Справа № 22-Ц-919-Ф/07                                   Головуючий суду
першої інстанції Цурцев В.М.
Суддя-доповідач Соболюк М.М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
червня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у місті Феодосії в складі:

головуючого                               Притуленко О.В.,

суддів                                           Соболюка
М.М., Полянської В.О.

при
секретарі                              Петриченко О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Феодосії АР Крим цивільну справу позовом Закритого акціонерного
товариства «Український мобільний зв'язок» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства
«Український мобільний зв'язок» про визнання договору і додаткової угоди
недійсними та стягнення моральної шкоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Керченського міського суду АР
Крим від 22 березня 2007 року.

ВСТАНОВИЛА:

У
листопаді 2006 року представник Закритого акціонерного товариства «Український
мобільний зв'язок» (далі - ЗАТ «УМЗ») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості зі сплати за надання послуг зв'язку.

Позовні
вимоги мотивовані тим,  що між ЗАТ «УМЗ»
та відповідачем 28 вересня 2005 року було укладено договір № 2468559 (далі -
Договір) на надання послуг мобільного зв'язку та додаткову угоду № 2175707 до
нього. Згідно договору позивач надавав відповідачу послуги мобільного
радіотелефонного зв'язку в межах України та міжнародної лінії,  а відповідач був зобов'язаний своєчасно
оплачувати рахунки за надані послуги,
оплачувати утримання номеру в мережі мобільного зв'яжу «UMC» і
щомісячну абонентну плату. Враховуючи,
що відповідач свої обов'язки з оплати наданих ЗАТ «УМЗ» послуг належно
не виконував, Договір був розірваний в односторонньому порядку. Заборгованість
відповідача склала 1 203 грн.,  98
коп.,  у тому числі 95 грн. 84 коп. - за
неоплачені надані послуги та 1 108 грн. 14 коп. договірної санкції.

У грудні
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ЗАТ «УМЗ» про
визнання Договору та додаткової угоди до нього недійсними,  стягнення моральної шкоди.

Позовні
вимоги мотивовані тим,  що Договір та
додаткова угода були укладені ним в стані алкогольного сп'яніння,  а текст Договору та додаткової угоди
викладені українською мовою та дрібним штифтом, тому позивач за зустрічним
позовом не міг їх самостійно прочитати та усвідомити умови і відповідальність.
На підставі частини 1 статті 225 Цивільного кодексу України ОСОБА_1 просив
визнати Договір та додаткову угоду недійсними,
а на підставі частини 3 цієї статті - стягнути завдану йому моральну
шкоду в розмірі 2 000 грн. Крім і ото. позивач за зустрічним позовом
зазначає,  що фактично не вступав в
договірні відносини із ЗАТ «УМЗ»,
оскільки зі сторони «UMC» Договір та додаткова угода до нього були підписані
працівником ТОВ «УкрСелл» ОСОБА_2 та завірені печаткою цього  товариства. Відтак Договір та

2

додаткова угода
до нього не є укладеними згідно положень частини 2 статті 207 Цивільного
кодексу України.

Рішенням
Керченського міського суду АР Крим від 22 березня 2007 року позов ЗАТ «УМЗ» був
задоволений повністю,  а у зустрічному
позові ОСОБА_1 було
повністю відмовлено.

У
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити
нове,  яким задовольнити його позовні
вимоги та відмовити позивачу.

Вимоги
апеляційної скарги ґрунтуються на невідповідності висновків суду обставинам
справи,  неповному з'ясуванні судом
обставин,  що мають значення для
справи,  та порушенні судом норм
матеріального права.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  обговоривши
доводи апеляційної скарги,  дослідивши
матеріали справи,  вислухавши пояснення
осіб,  що з'явилися у судове
засідання,  колегія судів дійшла
висновку,  що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Згідно
вимог частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених у суді першої
інстанції.

Ухвалюючи
рішення про задоволення позову ЗАТ «УМЗ»,
суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки ОСОБА_1
не були виконані обов'язки за Договором.

З таким
висновком погоджується колегія суддів.

Як
вбачається з матеріалів справи,  28
вересня 2005 року між ЗАТ «УМЗ» та відповідачем було укладено договір № 2468559
на надання послуг мобільного зв'язку (а.с.
5,  6) та додаткову угоду № 2175707
до нього (а.с 7). 23 квітня 2006 року Договір був припинений (а.с.  9) відповідно до його пункту 5.2. За умовами
додаткової угоди від 28 вересня 2005 року,
коли дія Договору достроково припиняється на підставі його пункту
5.2,  абонент несе відповідальність у
вигляді сплати на користь ЗАТ «УМЗ» договірної санкції в розмірі 2 грн. 39 коп.
за кожен день,  що залишився до
закінчення строку,  встановленого пунктом
1.1 додаткової угоди (а.с.  7). З
урахуванням наведених правил,  ЗАТ «УМЗ»
була нарахована заборгованість ОСОБА_1
в розмірі 1 203 грн.,  98 коп.,  у тому числі 95 грн. 84 коп. - за надані
послуги та 1 108 грн. 14 коп. договірної санкції (а.с.  8).

Заперечення
ОСОБА_1,  які полягають у неправильності обчислення ЗАТ «УМЗ»
розміру заборгованості спростовуються укладеними ним договорами та не були ним
доведені під час розгляду справи ані в суді першої інстанції,  а ні в суді апеляційної інстанції.

Посилання
апеляційної скарги та те. що судом був залишений поза увагою факт направлення
12 червня 2006 року ОСОБА_1 на адресу ЗАТ «УМЗ» листа про припинення Договору
та додаткової угоди через втрату телефону,
не може бути взятий до уваги колегією суддів,  оскільки,
як вбачається з матеріалів справи. Договір та додаткова угода були
припинені ще 23 квітня 2006 року,  відтак
заперечення ОСОБА_1 не відносяться до позовних вимог ЗАТ «УМЗ».

Відмовляючи
у задоволенні позову ОСОБА_1.
суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог про визнання
Договору та додаткової угоди недійсними на підставі частини 1 статті 225
Цивільного кодексу України,  та
суперечливості такої вимоги посиланню позивача за зустрічним позовом на
положення частини 2 статті 207 цього Кодексу із вимогою визнати Договір та
додаткову угоду до нього не укладеними,

Такий
висновок колегія суддів знаходить правильним та таким,  що ґрунтується на нормах закону.

Відповідно
до частини 1 статті 225 Цивільного кодексу України правочин,  який дієздатна фізична особа вчинила у
момент,  коли вона не усвідомлювала
значення своїх

3

дій та (або) не
могла керувати ними,  може бути визнаний
судом недійсним за позовом цієї особи,
чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно
частини 1 етапі 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Всупереч
наведеному положенню,  позивачем за
зустрічним позовом не було доведено ані факту неусвідомлення значення своїх дій
та (або) неможливості керувати ними під час укладення Договору та додаткової
угоди,  ані порушення з боку ЗАТ «УМЗ»
його цивільних прав або інтересів. Крім того,
судом було обґрунтовано взято до уваги фактичну реалізацію ОСОБА_1 своїх
прав за Договором та часткове виконання обов'язку зі сплати наданих
послуг,  що також спростовує посилання
позивача за зустрічним позовом на положення частини 2 статті 207 Цивільного
кодексу України,  згідно яких він
стверджував що Договір не був укладений.

Посилання
ж громадянина України ОСОБА_1 (а.с.10) на нерозуміння ним у стані алкогольного
сп'яніння української мови та дрібного шрифту текстів Договору і додаткової
угоди обґрунтовано відхилені судом як нікчемні.

Виходячи
з обґрунтованості висновків суду про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо
визнання Договору і додаткової угоди недійсними,  колегія суддів погоджується і з необхідністю
відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Відповідно
до частини 1 статті 308 Цивільного процесуального кодексу України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Враховуючи
вищевикладене,  колегія суддів приходить
до висновку про відсутність у апеляційній скарзі та матеріалах справи підстав
для скасування оскаржуваного рішення суду,
тому апеляційна скарга підлягає відхиленню,  а рішення Керченського міського суду АР Крим від
22 березня 2007 року - залишенню без змін.

На
підставі наведеного,  керуючись статтею
303. пунктом 1 частини 1 статті 307,
частиною 1 статті 308,  пунктом 1
частини 1 статті 314 та статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Керченського міського суду АР Крим від 22 березня 2007 року - залишити без
змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її
проголошення,  однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції шляхом подачі касаційної скарги протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.