при визнанні договору обміну житлом
недійсним повернути сторони в первісний стан.

Рішенням К-Шевченківського районного суду від 4 грудня 2006 р. позовні вимоги прокурора
задоволені частково, свідоцтво про право власності наАДРЕСА_1, видане ОСОБА_4 31 серпня 1998 p., договір обміну жилими приміщеннями від 9 вересня 1998 p., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 визнані недійсними, визнано право
власності на АДРЕСА_1
за К-Шевченківською міською радою. В
задоволенні решти позовних вимог прокурора відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 і
ОСОБА_1 на користь держави в солідарному порядку 51 грн.судового збору.

З

Не погоджуючись
з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
в якій просить про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позову прокурора з тих підстав, що суд, вирішуючи спір, в
порушення вимог закону не застосував строки позовної давності, не прийняв до уваги те, що прокурор не навів суду
обґрунтованості своєї участі у розгляді
даної справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши
суддю-доповідача, апелянта та її адвоката, які підтримали апеляційну скаргу,
ОСОБА_4, яка подала заяву про приєднання до апеляційної скарги та підтримала
її, заперечення проти доводів апеляційної скарги
прокурора, третіх осіб на стороні позивачів та їх представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, а рішення суду повинно бути скасовано в частині
визнання недійсними свідоцтва про право власності наАДРЕСА_1, виданого
ОСОБА_4 31 серпня 1998 p., договору обміну жилими приміщеннями
від 9
вересня 1998 p., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, визнання права власності на АДРЕСА_1 за К-Шевченківською
міською радою, стягнення з ОСОБА_4 і ОСОБА_1 на користь держави в
солідарному порядку 51 грн. судового збору
і по справі ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову
виходячи з наступного.

Судом в ході
розгляду справи встановлено, що дійсно в 1998
р. спірна квартира була надана ОСОБА_4
з порушенням норм житлового законодавства. Поряд з цим було встановлено, що при
зверненні до суду з даним позовом 12 червня 2003 р. прокурором порушено строки
позовної давності.

Задовольняючи
частково позов прокурора, суд виходив з того, що ним пропущений строк позовної давності на подачу позову про визнання
недійсними свідоцтва про право власності на АДРЕСА_1 і договору
обміну цієї квартири з поважних причин, оскільки про обставини надання ОСОБА_4 квартири в 1998 р. з порушенням норм житлового законодавства, прокурору стало відомо тільки в 2003 р. при перевірці скарг громадян. При цьому суд
вийшов за межі заявлених вимог, бо з позовних заяв прокурора не вбачається, що він просив суд про поновлення
пропущеного ним строку позовної давності.

Судом також
допущено протиріччя висновків в мотивувальній частині рішення, оскільки суд
вважав, що відносно вимог прокурора про визнання ордерів, виданих ОСОБА_4 на
спірне житло в 1998 p., прокурором строк
позовної* давності пропущений без поважних причин, зважаючи на те, що протягом 1998-2003 р. р. прокурором неодноразово проводилися в міській раді перевірки
дотримання житлового законодавства і, приймаючи до уваги незначний об'єм цих
перевірок, прокурор міг виявити такі порушення протягом

4

строків
позовної давності. В той же час відносно свідоцтва про право власності, виданого на підставі ордеру та розпорядження міської ради
про приватизацію наданого їй житла, яке прокурором не оспорюється, в тому
ж 1998 р. строк
пропущено з поважних причин.

Судом при
ухваленні рішення невірно застосовані вимоги ст. 46 ЦПК України, ст. "261
ЦК України, якими встановлено, що органи та особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб
або державних чи суспільних інтересів, мають
процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах
якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду, а перебіг позовної
давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Отже вирішуючи
питання про початок перебігу строку позовної давності суду слід було виходити з дня, коли про порушене право стало відомо
особі, в інтересах якої заявлено позов прокурора, тобто з дня коли про
порушення житлового законодавства при
наданні квартири ОСОБА_4 стало відомо К-Шевченківській міській раді, а
міській раді про обставини надання квартири ОСОБА_4, як видно з матеріалів
справи, було відомо з часу прийняття відповідних рішень виконкомом міської ради
та видачі їй свідоцтва про право власності на квартиру.

Будь яких переконливих доказів про поважність пропуску строків позовної давності
прокурором суду надано не було, питання про поновлення строку давності у
встановленому законом порядку прокурором під час розгляду справи не ставилось.

Під час розгляду справи відповідачі заявили суду про застосування строку позовної
давності.

Згідно з вимогами ст. 267 (ст. 80 ЦК України 1963 р.) ЦК України сплив позовної
давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

За наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в частині
визнання недійними свідоцтва про право власності наАДРЕСА_1, виданого ОСОБА_4 31 серпня 1998 р. і договору обміну
житла, укладеного між нею та ОСОБА_1 9 вересня
1998 p., визнання права власності на цю квартиру за К-Шевченківською міською радою і стягнення з відповідачів на користь
держави судового збору скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позову прокурора.

Доводи
апеляційної скарги про необґрунтованість позову прокурора з тих підстав, що прокурор не довів наявність інтересів
держави в даному цивільному спорі, не можуть бути прийняті до уваги з тих
підстав, що ст. 45 ЦПК України передбачено
можливість звернення прокурора до суду з заявами про захист прав, свобод чи
інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів.

5

А тому керуючись ст.ст. 261, 267 ЦК України, ст. 46, 307, 309,
316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення К-Шевченківського
районного суду від 4 грудня 2006 р. скасувати в
частині визнання недійсними свідоцтва про право власності наАДРЕСА_1, виданого
на ім'я ОСОБА_4. від 31 серпня 1998 р. і договору обміну житловими приміщеннями
між ОСОБА_4і ОСОБА_1 від 9
вересня 1998 p., визнання права власності наАДРЕСА_1 за К-Шевченківською
міською радою та про стягнення з ОСОБА_4 і ОСОБА_1 51 грн. судового збору
на користь держави.

В задоволенні позову Прокурора К-Шевченківського районного суду до ОСОБА_4,
ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтва про право власності наАДРЕСА_1 від
31 серпня 1998 р,, виданого ОСОБА_4 та договору обміну житловими приміщеннями
від 9 вересня 1998 p., укладеного між ОСОБА_4і ОСОБА_1, визнання права
власності наАДРЕСА_1 за К-Шевченківсью міською радою відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення судової палати може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з моменту
його проголошення.