УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» лютого 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого судді Іващенко В.В.

Суддів                       Летягіної О.В.

Сінані О.М.

При секретарі     Іванові O.K.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
Міністерства охорони навколишнього природного середовища України про стягнення
середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в зв'язку з неправильним
формулюванням причин звільнення, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці видачі
трудової книжки, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку
при звільненні по день фактичного розрахунку, стягнення суми вихідної допомоги,
відшкодування майнової шкоди, яку завдано вимушеними витратами на проїзд та
відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Ялтинського міського суду АР Крим від 01.09.2006
року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до Міністерства охорони навколишнього природного
середовища України, збільшивши розмір позовних вимог в ході розгляду справи, в
якому просила суд стягнути з відповідача на її користь суму середньої
заробітної плати за час вимушеного прогулу з урахуванням встановленого індексу
інфляції 987грн. 77коп., суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у
зв'язку з неправильним формулюванням причин звільнення , одночасно,
стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу при затримці
видачі трудової книжки з урахуванням встановленого індексу інфляції -2292грн. 86коп.,
суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені по день
фактичного розрахунку з урахуванням встановленого індексу інфляції - 1263грн. 97коп.,
суму вихідної допомоги -
1430грн. 70коп., а також 521грн. 13коп. у відшкодування майнової шкоди,
завданої вимушеними витратами на проїзд, і 15000грн. у відшкодування моральної
шкоди.

Вимоги
мотивовані тим, що з 1991
року вона займала посаду начальника Ялтинської ділянки державної інспекції
охорони Чорного моря. 14.03.2004
року позивачку звільнено за прогул. Рішенням Ялтинського міського суду від 02.12.2004 року наказ про
звільнення було скасовано, позивачка була поновлена на роботі, а у зв'язку з
ліквідацією інспекції - змінено підстави
та формулювання звільнення на ст.40 п.1 КЗпП України. Ухвалою Ялтинського
міського суду АРК від 25.01.2005 року зазначено
рішення було роз'яснено і позивачка вважається звільненою з 01.11.2004 року. В зв'язку
з вищевикладеним вважає, що знаходилася у вимушеному

Справа № 22-490/2007 р.                 Головуючий у першій інстанції Савранська Т.І.

Доповідач
Летягіна О.В.

прогулі, а затримка видачі їй трудової книжки відбулася з
вини відповідача. Зважаючи на те, що її звільнення є незаконним, позивачка,
посилаючись на ст.44 КЗпП України, вважає, що має право на вихідну допомогу.
Наявність моральної шкоди мотивує тим, що порушення норм трудового
законодавства відповідачем, привело до душевних страждань, вимагає від неї
додаткових зусиль для організації свого життя, що пов'язано з тими труднощами,
які обумовлені пошуком нової роботи.

Рішенням
Ялтинського міського суду АР Крим від 01.09.2006
року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з Міністерства охорони
навколишнього природного середовища України на користь ОСОБА_1 суму середньої
зарплати за час вимушеного прогулу з урахуванням встановленого індексу інфляції
в розмірі 987грн. 77коп., суму вихідної допомоги в розмірі 476грн.,
відшкодування моральної шкоди -
1000грн., а всього -
2455грн. 67коп.

На вказане
рішення ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про
скасування рішення суду в частині відмови в задоволені позовних вимог, та
задоволення позовних вимог в повному обсязі. Просить також покласти на
відповідача зобов'язання з повернення їй суми судового збору.

Апелянт вважає,
що висновки суду суперечать нормам матеріального та процесуального права. Її
пояснення, які вона давала в судовому засіданні, перекручені; документи, надані
до суду, проігноровані. Вказує, що суд дає тлумачення ст.ст. 38,39,44 КЗпП України, що
не входить до його повноважень, і незаконно звужує вимоги ст.44 КЗпП України,
та перекручує зміст ст.1166
ЦК України. Також, судом не прийняті до уваги надані письмові докази в
частині необхідності поїздок ОСОБА_1 до Одеси і Києва. Суд неправомірно поширив
позовні вимоги в частині захисту ділової репутації, адже в позові апелянт вимог
про захист ділової репутації в зв'язку з розповсюдженням недостовірної
інформації, не ставила. Суд порушив вимоги ст.ст.213, 215 ЦПК України, не
вказавши на підставі якої норми закону кваліфікував порушення трудового
законодавства Державною інспекцією охорони Чорного моря відносно неї, як
правопорушення, заподіяне з простої необережності. Вважає також суму, стягнену
у відшкодування моральної шкоди -
занизькою.

Дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення
сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до
статті 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи
частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обставини,
встановлені рішенням Ялтинського міського суду від 02.12.2004 року, і ухвалою
того ж суду від 25.01.2005
року щодо звільнення ОСОБА_1 за п. 1
ст.40 КЗпП України з 01.11.2004
року, є такими, що не доказуються при розгляді справи, на підставі ч.З
ст.61 ЦПК України. Виходячи з цього, а також враховуючи незаконне звільнення
позивачки 14.09.2004 року, з
подальшим поновленням на роботі і одночасним звільненням з 01.11.2004 року, суд
зазначив, що на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з урахуванням індексу інфляції, в розмірі 987грн. 77коп.та
вихідну допомогу в сумі 476 грн. і в відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів.

З матеріалів
справи вбачається, що з 1991
року ОСОБА_1 обіймала посаду начальника Ялтинської ділянки Державної
інспекції охорони Чорного моря. 14
вересня 2004 року
позивачку було звільнено за прогул. Рішенням Ялтинського

Справа № 22-490/2007 р.                 Головуючий у першій інстанції Савранська Т.І.

.................... Доповідач Летягіна
О.В.

міського суду від 2 грудня 2004 року наказ про
звільнення ОСОБА_1 було скасовано, позивачка поновлена на роботі, а у зв'язку з
ліквідацією інспекції, суд змінив підстави та формулювання звільнення на
звільнення по ст..40 п. 1
КЗпП України у зв'язку з ліквідацією Державної інспекції охорони Чорного
моря. Ухвалою Ялтинського міського суду АРК
від 25.01.2005 року
зазначене рішення було роз'яснено і позивачка вважається звільненою з 1 листопада 2004 року.

Суд встановив,
що оскільки позивачку було незаконне звільнено 14.09.2004 року і поновлено на роботі 1.11.2004 року, то час між цими датами слід вважати вимушеним
прогулом та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу
з урахуванням інфляції в сумі 987
гривень 77 копійок.

Крім того, Судом
встановлено, що позивачка була поновлена на роботі на знов звільнена вже за
ст.40 п.1 КЗпП України, звільнення за якою передбачає застосування до неї
положень ст.44 КЗпП України, а саме, виплату вихідної допомоги, яку суд стягнув
на користь позивачки суму в вигляді середнього заробітку - 476 гривень.

З положень ст. 235
КЗпП України слідує, що при винесенні рішення про поновлення на роботі
орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. З положень статті 44
КЗпП України передбачається, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.6 ст.36 та п. 1,2 і 6 ст.40 цього Кодексу, працівникові
виплачується вихідна допомога в розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Враховуючі ці
положення закону, колегія суддів вважає висновки суду при стягненні
вищевказаних сум обґрунтованими, як і стягнення сум в відшкодування моральної
шкоди в сумі 1000 гривень.

Згодна колегія
суддів і з висновками суду про відмову в позові відносно інших позовних вимог.

Судом першої
інстанції встановлено, що трудова книжка була видана позивачці на руки при
звільненні 14.09.2004 року,
тому суд не знайшов підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення суми
у зв'язку з затримкою видачі трудової
книжки, і не визнав вини відповідача у несвоєчасній її видачі. Також, судом не
виявлено доказів того, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій
книжці перешкоджало працевлаштуванню ОСОБА_1

Суд не знайшов
підстав для застосування положень ст. 117
КЗпП України, відповідно до якої в разі
невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України,
при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Оскільки зі зведеної відомості №50 Державної
інспекції охорони Чорного моря від 26.10.2004
року вбачається, що відповідний платіж було здійснено за платіжним
дорученням від 12.10.2004
року.

До того ж цей
період підпадає під період за який була стягнена сума середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, а законодавством не передбачене стягнення середнього
заробітку за один і той же час декілька разів.

Необгрунтованими
визнано судом першої інстанції вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми вихідної
допомоги в сумі вказаної позивачкою.

Не знайшов суд в
матеріалах справи і фактів, які б підтверджували доводи позивачки стосовно необхідності стягнення витрат на проїзд, тому
зазначену вимогу суд визнав такою, що не підлягає задоволенню.

Задовольняючи
частково вимогу про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, суд у відповідності
до ч.З ст.23 ЦПК України прийняв до уваги

Справа № 22-490/2007 р.                 Головуючий у першій інстанції Савранська Т.І.

.................... Доповідач Летягіна О.В.

характер правопорушення, який вчинено з
простої необережності, глибину душевних страждань позивачки, які
мають характер простих переживань при відсутності
жодних доказів у підтвердження іншого, конкретні обставини справи, а також
вимоги розумності і справедливості.

Таким  чином,
судова колегія  з  цивільних
справ  вважає,   що
доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для
висновку про . неправильне    застосування    судом
першої    інстанції    норм
матеріального    і процесуального   права,
які   призвели   або
могли   призвести  до
неправильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 303, 304, п.1 ст.307, 308, 313, п.1
ст.314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 01.09.2006 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і
може бути оскаржена в касаційному порядку протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили безпосередньо до
Верховного суду України.

Справа № 22-490/2007 р.                       Головуючий у першій інстанції Савранська Т.І.

Доповідач Летягіна О.В.