Справа № 22ц-2345/07                                                Головуючий у І -й інстанції
Доповідач апеляційного суду Славгородська Н.П.
УХВАЛА

18 грудня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі: головуючого - Славгородської Н.П.,  суддів: Базовкіної Т.М. ,  Мурлигіної О.Я.,  при секретарі БобуйокІ.Ф.,  за участю:

·
представника позивача ОСОБА_1,

·
відповідачки ПП ОСОБА_2,
її представника ОСОБА_3,

·
представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за  апеляційними скаргами

ОСОБА_5,  приватного підприємця (далі - ПП)
ОСОБА_2,  Управління з використання та
розвитку комунальної

власності
Миколаївської міської ради

на
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 4 жовтня 2007 року

за  позовом ОСОБА_5 до ПП ОСОБА_2,  Управління з

використання
та розвитку комунальної власності,
Миколаївської міської ради про визнання недійсними договору
купівлі-продажу комунального майна та свідоцтва

про
право власності на нерухоме майно,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2006 р. ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ПП ОСОБА_2,  Управління з використання та розвитку
комунальної власності про визнання недійсним договору купівлі-продажу
комунального майна на підставі  ст.  48 ЦК
УРСР.

Позивач зазначав,  що він є власником
АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 27 жовтня 2000 p.,
інші приміщення знаходяться у власності виконкому Миколаївської
міськради. Частину нежитлових приміщень будинку,  а саме приміщення колясочної,  з 2000 р. займає ПП ОСОБА_2,
де організувала перукарню. За договором купівлі-продажу
комунального майна від 5 вересня 2003 р. Фонд комунальної власності продав ПП
ОСОБА_2 9/1000 частин нежитлових приміщень № 1, 2, 3 загальною площею 14, 8
кв.м.  в АДРЕСА_2. Вважає,  що даній договір порушує його право
власності,  оскільки допоміжні приміщення
передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними
квартир багатоквартирних будинків,  а
договір укладений без його згоди як співвласника майна.

До участі в справі судом залучені в якості третьої особи приватний нотаріус
ОСОБА_6  та в якості співвідповідача
Миколаївська міська рада.

У травні 2007 р. позивач пред'явив позов до відповідачів про визнання
недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 9 червня 2003 p.,  виданого територіальній громаді м.  Миколаєва в особі Миколаївської міської ради
на допоміжні приміщення будинку,  в тому
числі приміщення перукарні,  яке фактично
є колясочною. Позивач посилався на те,
що свідоцтво видане з порушенням його прав співвласника майна,  а тому є незаконним.

2

Рішенням Центрального районного суду м.
Миколаєва від 4 жовтня 2007 р. позов задоволений частково: визнано
частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 9 червня
2003 р. видане територіальній громаді м.
Миколаєва в частині права власності на 9/1000 нежитлових приміщень в
АДРЕСА_2,  визнано недійсним договір
купівлі-продажу комунального майна від 5 вересня 2003 p.,
укладеного між Фондом комунальної власності та ПП
ОСОБА_2,  стягнуто з Управління з
використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради на
користь ПП ОСОБА_2 9290 грн. та зобов'язано останню повернути 9/1000 частин
нежитлових приміщень Миколаївській міській раді.

В
апеляційних скаргах:

·  ОСОБА_5
просить змінити рішення суду і задовольнити його вимоги в повному обсязі,  посилаючись на те,  що суд повинен був визнати свідоцтво повністю
недійсним та повернути майно у спільне володіння його співвласників,  в числі яких є він;

·  ПП
ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у
позові,  посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Управління
з використання та розвитку комунальної власності приєдналося до апеляційної
скарги ПП ОСОБА_2

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення осіб,  які приймають участь в справі,  перевіривши наведені в скарзі доводи та
дослідивши матеріали справи,  колегія
суддів вважає,  що апеляційні скарги
підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що позивач є власником
АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 27 жовтня 2000 р. В даному будинку
на першому поверсі розташоване приміщення перукарні,  що складає 9/100 частин нежитлових приміщень
будинку. Власником цього приміщення є ПП ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу комунального майна від 5 вересня 2003 р.

Визнаючи
недійсним договір купівлі-продажу зазначеного приміщення,  суд виходив з того,  що спірне приміщення за призначенням є колясочного,  яке відноситься до допоміжних приміщень,  передається у власність квартиронаймачів при
приватизації квартир безоплатно і окремо приватизації не підлягає.

Проте до такого
висновку суд прийшов передчасно.

Згідно
повідомлення ЗАТ «Миколаївський Діпроміст» від 6 березня 2007 р. № 250 проектом
житлового АДРЕСА_2 спірне приміщення передбачалося як наскрізний прохід,  про призначення приміщення після здачі
будівлі в експлуатацію в 1985 р. необхідно запросити в експлуатаційній
організації (а.с.  115).

Заперечуючи
проти позову,  Управління з використання
та розвитку комунальної власності посилалося на те,  що спірне приміщення ніколи не
використовувалося для побутового обслуговування мешканців будинку,  а використовувалося для торговельних,  побутових та інших потреб непромислового
характеру,  а тому не відноситься до допоміжних
приміщень.

З
матеріалів справи вбачається що будинок,
в якому розташоване спірне приміщення,
знаходиться на балансі комунального житлово-експлуатаційного
підприємства Миколаївської міської ради «Проспект».

Однак
суд не залучив КЖЕП «Проспект» до участі в справі в якості третьої особи,  у зв'язку з чим неповно з'ясував обставини
справи відносно призначення спірного приміщення на час приватизації квартир
будинку квартиронаймачами,  чи віднесено
воно до допоміжних приміщень загального користування та чи брали участь
власники квартир у витратах,  пов'язаних
з його утриманням.

3

Суд
також залишив без уваги,  що договір
купівлі-продажу спірного приміщення був укладений на підставі рішення
Миколаївської міської ради від 28 лютого 2003 р. № 10/39 «Про внесення
доповнень до рішення міської ради від 26 квітня 2000 р. № 18/7 «Про виконання
Програми приватизації комунального майна м.
Миколаєва,  затвердження звіту про
використання коштів позабюджетного фонду приватизації за 1999 рік та
затвердження Програми приватизації на 2000-2002 роки»,  яким приміщення 1 поверху поАДРЕСА_2 включено
в групу «А» комунальної власності територіальної громади,  які підлягають приватизації способом
«викуп»,  і зазначений покупець ПП
ОСОБА_2 (а.с. 59-60). Дане рішення Миколаївської міської ради не оскаржено.

Крім
того,  в додатковій позовній заяві
ОСОБА_5 просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме
майно від 9 червня 2003 р.,  за яким в АДРЕСА_2 сходи з 1 по ІХ
поверхів,  ліфт,  смітезбірники та перукарня загальною площею
1581, 5 кв.м.  є комунальною власністю та
належить територіальній громаді м.
Миколаєва в особі Миколаївської міської ради (а.с. 88-90).

Суд же
розглянув вимоги про недійсність свідоцтва тільки відносно перукарні,  а відносно інших зазначених в свідоцтві
приміщень вимоги ОСОБА_4 залишилися не розглянутими.

Враховуючи
викладені обставини,  у відповідності до
п. п. 4,  5 ч. 1  ст.
311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи
на новий розгляд.

При
новому розгляді суду необхідно врахувати викладене і в залежності від
встановленого вирішити спір у відповідності до закону.

Керуючись статтями
303,  311, 315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_5,  приватного підприємця
ОСОБА_2 та Управління з використання та розвитку комунальної власності
задовольнити частково.

Рішення
Центрального районного суду м.  Миколаєва
від 4 жовтня 2007 року скасувати,  а
справу направити на новий розгляд до того ж суду іншому судді.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але протягом двох місяців з дня набрання
законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України.