Справа
№22-ц-1450 /2007р.                             Головуючий
у І інстанції Барашков
Категорія 11                                                       Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2007р.                                                                                 м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючого                                                   Горблянського
Я.Д.,

суддів                                                               Ясеновенко
Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря                                                         Самуляк
О.М.,

адвоката                                                          ОСОБА_1,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору міни, переведення на позивача прав і обов'язків
покупця за договором купівлі-продажу, відшкодування матеріальної та моральної
шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського
суду від 12 жовтня 2007 року, -

встановила:

ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору міни, переведення на неї
прав і обов'язків покупця за договором купівлі-продажу, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги
позивачка мотивує тим, що на підставі нотаріально посвідченого договору від
11.04.2003 року вона з відповідачкою ОСОБА_3 провели обмін належного їй на
праві власності 3/4 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 вартістю 36552грн. та
земельної ділянки площею 0,0811га вартістю 42131грн. на належну ОСОБА_3
двохкімнатну квартиру по АДРЕСА_1житловою площею 29,8кв.м., загальною площею
50,5кв.м. вартістю 7756грн. Однак після переселення в обміняну квартиру вона
виявила, що квартира холодна, батареї теплового
опалення холодні, а тому в ній нестерпно проживати, що є суттєвим недоліком
при її використанні як об'єктом житла. Комісійним обстеженням будинку
встановлено, що будинок дійсно є холодним, постільки під час його будівництва
було неправильно проведено комунікації тепла і гарячої води.

Знаючи про це,
відповідачка змовчала про дані обставини, свідомо допустила обман, внаслідок
чого договір міни між ними слід визнати недійсним, оскільки вона пенсіонерка,
хворіє і не в силах терпіти такі умови проживання.

В даний час їй
стало відомо, що до проведення обміну її частки будинковолодіння інший
співвласник 1/4 частки цього будинковолодіння цього будинковолодіння, її дочка
ОСОБА_4, продала свою частку будинковолодіння та земельну ділянку відповідачці
ОСОБА_3 Однак про це їй ніхто не повідомив і вона не змогла придбати цю частку,
а маючи намір роз'їхатися з дочкою не проводила б ніякого обміну.

Тому просить
визнати недійсним договір міни та перевести на неї права і обов'язки покупця за
договором купівлі 1/4 будинковолодіння та земельної ділянки які належали дочці.

Оскільки після
обміну житла з відповідачкою вона понесла значні витрати на переїзд та ремонт
житла та на облаштування квартири то просить на її користь стягнути 15тис.грн.
майнової шкоди і 25тис.грн. моральної шкоди, оскільки через проблеми з
опаленням в квартирі вона переживала сильні незручності, хворіє, їй спричинено
фізичні та моральні страждання.

Рішенням
Івано-Франківського міського суду в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору міни, переведення на позивача прав і
обов'язків за договором купівлі-продажу, відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 800грн. витрат на правову допомогу.

Внесені кошти в
розмірі 26262, 70грн. за 1/4 будинковолодіння повернуто позивачці ОСОБА_2

Не погоджуючись
з даним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій посилається на те, що
судом порушено норми матеріального і процесуального права.

При укладенні
угоди квартира не відповідала встановленим нормам, мало місце неналежне теплопостачання
в будинку в цілому та квартири №30, що в судовому засіданні підтверджено
показами свідків, спеціаліста та іншими матеріали справи, а тому факт обману зі
сторони відповідачки є очевидним. Не відповідає дійсності і те, що перед
укладенням договору з відповідачкою вона з дочкою приходила до нотаріуса. їй
ніхто не говорив і не повідомляв у письмовій формі, як це передбачає ЦК
України, про продаж частки будинковолодіння у спільній частковій власності.
Вона від купівлі даної частки будинковолодіння не відмовлялася. Тому є факт
допущення порушень чинного законодавства при укладенні угоди купівлі-продажу
1/4 частини будинковолодіння. Однак суд на це увагу не звернув. Суд також
безпідставно стягнув з неї на користь ОСОБА_3 800грн. за адвокатські послуги без
представлення квитанції про їх сплату.

Всім вище
наведеним обставинам суд не дав належної оцінки і прийняв незаконне рішення.
Тому просить дане рішення скасувати і ухвалити нове рішення яким задоволити всі
її позовні вимоги.

Апелянтка
ОСОБА_2, її
представник ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_4 підтримували апеляційну скаргу,
просять дане рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідачка
ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала, просить її відхилити, а рішення
Івано-Франківського міського суду залишити без змін.

Розглянувши
матеріали справи, оцінивши зібрані докази колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги.

Судом першої
інстанції встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір
купівлі-продажу частини будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1, який
07.04.2003 року нотаріально посвідчений.

11.04.2003 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір міни житлових приміщень, згідно з
яким позивачка обміняла належне їй на праві власності 3/4 будинковолодіння та
земельну ділянку по АДРЕСА_1, який нотаріально посвідчений.

Наведені вище
договори купівлі-продажу та міни були виконані сторонами в повному обсязі та
зареєстровані в Івано-Франківському ОБТІ відповідно до ст.227 ЦК України (в
редакції 1963р.).

Судом першої
інстанції спростовані доводи позивачки ОСОБА_2 що відповідачка

ОСОБА_3 при
укладенні договору міни скрила недоліки квартири, тобто уклала

даний договір
шляхом обману. При цьому було допитано ряд свідків та досліджено письмові

докази.

В судовому
засіданні при розгляді даної справи перевірялися доводи позивачки щодо
порушення її права першочергової купівлі
1/4 будинковолодіння та земельної ділянки,     передбачених ст.114 ЦК України (в редакції
1963р.) та що їй не було відомо про відчуження дочкою частки будинковолодіння
відповідачці ОСОБА_3 Зібраними доказами в тому числі і поясненнями свідків
встановлено, що позивачка знала про продаж дочкою позивачки її частки
будинковолодіння, а будинковолодіння відчужувалося в цілому.

Крім цього позивачка
припинила свою участь у спільній власності і не може вимагати купівлі даної
частки будинковолодіння.

Про те, що
позивачці було відомо про продаж дочкою своєї частки у будинковолодінні та
земельної ділянки підтвердила в судовому засіданні і допитаний в якості свідка
нотаріус, який посвідчував дані договори. Хоча позивачка письмово не
повідомлялася про продаж її дочкою частини будинковолодіння однак колегія
суддів вважає, що дане порушення не є підставою визнавати даний правочин
недійсним, оскільки дії як позивачки так і відповідачів свідчать про згоду на
вчинення даних правочинів. Також судом встановлено, що сторони майже три роки
претензій одна до одної не мали. Тому колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції врахував всі обставини на які посилається позивачка-апелянтка і
ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Колегія суддів
вважає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції законно відповідно до ч.1
ст.88 ЦПК України стягнув з позивачки на користь відповідачки 800грн. витрат за
надання правової допомоги.

Рішення суду
першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального
права. Підстав для його скасування і ухвалення нового рішення колегія суддів не
вбачає.

На підставі
наведеного та керуючись ст.
ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 12 жовтня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.