РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2007 року                                                                            м.
Ужгород

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у
складі:

головуючої - Боднар О.В.

суддів - Белякова І.І., Ігнатюка
Б.Ю.

при секретарі - Махмутовій В.Ю.

з участю -
представника первісного позивача ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за
заявою ОСОБА_1про ухвалення додаткового рішення, -

УСТАНОВИЛА:

Рішенням
апеляційного суду Закарпатської області від 21 березня 2007 року було скасовано
рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 травня 2006 року та додаткове
рішення цього суду від 1 вересня 2006 року. Змінений первісний позов ОСОБА_1до
Ужгородської міської ради про встановлення меж земельної ділянки, передачу
земельної ділянки у власність та видачу документів, що підтверджують право
власності на земельну ділянку, задовольнити частково. Зобов'язано Ужгородську
міську раду встановити межі земельної ділянки площею 385 кв.м., розташованої у
м. Ужгороді, АДРЕСА_1, право
користування якою ОСОБА_1. набула згідно договору купівлі-продажу від 28 травня 1991 року,
посвідченого Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою, реєстр. №
1-1741.

В задоволенні
решти вимог за первісним позовом ОСОБА_1. відмовлено.

В частині
зустрічного позову ОСОБА_3., ОСОБА_4 до ОСОБА_1., Ужгородської міської ради про
визнання недійсним рішення виконкому Ужгородської міської ради та договору
купівлі-продажу справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У квітні 2007 р. ОСОБА_1.
звернулася до апеляційного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення,
оскільки судом не було вирішено питання про судові витрати.

У судовому
засіданні представник ОСОБА_1. -
ОСОБА_2. заяву підтримав і просив до судових витрат включити також суму 950 грн., про яку
ОСОБА_1. не заявила під час судового розгляду справи, однак ця сума була
сплачена йому, як адвокату, за надання юридичної допомоги.

Справа
№22ц-26/07                                                            Номер
рядка статичного звіту: 33

Головуючий в 1 інстанції: Андрійцьо В.Д.

Доповідач: Боднар О.В.

2

Заслухавши   пояснення
представника   сторони   та
перевіривши   матеріали справи,
апеляційний суд визнав, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає
задоволенню, а заявлена сума судових витрат
стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з таких
підстав.

Відповідно до
ст.220 ЦПК, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у
справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не
вирішено питання про судові витрати.

Згідно ст.88 ЦПК
стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

В матеріалах
справи є документальні підтвердження судових витрат позивачки ОСОБА_1. на суму 781,05 грн. (а.с.3,
106, 231, 249).

Однак з
урахуванням того, що заявлені ОСОБА_1. позовні вимоги про зобов'язання
відповідача встановити межі земельної ділянки, передати цю ділянку їй у
власність та видати документи, що підтверджують право власності, рішенням
апеляційного суду були задоволені частково лише щодо однієї з трьох
вищевказаних вимог, судові витрати підлягають присудженню пропорційно до
розміру задоволених позовних вимога, а саме у сумі 260,35 грн. ( 781,05 : 3 = 260, 35 грн.).

Що стосується
вимог про стягнення витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката в
сумі 950 грн., то
такі під час розгляду справи стороною не заявлялись і предметом судового розгляду
не були, а отже питання про їх стягнення вирішено додатковим рішенням суду бути
не може.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст.88, 220,
307 ЦПК України, апеляційний суд,-

РІШИВ:

Стягнути з
Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1судові витрати в сумі 260 (двісті
шістдесят) гривень 35 коп.

Додаткове рішення набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.