28 листопада 2007 року
Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
головуючого        Патрюка М.В.,
суддів:                   Берднік І.С.,                        Прокопчука Ю.В.,
Костенка А.В.,                             Пшонки М.П., -
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод, стягнення суми, відшкодування матеріальної та моральної шкоди; за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького
районного суду м. Львова від 21 листопада 2006 року, додаткове рішення
Галицького районного суду        м.
Львова від 22 грудня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від
21 травня 2007 року,
2005  року  ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2
про припинення права власності на 1/3 частину
Зазначав, що 12 березня 2004
року він та відповідач спільно купили для облаштування оздоровчого комплексу
вказану квартиру в таких частках: він - 2/3 , відповідач - 1/3.
Посилаючись на те, що частка
відповідача в спірній квартирі є незначною, не може бути виділена в натурі, а
подальше спільне користування квартирою є неможливим, ОСОБА_1 просив
Під час розгляду справи ОСОБА_1
неодноразово змінював свої позовні вимоги.
Остаточно ОСОБА_1 просив
зобовґязати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні квартирою; стягнути з
ОСОБА_2 на його користь 31 014 грн.
привласнених грошей; 12 646 грн. вартості ремонту належної відповідачу
частки квартири, проведеного за його кошти; 4 426 грн.  матеріальної шкоди у звґязку з знеціненням
його коштів, привласнених відповідачем;
1 805 грн. матеріальної шкоди у звґязку із знеціненням його коштів,
потрачених на ремонт 1/3 частини квартири, що є власністю відповідача; 14 976
грн. за користування без його згоди його частиною квартири; 603 грн. 60 коп.
вартості проведеної експертизи та сплачений судовий збір; 5 000 грн. моральної
Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим,
що ОСОБА_2 захопив квартиру АДРЕСА_1, замінив замки на вхідних дверях, чим
позбавив його доступу до квартири та прав власника, без погодження з ним
використовує всю квартиру для  підприємницької
діяльності та отримує прибутки. Такими діями ОСОБА_2 завдає йому матеріальної
та моральної шкоди. Отримавши від нього на ремонт квартири 68 953 грн.,
відповідач витратив на ремонт лише 37 939 грн., решту грошей витратив на власні
У лютому 2006 року ОСОБА_2
звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про припинення права ОСОБА_1 на його
частку в спірній квартирі.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова
від 21 листопада     2006 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 не  чинити
перешкод  у  користуванні
квартирою АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1    31 014 грн. на відшкодування шкоди, 12 646
грн. вартості ремонту частини квартири, яка належить відповідачу, 4 426 грн.
індексації суми завданої шкоди, 603 грн. витрат на проведення експертизи, 5 000
грн. моральної шкоди. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковим  рішенням  Галицького  районного
суду  м.  Львова
від   22 грудня 2006 року
доповнено рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2006
року - стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 489 грн. 36 коп. судового збору,
на користь ДП «Судовий інформаційний центр» витрати з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 травня
2007 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2006
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права,
просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2006 року,
додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2006 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2007 року
скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити,
а його зустрічний позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 213,  214 ЦПК України суд має сприяти всебічному і
повному зґясуванню обставин справи, а його рішення  повинно бути законним і обґрунтованим,
стосуватися, зокрема, питань : чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Розглядаючи спір, суд виходив із
вартості квартири АДРЕСА_1 та вартості її ремонту, що були визначені проведеною
за ухвалою суду Львівським науково-дослідним
інститутом судових експертиз судово-будівельною експертизою.

Проте погодитись із таким висновком
суду повністю не можна.

Як убачається з матеріалів справи,
1 червня 2005 року суд обговорив клопотання ОСОБА_1 та призначив судову
будівельно-технічну експертизу у відсутності ОСОБА_2, чим у порушення ст. 143
ЦПК України позбавив його права поставити питання перед експертом.

Отримавши ухвалу суду від 1 червня 2005 року
про призначення експертизи, експерт направив до суду клопотання про надання
додаткових матеріалів, необхідних для давання висновку, зокрема : актів про
приховані роботи або перелік робіт із зазначенням обсягів робіт та кількості
витрачених матеріалів (електрика, опалення, водопровід, газопровід),  оскільки на момент проведення огляду квартири
встановити обсяг цих робіт неможливо.

Такі  документи
ОСОБА_2 були  надані  суду,
який  листом  від  14
грудня 2005 року надіслав ці документи в Львівський науково-дослідний інститут
судових експертиз.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 2475 від 15 грудня 2005 року, вказані
документи на 58 аркушах не були предметом дослідження експерта, цей висновок
був складений без їх урахування.

Заперечуючи проти  висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 2475 від 15 грудня 2005 року, згідно з яким дійсна ринкова
вартість спірної квартири складає 264 008 грн., а вартість  проведених ремонтних робіт - 37 939 грн.,
ОСОБА_2 зазначав, що вартість ремонтних робіт, а тому й дійсну ринкову вартість
квартири занижено, оскільки експертом не враховані, зокрема, вартість
сантехнічних робіт, вартість установлення сигналізації та оплата праці
працівників.

Суд належним чином не перевірив
указані заперечення відповідача, ухваливши рішення без оцінки всіх доказів у
справі в їх сукупності, без дослідження наданих документів  та зґясування, чи впливають вони на вартість
визначених експертизою ремонтних робіт і дійсну вартість квартири.

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1  4 426 грн.   матеріальної шкоди у звґязку із знеціненням
його коштів, привласнених відповідачем, та відмовляючи в стягненні  1 805 грн. матеріальної шкоди у звґязку з
знеціненням його коштів, потрачених на ремонт 1/3 частини квартири; суд у
мотивувальній частині свого рішення зазначив про задоволення цих позовних вимог
у повному обсязі та взагалі не посилався на норму закону, на підставі якої він
прийшов до такого висновку.

Задовольняючи  позовні
вимоги  ОСОБА_1  про
стягнення  з   ОСОБА_2 5 000 грн. заподіяної діями
відповідача моральної шкоди, суд керувався ст. 1167 ЦК України, яка регулює
деліктні правовідносини, і  належним
чином не зґясував характер правовідносин, що виникли між сторонами.

Зі змісту ст. 365 ЦК України
випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні за умови
попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок
суду.

Відмовляючи в задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, суд не звернув уваги на те, що обидві
сторони вважають необхідним припинити права одного з них на його частку в
спірній квартирі через неможливість спільного володіння та користування нею, не
встановив дійсну ринкову вартість спірної квартири, не зґясував, чи спроможний
ОСОБА_2 виплатити ОСОБА_1 вартість його частки на час розгляду справи та не
звернув уваги на те, що розмір такої суми вносився ОСОБА_2до призначення судом
судової будівельно-технічної експертизи з метою встановлення дійсної ринкової
вартості квартири на час розгляду справи.

Зазначені порушення норм
матеріального й процесуального права залишились поза
увагою апеляційного суду, незважаючи на те, що про це йшлося в апеляційній
скарзі.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду
м. Львова від 21 листопада 2006 року, додаткове рішення Галицького районного
суду м. Львова від 22 грудня     2006
року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 травня     2007 року скасувати.

Справу передати на новий  розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                    М.В.
Патрюк

Судді :                                                              І.С.
Берднік

А.В.
Костенко

Ю.В.
Прокопчук

М.П.
Пшонка