УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року місяця
липня дня 18 колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого, судді                                  Іващенко В.В.

Суддів                                                        Летягіної О.В.

Руснак А.П.

При секретарі Урденко Г.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третьої особи - ОСОБА_4, відділення громадянства, міграції і реєстрації
фізичних осіб Алуштинського MB ГУ МВС України
в АР Крим, про виселення, скасування реєстрації, усунення перешкод у
користуванні власністю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення
Алуштинського міського суду АР Крим від 03 травня 2007 року,

встановила:

У серпні 2005 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третьої особи -ОСОБА_4, відділення громадянства, міграції
і реєстрації фізичних осіб Алуштинського MB ГУ МВС України в АР Крим, про виселення,
скасування реєстрації, усунення перешкод у користуванні власністю.

Позов мотивовано
тим, що 47/100 частки будинку АДРЕСА_1 належить їй та її брату ОСОБА_4 в рівних частках.

Вона вважає, що відповідачка - дочка ОСОБА_4 та її співмешканець ОСОБА_3проживають
і зареєстровані у вищезгаданому будинку незаконно. Вона просить виселити їх з
підстав ст. 48 Закону України „Про власність", скасувати їх реєстрацію в
зазначеному будинку.

Рішенням Алуштинського міського суду АР Крим від 03 травня 2007 року у
позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду таким, що постановлено
з порушенням вимог матеріального і процесуального права, просить його скасувати та постановити нове судове рішення, яким
позов ОСОБА_1 задовольнити у повному об'ємі.

На думку
апелянта постановлене рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 214, 215 ЦПК
України.

Зокрема апелянт посилається
на те, що відповідно п. 4 ст. 214 ЦПК України суд, при постановлені рішення зобов'язаний вирішити питання про норму права,
яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Постановивши рішення суд
не вказав, яки норми права застосовані їм при розгляді цієї справи.

Крім того, на
думку апелянта, суд не вказав у мотивувальної частини рішення, відповідно  до
вимог  п.   3
ст.   215   ЦПК
України,  встановлено  чи
ні  порушення

2

відповідачем її прав власності та
чи були дотримані вимоги про захист прав власника з підстав ст. 48 ЗУ „Про власність".

Заслухавши
доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 не є обґрунтованою і не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що ОСОБА_1і ОСОБА_4 є
співвласниками 47/100 частки будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_2 - донька ОСОБА_4, а
ОСОБА_3- її чоловік. Відповідачі з дозволу ОСОБА_4 вселились в спірну частину будинку і були зареєстровані в
ній. За такими обставинами суд не знайшов правових підстав для виселення
відповідачів і скасування їхньої реєстрації.

З такими
висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають
обставинам справи, грунтуються на правильному визначенню судом характеру і
змісту виниклих між сторонами правовідносин, правильної оцінці наданих
сторонами доказів.

Зі змісту
положень Житлового Кодексу України вбачається, що члени сім'ї' власника жилого
будинку можуть бути виселені тільки в порядку і з підстав, зазначених у цьому
Кодексі.

Проте позивачка
заявила позов про виселення відповідачів - членів сім'ї другого співвласника
будинку - з підстав ст. 48 Закону України „Про власність".

Та обставина, що
особа є власником жилого приміщення, а отже має охоронюване законом право
володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, сама по собі не
може бути підставою для виселення інших осіб, які там правомірно проживають.

Крім того, Закон
„Про власність" та ті норми матеріального права, на які посилається
позивачка, не передбачають виселення.

Рішення суду
першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що згідно з ч. 1 ст. 308
ЦПК України, є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Враховуючи
наведене і керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 314, 315 Цивільного процесуального
Кодексу України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Алуштинського міського суду АР Крим від 03 травня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

----------------------------------------------------------------------

Справа № 22-ц-49392007р.         Головуючій в 1 інстанції: Куренда В.И.

Доповідач: Іващенко В.В.