Справа № 2-3
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19
грудня 2007 року                                  Маневицький
районний суд Волинської області

в складі:        головуючого - судді                          Покидюка М.В.

при секретарі                                                               Каращук
B.C.

з участю      позивача                                               ОСОБА_1.

відповідачів                                                                  ОСОБА_2,ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в смт. Маневичі справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,ОСОБА_3,
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - КП „Волинське обласне бюро технічної інвентаризації", про
передачу права власності на заставлене майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору - КП „Волинське обласне бюро технічної
інвентаризації", про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання
права власності на заставлене майно.

Свої вимоги обґрунтував
тим, що 9.07.2004 року між відповідачкою ОСОБА_2 з однієї сторони та позивачем
з іншої було укладеного договір позики, забезпечений іпотекою. Вказаний договір
було посвідчено в Маневицькій державній нотаріальній конторі та зареєстровано в
реєстрі за № 1963. Згідно даного договору відповідачка ОСОБА_2 отримала від
позивача ОСОБА_1. позику на суму 25000 грн., яку зобов'язувалась повернути до
9.07.2005 року. У забезпечення позики між сторонами було укладено договір
іпотеки, предметом якого є житловий будинок з господарськими і побутовими
будівлями та спорудами АДРЕСА_1. Відповідачка ОСОБА_2 у встановлений договором
строк своїх зобов'язань по поверненню боргу не виконала. На неодноразові
звернення позивача щодо вирішення спору в позасудовому порядку відповідачка не
реагує. На пропозицію ОСОБА_1. скласти акт приймання-передачі будинковолодіння
або повернути позичені кошти ОСОБА_2 категорично відмовилась і заявила, що
ніяких документів підписувати без рішення суду не буде. Враховуючи, що даний
спір у позасудовому порядку вирішити неможливо з вини відповідачки, позивач
змушений був звернутись за захистом своїх прав та законних інтересів до суду.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд звернути стягнення на
предмет іпотеки та визнати за ним право власності на заставлене майно -
житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що
знаходяться поАДРЕСА_1 та зобов'язати КП „Волинське обласне бюро технічної
інвентаризації" зареєструвати за ним право власності на вказане
будинковолодіння.

Ухвалою Маневицького
районного суду від 17 серпня 2006 року до участі в даній справі в якості
співвідповідача залученоОСОБА_3.

В судовому засіданні ОСОБА_1.
позовні вимоги уточнив, пояснивши, що 9.07.2004 року між ним та відповідачкою
було укладеного договір позики, забезпечений іпотекою, який було посвідчено в
Маневицькій державній нотаріальній конторі та зареєстровано в реєстрі за №
1963. Згідно даного договору ОСОБА_2 отримала від нього позику на суму

25000 грн., яку
зобов'язувалась повернути до 9.07.2005 року. У забезпечення позики було
укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з господарськими і
побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1. Відповідачка у встановлений
договором строк своїх зобов'язань по поверненню боргу не виконала, на
неодноразові звернення ОСОБА_1. щодо вирішення спору в позасудовому порядку не
реагує. Просить суд передати йому право власності на заставлене майно -
житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що
знаходяться поАДРЕСА_1 та перебувають у спільній сумісній власності ОСОБА_2
таОСОБА_3., та зобов'язати КП „Волинське обласне бюро технічної
інвентаризації" зареєструвати за ним право власності на вказане
будинковолодіння.

В судовому засіданні
відповідач ОСОБА_3. позовні вимоги визнав у повному обсязі, пояснивши, що
9.07.2004 року між ОСОБА_1. та ОСОБА_2 було укладеного договір позики,
забезпечений іпотекою, який було посвідчено в Маневицькій державній
нотаріальній конторі. Згідно даного договору ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1.
позику на суму 25000 грн., яку зобов'язувалась повернути до 9.07.2005 року. У
забезпечення позики було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок
з господарськими і побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1. На укладення
вказаного договору він давав свою згоду, що було посвідчено нотаріусом.
Підтвердив факт отримання ОСОБА_2 коштів від ОСОБА_1, які в подальшому були
використані на потреби сім'ї та при здійсненні підприємницької діяльності. Не
заперечує, що вказані кошти потрібно було ще повернути до 9.07.2005 року, однак
це ними зроблено не було. БудинковолодінняАДРЕСА_1 перебуває у його та ОСОБА_2
спільній сумісній власності. А тому проти задоволення позовних вимог не
заперечує.

Відповідачка ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовних вимог не визнала, вказавши, що ніякого договору
позики, забезпеченого іпотекою, з ОСОБА_1. 9.07.2004 року вона не укладала,
підписів у ньому не ставила. Будь-яких коштів від ОСОБА_1. за цим договором
вона не отримувала. Не заперечує, що станом на 9.07.2004 року вона перебувала
із Сидоруком А.І. у зареєстрованому шлюбі. Вважає, що даний договір було
посвідчено у її відсутності, а тому він ніяких правових наслідків не має. У
задоволенні позову просить відмовити.

Представник КП „Волинське
обласне бюро технічної інвентаризації"' в судове засідання не з'явився,
подавши письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, оскільки заяви та
заперечення щодо позовних вимог у ВОБТІ відсутні.

Заслухавши пояснення
сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і
підлягає до повного задоволення.

Згідно ст.ст. 509, 546 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторонни (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Виконання
зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. ст. 574,
575 ЦК
України застава виникає на підставі договору, закону або
рішення суду. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні
заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі.
якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного   мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від
суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками,
у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 18 Закону
„Про іпотеку" від 5.06.2003 року іпотечний договір та договір, що
обумовлює основне зобов'язання, можуть бути оформлені у вигляді одного
документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам,
встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який
визначає основне зобов'язання.

Згідно ст. 37 вказаного
Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою
підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що
є предметом іпотеки.

В судовому засіданні
встановлено, що 9.07.2004 року між ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_1. з іншої було укладеного договір позики, забезпечений
іпотекою. Вказаний договір було посвідчено в Маневицькій державній нотаріальній
конторі та зареєстровано в реєстрі за № 1963. Згідно умов даного договору
ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1. позику на суму 25000 грн., які зобов'язувалася
повернути до 9.07.2005 року. У забезпечення позики між сторонами було укладено
договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з господарськими і
побутовими будівлями та спорудами поАДРЕСА_1. Договором (п.13) передбачено, що
за домовленістю сторін у разі невиконання ОСОБА_2 зобов'язання, забезпеченого
іпотекою, цей договір передбачає передачу права власності на житловий будинок з
господарськими і побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1ОСОБА_1. та є
правовою підставою для реєстрації права власності на вказані приміщення.
Передача приміщень здійснюється шляхом складання відповідного акту
приймання-передачі, що дає в подальшому право зареєструвати за ОСОБА_1. право
власності на вказане майно. Факт отримання грошових коштів підтверджується
підписом ОСОБА_2 у договорі (п.1 договору).

Судом встановлено, що
відповідно до умов укладеного договору ОСОБА_2 до 9.07.2005 року не повернула позику
- грошові кошти на суму 25000 гривень та відмовилася складати акт
приймання-передачі приміщень, які відповідно до укладеного договору перебувають
під заставою та якими забезпечувалося виконання основного зобов'язання.
Зазначене підтвердили сторони в судовому засіданні. Крім того, вказані
обставини підтверджуються дослідженими судом матеріалами справи, яка надійшла
на запит суду з Маневицької державної нотаріальної контори, зокрема, договором
позики, забезпеченим іпотекою, від 9.07.2004 року, зареєстрованим в реєстрі
Маневицької держнотконтори за № 1963, свідоцтвом про право власності на об'єкти
нерухомого майна серії АА № 096254, витягом з реєстру прав власності на
нерухоме майно серії СВС № 419637, витягом про реєстрацію права власності на
нерухоме майно, згідно яких будинок з господарськими будівлями поАДРЕСА_1 у
Волинському ОБТІ зареєстровано на ОСОБА_2; довідкою нотаріальної контори серії
АС № 827445, згідно якої будинок з господарськими будівлями поАДРЕСА_1 станом
на 9.07.2004 року під забороною не перебував, витягом з Державного реєстру
застав рухомого майна про податкову заставу серії АС № 827446, витягом з
Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, згідно яких
інформація про заставу на вказане майно, а також заборону відчуження
будинковолодіння станом на 9.07.2004 року була відсутня, витягом про реєстрацію
в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, згідно якого
9.07.2004 року до Єдиного реєстру внесено реєстраційний запис про заборону на
нерухоме майно в зв'язку з укладенням договору позики, забезпеченого іпотекою,
предметом якої є будинковолодіння поАДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_2; свідоцтвом
про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 7.12.2005 року, згідно якого 7.12.2005 року
зареєстровано розірвання шлюбуОСОБА_3. та ОСОБА_2

Суд не приймає до уваги
заперечення відповідачки ОСОБА_2 в тій частині, що вона не була присутня при
укладенні вказаного правочину, його не підписувала, будь-яких документів для
його укладення в нотаріальну контору не подавала, оскільки вказані пояснення
відповідачки досліджувались судом по іншій справі за участю цих же осіб та
спростовуються рішенням Маневицького районного суду Волинської області від
11.12.2006 року, яке набрало законної сили, та яким у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1.
про визнання недійсним договору позики, забезпеченим
іпотекою, укладеного 9.07.2004 року, відмовлено. Законність рішення
Маневицького районного суду від 11.12.2006 року підтверджується ухвалою
апеляційного суду Волинської області від 14.02.2007 року, якою рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

В судовому засіданні
ОСОБА_2 підтвердила, що витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно
оформлений відповідно до діючого законодавства, а тому її посилання на невірне
оформлення замовлення № Л-8320 від 2.07.2007 року на видачу вказаного витягу не
заслуговують на увагу.

Згідно ст. 6 Закону „Про
іпотеку" від 5.06.2003 року якщо будівля (споруда), що передається в
іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві
власності така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною
ділянкою, на якій вона розташована.

В судовому засіданні
встановлено, що документи про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1,
як станом на час укладення договору, так і на даний час ще не оформлені,
додаткова угода до раніше укладеного договору щодо іпотеки на земельну ділянку
не укладалась, вимоги про визнання права власності на дану земельну ділянку
позивачем не заявлялись, а тому заперечення в цій частині відповідачки ОСОБА_2
суд не приймає до уваги. Договором (п.3) передбачено, що додаткова угода до
нього щодо земельної ділянки укладається лише після оформлення документації про
право власності на землю, а не технічної документації на вказану земельну
ділянку.

Інші заперечення на позовні
вимоги, які подала ОСОБА_2 (а.с. 154-155). в основному стосуються її переписки з державними органами, на суть спору не впливають, а тому
суд до уваги їх не приймає, оскільки вказаний правочин недійсним не визнавався.

Аналізуючи зібрані та
досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності суд вважає, що позовні
вимоги позивача є підставними, оскільки ґрунтуються на укладеному правочині,
який у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому підлягають
до задоволення. Слід передатиОСОБА_1. право власності на заставлене майно -
житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами,
загальною вартістю 95262 (дев'яносто п'ять тисяч двісті шістдесят дві) гривень,
що знаходяться поАДРЕСА_1 та зобов'язати КП „Волинське обласне бюро технічної
інвентаризації" зареєструвати за ОСОБА_1. право власності на вказане
будинковолодіння.

Оскільки ОСОБА_2, ОСОБА_3.
є потерпілими внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають відповідне
посвідчення, вони згідно п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України „Про
державне мито" від 21 січня 1993 року підлягають звільненню від сплати
судового збору в доход держави.

Відповідно до ст. 88 ЦПК
України з відповідачів ОСОБА_2,ОСОБА_3. на користь позивача ОСОБА_1. підлягає
стягненню відповідно з кожного по 15 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, сплачених позивачем при поданні позову, по 348
грн. витрат, пов'язаних з проведенням судової будівельно-технічної експертизи,
а всього судові витрати на загальну суму 363 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст.3, 4, 10,
60, 88, 212 ЦПК України, ст.ст. 18, 33, 35-37 Закону України „Про
іпотеку", ст.ст. 509, 546, 548, 575, 1046, 1049 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити
повністю.

Передати ОСОБА_1право
власності на заставлене майно -житловий будинок з господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, загальною вартістю 95262 (дев'яносто п'ять тисяч двісті
шістдесят дві) гривень, що знаходяться поАДРЕСА_1 та зобов'язати КП „Волинське
обласне бюро технічної інвентаризації" зареєструвати за ОСОБА_1право
власності на вказане будинковолодіння.

Стягнути з ОСОБА_2,ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1відповідно з кожного по 363 (триста шістдесят три) гривень
судових витрат.

ОСОБА_3, ОСОБА_2від сплати
судового збору в доход держави звільнити згідно п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про державне мито" від 21 січня 1993 року, як
потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішення може бути оскаржене
до апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення
рішення і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.