РІШЕННЯ

іменем України

20
грудня 2007 року                                                                                            м.  Ужгород

Колегія
суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в
складі суддів: Чужі Ю.Г. (головуючого),
Боднар О.В.,  Куцина М. М. ,  при секретарі Молнар Е.А.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Тячівського районного суду від З жовтня 2007 року,  -

встановила:

У червні
2007 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1  про стягнення шкоди.

В
позовній заяві зазначала,  що відповідач
11 квітня 2007 року біля 17 годині 30 хвилин керуючи автомобілем марки ВАЗ-2104
реєстраційний номер НОМЕР_1,  на
перехресті вулиць Леніна та Шапошнікова в місті Тячів не справився з керуванням
та допустив зіткнення автомашини з велосипедом,
на якому їхала вона. В результаті зіткнення з машиною вона впала на
асфальтне покриття вулиці і отримала тілесні пошкодження.

Діями
відповідача їй завдано матеріальну та моральну шкоду. На лікування,  а саме на придбання ліків,  нею витрачено 62 грн. 60 коп. Крім
цього,  діями відповідача їй було завдало
фізичних та моральних страждань. Зокрема,
у неї погіршився стану здоров'я та порушилися сімейні зв'язки.

Посилаючись
на дані обставини просила стягнути з відповідача в її користь 62 грн. 60 коп.
матеріальної шкоди,  2500 грн. моральної
шкоди та 350 грн. витрат на юридичну допомогу.

Рішенням
Тячівського районного суду від 3 жовтня 2007 року позов задоволено в повному
обсязі.

В
обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1
посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи,  неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм процесуального права,  в зв'язку з чим ставить питання про
скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову. Зокрема,  він
зазначає,  що ДТП сталося не з
його вини.

Справа
№22ц-1778/07                                                             Номер
рядка статистичного звіту: 21

Головуючий у
першій інстанції: Ляшко С. М.  Доповідач:
Чужа Ю.Г.

Дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляції,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає до часткового
задоволення з таких підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
11.04.2007 року біля 17 години 30 хвилин на перехресті вулиць Леніна і
Шапошнікова в місті Тячів відбулося зіткнення автомашини ВАЗ-2104 під
керуванням відповідача та велосипеда,
яким управляла позивачка. Від зіткнення позивачка впала з велосипеда на
асфальтне покриття вулиці і отримала легкі тілесні пошкодження.

Відповідно
до змісту ч. 2 та ч. 5  ст.  1187 ЦК України шкода,  завдана джерелом підвищеної небезпеки,  відшкодовується особою,  яка на відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом,  якщо вона не
доведе,  що шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч.
2  ст. 1167 ЦК України моральна шкода
завдана ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки
відшкодовується незалежно від вини особи,
яка її завдала.

Встановивши,  що матеріальна шкода потерпілій заподіяна
внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки потерпілій суд вірно дійшов
висновку,  що така шкода повинна бути
відшкодована за рахунок відповідача,
який керував автомашиною на підставі доручення. Розмір шкоди - 62 грн.
60 коп. доведений матеріалами справи,
зокрема,  випискою з історії
хвороби(а.с. 15).

Тому
рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим і
підстав для його зміни чи скасування немає.

Разом з
тим,  рішення суду в частині задоволення
вимоги про відшкодування моральної шкоди,
на думку колегії суддів,  підлягає
зміні.

Задовольняючи
вимогу ОСОБА_2 та стягуючи на її користь 2500 грн. на відшкодування моральної
шкоди,  суд виходив з того,  що діями відповідача були завдано позивачці
фізичних та моральних страждань,  які
призвели до погіршення стану здоров'я та інших негативних наслідків.

Разом з
тим,  при вирішенні питання щодо розміру
відшкодування моральної шкоди суд не врахував положення п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4,  відповідно до яких крім урахування характеру
та обсягу немайнових втрат,  зазначених
особою,  необхідно виходити із засад
розумності,  виваженості та
справедливості.

Визнаючи
розмір відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 2500 грн. суд зазначеного в
повному обсязі не врахував.

Колегія суддів
вважає,  що з урахуванням характеру та
обсягу моральних страждань,  які зазнала
позивачка у зв'язку з отриманими тілесними пошкодженнями,  а також виходячи із засад розумності,  виваженості та справедливості,  їй слід визначити моральну шкоду в розмірі
1000 грн.

Крім
цього,  задовольняючи вимогу позивача про
стягнення витрат на правову допомогу та стягуючи з відповідача 350 грн.
суд,  на думку колегії суддів,  допустився помилки.

Позивачка,  в порушення вимог  ст.  60
ЦПК України,  таких витрат не довела,  а наявна у справі письмова угода між нею та
адвокатом не є фінансовим документом і не може бути доказом понесених нею
витрат на правову допомогу (а.с.  16).

За таких
обставини колегія суддів вважає,  що
рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди підлягає
зміні і зменшення розміру відшкодування,
а в частині відшкодування витрат на правову допомогу скасуванню та
постановленні в цій частині іншого рішення про відмову у задоволенні цієї
вимоги.

Керуючись  ст.
ст.  307,  309,
316 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Тячівського районного суду від 3 жовтня 2007 року в частині відшкодування
моральної шкоди змінити.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 (одну
тисячу) грн.

Рішення в
частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати.

В
задоволенні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу
відмовити.

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення,
однак може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двох
місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.