Справа №
22-163/07                                                                    Головуючий
у 1-й інстанції: Буднікова Н.П.
Суддя -
доповідач: Гончар О.С.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2007 року                                            м.
Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі:

головуючого
судді      Савченко О.В.

суддів                                  Гончара О.С., Мануйлова Ю.С.

при секретарі                     Ткаченко
М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу - ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької області від 02 листопада 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання частини житлового будинку
спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину
житлового будинку, про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2004 року позивач звернулась до суду з позовом
до відповідача ОСОБА_2 про визнання.майна спільною власністю подружжя і про
поділ майна.

Ухвалою суду від 31 травня 2006 року до участі у справі в
якості співвідповідача залучена ОСОБА_4, як співвласник домоволодіння, що
підлягає поділу.

Після неодноразових уточнень позовних вимог позивач
зазначала, що вона з березня 1992 року по листопад 2004 року перебувала з
відповідачем в шлюбі, від якого у них є неповнолітній син ОСОБА_5. За час шлюбу
сторони придбали рухоме і нерухоме майно, загальна вартість якого на думку
позивача складає 23900 грн. Шлюбні відносини між сторонами припинено. Дійти
згоди про розділ спільно нажитого майна добровільному порядку сторони не
змогли. В зв'язку з чим, позивач звернулась до суду.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції сторони
дійшли обопільної згоди, щодо переліку спірного рухомого майна, його вартості і
способу поділу.

Щодо нерухомого майна, яке складається з АДРЕСА_1, то
позивач просила визнати це майно спільним майном подружжя, визнавши за нею 2/9
частки даного будинку. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що після того, як
відповідачеві ОСОБА_2. в 1997 році було подаровано 2/3 вказаного будинку, за
спільні грошові кошти в період 1998-2004 роки ОСОБА_2, ОСОБА_3 провело його
капітальну реконструкцію, в наслідок чого будівля істотно збільшила свою
вартість. Саме ця обставина на думку позивача дає підстави вимагати за собою
право власності частину в спірному майні.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької
області від 02 листопада 2006 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Проведено
поділ рухомого майна ОСОБА_2, ОСОБА_3. При цьому на користь позивача з
відповідача стягнуто компенсацію на загальну суму 50 грн.

Щодо нерухомого майна, то судом 2/3 частини АДРЕСА_1
визнано спільною сумісною власністю. За позивачем визнано право власності на
2/9 його частки.

Не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, апелянт просив судове рішення скасувати,
ухваливши нове, яким в задоволенні позовних вимог, щодо нерухомого майна
відмовити в повному обсязі. В іншій частині рішення не оскаржувалось.

Представник відповідача мотивував свої вимоги тим, що 23
частки спірного домоволодіння є його особистою власністю, оскільки він набув на
неї право за договором дарування. Капітальний ремонт будинку не проводився, мав
місце лише поточний ремонт будинку.

Позивачем
судове рішення не оскаржувалось.

Вислухавши доповідача, дослідивши обставини справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

2

Згідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без
змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду
справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги.

З матеріалів справи вбачається, що суд правильно
встановив правовідносини, які склалися між учасниками справи, дав їм належну
правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх
оцінив.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують
висновків суду першої інстанції, а лише відображують позицію відповідача,
висловлену ним в судовому засіданні, і яку він вважає такою, що є єдино вірною
та єдино можливою.

Відповідно до ст. 62 СК України, якщо майно дружини,
чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних
трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору
може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя.

Так, суд першої інстанції правильно визнав спільним
сумісним майном подружжя 2/3 частини АДРЕСА_1, оскільки згідно висновку
додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 28 вересня 2006 року
вартість проведених протягом 1998-2004 року у спірному домоволодінні робіт
складає 2/3 частки від будівельної вартості 2/3 частин домоволодіння.

Вартість зазначеного нерухомого майна за час шлюбу
істотно збільшилась внаслідок спільних трудових та грошових затрат ОСОБА_2,
ОСОБА_3.

Крім висновків експертизи, суд першої інстанції посилався
на показання свідків, які підтвердили заяву позивача і висновки експертизи, про
те, що у спірному будинку проводився не просто поточний ремонт, а його було
реконструйовано. Експлуатація елементів будівлі можлива лише за умови
проведеного їх ремонту.

Відповідачем ОСОБА_2 і його представником суду не було
надано доказів того, що вартість і стан фізичного зносу спірного будинку не
змінився, або ж покращився незначним чином.

За таких обставин, при розгляді справи апеляційним судом
встановлено, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення
суду першої інстанції або ж направлення справи на новий розгляд.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який дії в інтересах ОСОБА_2,
відхилити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької
області від 02 листопада 2006 року по справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.