________________ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ_____________________
Справа № 22-1806                                     Головуючий у 1 інстанції
2007р.                                                                Швайковський
Суддя-доповідач Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2007р.                                                       м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової плати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у
складі:

головуючого: Савченко
О.В.

суддів: Гончара
О.С., Мануйлова Ю.С.

при секретарі: Тахтаул О.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ЗАТ
„Український мобільний зв"язок" в особі Запорізької філії „УМЗ"
на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2007 року по справі
за позовом ЗАТ „Український мобільний зв"язок" у особі Запорізької
філії „УМЗ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги мобільного
зв"язку,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2006 року ЗАТ
„УМЗ" в особі Запорізької філії „УМЗ" звернулося в суд із позовом до
ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за послуги зв"язку.

У позові
зазначалося, що 17 січня 2005 року між ЗАТ
„УМЗ" та відповідачем було укладено договір № 2053986 про надання послуг мобільного зв"язку. В цей же день
було укладено додаткову угоду, згідно якої строк дії основного та додаткового
договорів визначався у 365
днів.

Оскільки
ОСОБА_1. рахунки за надані послуги не оплачувала , з 01.03.2006
року дія договору була призупинена, ОСОБА_1. стали виставлятися рахунки
тільки за збереження телефонного номеру у мережі, а з 25.06.2006 року -договір
розірвано. З 25.06.2006 року у
відповідності до умов п.п.1.1;1.2 додаткової угоди відповідачу були виставлені
рахунки по оплаті договірних санкцій в розмірі 3 гр. 57
коп. за кожен день до закінчення строку, встановленого у п. 1.1 цієї угоди, який
у зв"язку з призупиненням дії договору протягом 308 днів був
пролонгований на зазначений строк.

Посилаючись на
те, що у добровільному порядку визначені у відповідності до умов основної та
додаткової угод про надання послуг мобільного зв"язку суми заборгованості
відповідачем не виплачені, просило стягнути з ОСОБА_1. 651 гр. 43 коп.
заборгованості, із яких 109
гр. 16 коп. - заборгованість
за надані послуги зв"язку, 6

2

гр.
12 коп. - недоплачений збір у Пенсійний фонд України, 531 гр. 93 коп.- договірні
санкції за період з 25.06.2006
року до 21.11.2006 року, 4 гр. 22 коп. - пеня за період з
16.06.2006 року по 28.11.2006 року.

Рішенням
Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2007 року позовні
вимоги ЗАТ „УМЗ" задоволені частково.

З ОСОБА_1 на
користь ЗАТ „Український мобільний зв"язок" стягнуто 109 гр. 16 коп. - заборгованість
за послуги мобільного зв"язку, 6
гр. 12 коп. - пенсійний збір, 250 гр. - договірні
санкції, 4 гр. 22 коп. -пеня, а
також стягнуто 51 гр.
судових витрат та 30 гр.
витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

В апеляційній
скарзі ЗАТ „Український мобільний зв"язок" в особі Запорізької філії
„УМЗ", посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та
процесуального права при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача суми
договірних санкцій, просить рішення в цій частині скасувати та постановити
нове, яким задовольнити зазначені вимоги в повному обсязі. В решті рішення не
оскаржується.

Заслухавши у
засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення представника ЗАТ „УМЗ",
перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, при триманням, завдатком.

Договором або
законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ж
ст.ст.6, 627 ЦК України,
сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов
договору.

Як вбачається з
матеріалів справи та встановлено судом, 17
січня 2005 року між
ЗАТ „УМЗ" та ОСОБА_1. були укладені основний та додатковий договір № 2053986 про надання
послуг мобільного зв"язку(а.с.5-6).

Відповідно до
п.2.4.2 основного- договору, абонент зобов'язувався своєчасно сплачувати
рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі, причому і в
тому разі, коли надання послуг призупинено за несплату попередніх розрахунків.
При цьому у п.1.2 додаткової угоди передбачено, що коли дія основного договору
достроково припиняється у зв"язку з несплатою абонентом наданих йому
послуг зв'Язку, він несе відповідальність у вигляді сплати на користь УМЗ
договірної санкції у розмірі 3
гр. 57 коп. за
кожен день, що залишився до закінчення строку додаткової угоди, починаючи з дня
відмови або припинення дії.

Зазначений
договір та додаткова угода були укладені у письмовому виді та підписані ОСОБА_1, отже наслідки
невиконання умов договору їй були відомі.

Наявність боргу
у сумі 109 гр. 16 коп. у зв'Язку з
несплатою наданих послуг зв'Язку ОСОБА_1. не заперечувала, питання про визнання
договору або окремих його положень недійсними - не порушувала. Отже сторони узгодили розмір та порядок
застосування санкції у випадку несплати абонентом наданих йому послуг.

Відмовляючи у
задоволенні вимог ЗАТ „УМЗ" щодо стягнення з відповідача договірних
санкцій у сумі 531 гр. 93 коп. за
невиконання договорів від 17.01.2005
року, суд виходив з того ,
що вказана сума є штрафом, який значно перевищує суму основного боргу у
розмірі 109 гр. 16 коп.

З вказаним висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до
ч.2 ст. 549 ЦК України,
штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання, отже вона не може визначатися у договорі в
якості твердої грошової суми.

3

Крім того,
згідно ч.З ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне
значення.

Таким чином,
зменшуючи розмір стягнення за договірною санкцією, суд першої інстанції помилково
виходив з того, що вказана санкція, визначена у договорі у сумі Згр.57 коп., є
штрафом, а заборгованість по абонентній платі помилково ототожнив з розміром
заподіяних позивачу збитків, хоча питання щодо розміру заподіяних збитків
взагалі не досліджувалось.

Умовами договору
ОСОБА_1. надавалися пільгові умови отримання послуг з одночасним покладанням на
неї обов"язку сплатити обумовлені договором санкції за невиконання умов
договору, однак на вказані обставини суд уваги не звернув.

Отже
висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення

вимог
позивача щодо стягнення з ОСОБА_1. 531
гр. 93 коп.
грунтується на

неправильному
застосуванні норм матеріального права.

За таких
обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови в повному задоволенні
вимог щодо стягнення договірної санкції підлягає скасуванню, а позов в цій
частині - задоволенню.

Керуючись ст.ст.
307,309,314, 317 ЦПК
України, колегія судців,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ЗАТ „Український мобільний зв"язок" в особі Запорізької філії
„УМЗ" - задовольнити.

Рішення
Оріхівського районного суду Запорізької області від 2 березня 2007 року по даній
справі щодо часткового задоволенні позовних вимог ЗАТ „Український мобільний
зв"язок" , а саме,
про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ „УМЗ" 250 гр. договірних
санкцій - скасувати
та постановити у цій частині нове рішення наступного змісту: „Стягнути з
ОСОБА_1 на користь ЗАТ „Український мобільний зв"язок" суму
договірної санкції у розмірі 531
гр. 93 коп. на
розрахунковий рахунок №
26008526 в АППБ „Аваль" м. Київ, МФО 300335 ЗКПО 14333937, ЗАТ „Український
мобільний зв"язок".

В решті рішення не оскаржувалось.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: