Справа № 1733                                                        Головуючий
Категорія - 34                                                           Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2007 року колегія судців судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого
- Рудь В.В.

судців
-Лисичої Н.М., Котушенко СП.

при
секретарі - Чергенець CO.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного
суду М.Дніпропетровська від 22 грудня 2006 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права власності на частину квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2005 року ОСОБА_2. звернувся до суду з уточненим
в ході розгляду справи позовом (а.с.136-137, 154) до ОСОБА_1 про визнання права
власності на 'Л частину квартири АДРЕСА_1 в М.Дніпропетровську, мотивуючи це
тим, що з 1992 року знаходився з відповідачкою в шлюбі. В 1998 році вони
придбали зазначену квартиру, яка є їх спільною сумісною власністю, хоч і
оформлена на відповідачку.

При розлученні з відповідачкою була досягнута
домовленість про залишення їй всього сумісно придбаного майна за умови, що вона
не вимагатиме сплати аліментів на утримання дитини.

В січні 2004 року від судового пристава м.Тихорецька він
довідався, що відповідачка порушила вказану домовленість, звернувшись до суду з
позовом про стягнення аліментів, тому він вимушений був звернутись до суду за
захистом своїх прав і просив визнати за ним право власності на 1А частину
вказаної квартири.

Відповідачка проти позову заперечувала, посилаючись на
те, що зазначена квартира належить їй на праві особистої власності, бо була
придбана за гроші її родини.

Справа судами розглядалася неодноразово. Останнім
рішенням Красногвардійського районного суду М.Дніпропетровська від 22 грудня
2006 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідачка порушила питання про
скасування рішення, як постановленого з порушенням норм матеріального та
процесуального права і про ухвалення нового рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів не знаходить передбачених ст.ст.309-311 ЦПК України підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи сторони з 1992 року знаходилися
в шлюбі, від якого мають дочку, 1993 року народження. 22 квітня 1998 року вони,
на підставі договору купівлі продажу, укладеного між родиною ОСОБА_3 та ОСОБА_1
придбали квартиру АДРЕСА_1 в М.Дніпропетровську. Пізніше сім'я сторін розпалась
і в 2001 році їх шлюб був розірваний.

Оскільки зазначена квартира набута подружжям під час
шлюбу, суд, на підставі ст.ст.60,70 СК України, дійшов правильного висновку, що
вона належить сторонам на праві спільної сумісної власності та визнав за
позивачем право на 1/4 її частину, поновивши йому, з урахуванням обставин
справи, строк на звернення до суду за захистом своїх прав.

Розглядаючи виниклий спір, суд першої інстанції в досить
повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку доказам в їх сукупності.
Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимоги закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна квартира була
придбана за гроші подаровані відповідачці бабусею, не є підставою для
скасування рішення, оскільки суду не надано доказів про те, квартира була
придбана саме за ці гроші.

2

Посилання відповідачки на ч.3 ст.70 СК України та на
неприйняття судом до уваги факту проживання з нею дітей - не є підставою для
задоволення апеляційної скарги, оскільки питання про відступлення від засади
рівності часток в спільному майні перед судом першої інстанції вона не ставила.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового
значення для вирішення спору і не дають підстав до висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, а зводяться до
незгоди з висновками суду по оцінці доказів.

Згідно ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів,
належить суду, який оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується
на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313,315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду
м.Дніпропетровська від 22 грудня 2006

року залишити без змін.