Справа
№ 2 - 3339/07
Р І Ш Е Н Н Я

І м
е н е м  У к р а ї н и

04
грудня   2007 року                                                                        м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у
складі:

головуючої
- судді Карапута Л.В.,

при
секретарі - Товстенко Н.М.,

з
участю:  сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про відшкодування матеріальної та
моральної  шкоди,

в с т а н о в и в:

10 травня  2007 року позивач звернувся до суду з позовом
до відповідача про розірвання трудового договору, стягнення  7655 грн. 41 коп. у відшкодування матеріальної
шкоди  та 2000 грн. 00 коп. моральної
шкоди.

В ході розгляду справи позивач
уточнивши позовні вимоги  просив  зобов'язати відповідача з"явитися в
Чернігівський міський центр зайнятості, особисто  розписатися у трудовому
договорі від 21.09.2006 року про його розірвання.

В обґрунтування позову зазначив,
що  відповідач був прийнятий  по трудовому договору  від 21.09.2006 року на роботу водієм
автомобіля. 22.09.2006 року позивач уклав з ОСОБА_2 договір про повну
індивідуальну матеріальну відповідальність. Згідно акту від 21.11.2006
року  складеного позивачем було
встановлено відсутність  комплектності
автомобіля на загальну суму 2199 грн. 13 коп.,
нанесено матеріальний збиток на суму 1059 грн. 28 коп. в зв'язку з
ремонтом топливної апаратури автомобіля та неотриманого прибутку на суму 3597
грн. Також відповідачем не були повернуті позивачу кошти в сумі 800 грн., які
були переведені грошовим переводом.. Посилаючись на зазначені обставини,
позивач також просив відшкодувати йому моральні страждання в розмірі 2000 грн.

У
судовому засіданні позивач та його представник підтримали   позовні вимоги   і наполягали
на їх задоволенні.

Відповідач позов не визнав і просив
відмовити в задоволенні.

Представник співвідповідача поклалася на
думку суду.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали
справи суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідач по
трудовому договору від 21.09.2006 року був прийнятий на роботу водієм автомобіля.
Чернігівським міським центром зайнятості, згідно ст. 24-1 КЗпП Українеи, у
порядку, визначеному наказом Міністерства праці та соціальної політики України
від 08.06.2001 року за № 260, був зареєстрований трудовий договір  від 21.09.2006 року між найманим працівником
ОСОБА_2 та фізичною                    особою - підприємцем
ОСОБА_1.

Як випливає із пояснень
представника співвідповідача при знятті з реєстрації трудового договору у
державній службі зайнятості необхідна особиста присутність сторін трудового
договору, що  його підписали. Оскільки
відповідач ОСОБА_2 ухиляється від з'явлення до державної служби зайнятості
для  зняття з реєстрації  трудового договору, але сам факт його
звільнення та підстави йому фактично відомі, тому суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог в частині зобов'язання ОСОБА_2 особисто з'явитися до
Чернігівського міського центру зайнятості з приводу розірвання трудового
договору від 21.09.2006 року.

22.09.2006 року позивач із ОСОБА_2
заключив договір про повну індивідуальну відповідальність.

Згідно п. 1
ст. 135 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі,
організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою,
організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір
про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання
або для інших цілей.

Пленум Верховного Суду України в
п. 8 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди,
заподіяної  підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками" від 29 грудня 1992 року № 14 роз'яснив, що
розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі  письмового договору, укладеного  працівником з підприємством, установою,
організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших цінностей                 ( недостача, зіпсуття ),
переданих йому для зберігання або інших цілей ( п. 1 ст. 134 КЗпП України ),
суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з
якими згідно ст. 135-1 КЗпП України може бути
укладено  такий договір та чи був
він укладений.

Постановою Верховної Ради України
" Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів
законодавства Союзу РСР" від 12 вересня 1991 року № 1545 визначено, що на
території України діють законодавчі акти СРСР, якщо вони не суперечать
законодавству України.

Відповідно до Переліку посад і робіт,
які заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємство, установа,
організація можуть укладати письмові договори про повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення
схоронності  цінностей, переданих
їм для зберігання, обробки, продажу ( відпуску ), перевезення або застосування
у процесі виробництва, затвердженого
постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28 грудня 1977
року № 447/24, ОСОБА_2 не належить до категорії працівників ( за займаною
посадою і виконуваною роботою ), з якими
повинно укладатися письмовий договір про повну матеріальну
відповідальність.

Згідно Порядку реєстрації трудового договору
між працівником і фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та
соціальної політики 08.06.2001 року № 260, у разі закінчення строку трудового
договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа
робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті
КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка
зареєструвала трудовий договір.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим,  суд приходить до висновку, що вимоги позивача
в частині стягнення з ОСОБА_2  не отриманого
прибутку на суму 3597 грн. задоволенню не
підлягають, в першу чергу за відсутності правових підстав такого стягнення, а
також в зв'язку з тим, що позивачем не надано суду належних доказів на
підтвердження неотриманого прибутку.

Крім того,  за заявою ОСОБА_1 проводилася перевірка з
боку ЧМВ УМВС України в Чернігівській області стосовно розкрадання матеріальних
цінностей  водієм ОСОБА_2 та пересилки
коштів  за проханням ОСОБА_2  на ім'я ОСОБА_3, в результаті якої такий факт
не було підтверджено, про що свідчить постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи від 28.02.2007 року ( а.с. 7 ).

Одночасно суд приходить до
висновку, що пересилка грошових коштів на ім'я ОСОБА_3 була здійснена позивачем
свідомо за власним бажанням та без будь-якого примусу з іншої сторони.

Також суд не знаходить підстав для
стягнення з відповідача  1059 грн. 28
коп.  матеріального збитку за
використання неякісного палива водієм ОСОБА_2, оскільки заподіяння збитку  не підтверджено позивачем.

За таких обставин суд приходить до висновку,
про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208 - 209, 292, 294
ЦПК України,  п. 1 ст. 134, КЗпП України,
суд

в
и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати  ОСОБА_2 з'явитися до Чернігівського міського
центру зайнятості для підписання  з
приводу розірвання трудового договору від 21.09.2006 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 51 грн. 00 коп. та 7 грн. 50 коп. витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено  до Апеляційного суду Чернігівської області.
Заяву про апеляціне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано
протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: