Справа №2-3266/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 травня 2007
року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:
головуючого - судді Пушкарчук В.П.

при секретарі                              Тростянчук Т.В.

з участю представника позивача
ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Луцьку справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся
в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, вказавши
на ті обставини, що між сторонами по справі 14 листопада 2006 року було
укладено договір позики, згідно якого відповідачка взяла в борг у позивача 68
175 грн., що еквівалентно 13500 доларів США.
Відповідач зобов"язалася до 20 листопада 2006 року повернути борг.
Крім договору позики відповідач також написала розписку про отримання грошей.

Ні в зазначений термін повернення боргу, ні через 2 місяці, як було
передбачено п.6 договору, відповідач боргу не повернула.

Договором позики передбачено, що позичальник за користування грошима
сплачує З % в місяць (п.4договору) від суми боргу.

П.12 договору позики передбачено, що виконання зобов"язання
забезпечується неустойкою, яку позичальник сплачує в розмірі 100 % від суми
неповернутого боргу.

Оскільки ОСОБА_1 боргу не повернула і наміру повертати позику не виявляє,
то позивач просив стягнути суму боргу 68 175 грн., відсотки за користування
грошима в сумі 6817,50 грн., а також неустойку за невиконання зобов"язання
в сумі 68 175 грн. у примусовому порядку.

В судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги, просив стягнути
відсотки за користування позикою на час розгляду справи в суді, а саме за 170
днів, в сумі 11589, 75 грн.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги підтримав з
наведених у позовній заяві підстав. Просив позов задовольнити, стягнути борг за
договором позики , а також судові витрати по справі в сумі 729, 57 грн.
судового збору та 30 грн. за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
в суді.

Відповідач ОСОБА_1позов визнала частково, пояснивши, що дійсно позичила у
ОСОБА_3. гроші в
сумі 68 175 грн. Згідна повернути суму боргу і відсотки за користування
позикою, що передбачено договором. Дійсно, борг своєчасно не повернула, тому що
не було можливості отримати кредит в банку. Просить у позові про стягненні
неустойки в розмірі 100 % суми боргу відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив також у позові про
стягнення неустойки відмовити, оскільки ст. 12 договору позики між сторонами по
справі від 14.11.2006 року суперечить вимогам ст. 625 ЦК України.

Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши
документи справи, зокрема договір позики, розписку про отримання грошей, суд
прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є правовідношення , в якому одна сторона ( боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію ( передати
майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його
обов"язку.

Згідно ст. 1046 ЦК України
за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій
стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі 14.11.2006
року укладено договір позики, згідно якого відповідач взяв в борг у позивача 68
175 грн., що еквівалентно 13500 доларів США.
Відповідач зобов'язався до 20 листопада 2006 року повернути борг. Крім
договору позики відповідач також написав розписку про отримання грошей.

Відповідно до ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (
грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій
само кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому
позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ні 20.11.2006 року, ні через 2 місяці, як це було передбачено договором,
відповідач свого зобов'язання не виконав, позичених грошей не повернув.

Ст. 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки,
встановлені договором або законом, зокрема:... сплата неустойки ...

Договором позики передбачено, що позичальник за користування грошима
сплачує З % в місяць (п.4договору) від суми боргу.

П.12 договору позики передбачено, що виконання зобов'язання забезпечується
неустойкою, яку позичальник сплачує в розмірі 100 % від суми неповернутого
боргу.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 про відмову у задоволенні позову в
частині стягнення неустойки не заслуговують на увагу, оскільки ст. 625 ЦК України
передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки договором позики між сторонами передбачено, що позичальник за
користування грошима сплачує 3 % в місяць (п.4договору) від суми боргу, а п.12
договору позики передбачено, що виконання зобов'язання забезпечується
неустойкою, яку позичальник сплачує в розмірі 100 % від суми неповернутого
боргу, то позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

До стягнення в користь позивача підлягає сума основного боргу 68 715 грн.,
неустойки за порушення виконання зобов'язання в сумі 68 715 грн., відсотки за
користування позикою за 170 днів в сумі 11 589, 75 грн., всього 147 939, 75
грн. та 759,47 грн. (681,75 грн.+47,72 грн. + 30 грн.) судових витрат.

При подачі позовної заяви позивачем не було повністю
сплачено судовий збір, який становить 1479, 39 грн., тому різницю між сплаченим
судовим збором в сумі 719,92 грн. слід стягнути з відповідача в доход держави
.

Керуючись ст. ст. 10,11, 58, 60, 80, 81, 82, 88, 215, 218 ЦПК України,
ст.ст., 509, 526, 611,625,1049,1046 ЦК
України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 68 715 грн. ( шістдесят вісім тисяч
сімсот п"ятнадцять грн.) основного боргу, неустойки за порушення виконання
зобов"язання в сумі 68 715 грн. ( шістдесят вісім тисяч сімсот
п"ятнадцять грн.), відсотки за користування позикою за 170 днів в сумі 11
589, 75 грн. ( одинадцять тисяч п"ятсот вісімдесят дев"ять грн..75
коп.) та 759,47 грн. ( 681,75 грн.+47,72 грн. + 30 грн.) судових витрат, всього
148 699,22 грн. ( сто сорок вісім тисяч шістсот дев"яносто дев"ять
грн. 75 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави 719,92 грн. ( сімсот дев"ятнадцять
грн.. 92 коп.) судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через
Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення та подачі
апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному
суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК
України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У
разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.