АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17
травня 2007 року                                                                                                   м.
Донецьк

Колегія суддів
Апеляційного суду Донецької області

в складі:

Краснощокової
Н.С., Шевченко В.Ю., Лоленко
А.В., -

розглянувши в
попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства
охорони здоров'я України та Державного казначейства України про відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою представників Міністерства охорони
здоров'я України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 2 березня
2004р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 липня 2004р.,

Встановила:

У жовтні
2003р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства охорони здоров'я
України та Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди.

Зазначав,
що з 1993р. він хворіє на прогресуючу м'язову дистрофію. У зв'язку з цим
Управлінням охорони здоров'я Дніпропетровської районної державної адміністрації
14 червня 1999р. були підготовлені і передані в Комісію з питань направлення на
лікування громадян за кордон Міністерства охорони здоров'я України медичні
документи для прийняття рішення про можливість надання йому медичної допомоги
за межами України. 22 березня 2001р. комісія прийняла рішення направити його в
закордонну клініку за рахунок асигнувань місцевого бюджету та залучення
спонсорських та благодійних коштів. Згідно п.2 Положення   про
порядок   направлення   громадян на лікування за кордон,

Справа №
33-ц-458кс/2007 р.                                                                Категорія
ЦП 44

Головуючий у
першій інстанції Кузьменко В.В.

Доповідач
Краснощокова Н.С.

2

затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України №991 від 8 грудня 1995р. рішення комісії
оформляється відповідним наказом по Міністерству охорони здоров'я з
обов'язковим зазначенням суми витрат на лікування, джерел фінансування, а також
конкретної закордонної клініки, в якій буде проводитись курс лікування.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 липня 2002р. відповідача
було зобов'язано видати наказ про направлення його на лікування за кордон. На
підставі виконавчого листа Печерського районного суду від 16 липня 2002р.
Відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в
м. Києві було відкрито виконавче провадження, у зв'язку з чим Міністерство
охорони здоров'я видало наказ №250 від 4 червня 2003р. направити його на
лікування в ревматологічну клініку м. Бад - Вільдунгена (Германія), здійснити
оплату лікування і транспортні витрати на хворого за рахунок коштів
Міністерства охорони здоров'я України, передбачених на ці цілі згідно виклику
клініки із зазначенням вартості лікування і реквізитів банківського рахунку.
Однак, до часу звернення до суду цей наказ не виконано. Оскільки бездіяльністю
посадових осіб відповідача йому заподіяна моральна шкода, хвороба прогресує,
він втрачає надію на покращення стану здоров'я, зазнає фізичних страждань,
позивач просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 40 000 грн. та
відшкодувати понесені судові витрати.

Рішенням
Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2004р. позов задоволено
частково, стягнено з Міністерства охорони здоров'я України на користь позивача
у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. та 8,50 грн. сплаченого державного
мита.

Ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 29 липня 2004р. апеляційну скаргу Міністерства
охорони здоров'я України відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва
від 2 березня 2004р. залишено без зміни.

У
касаційній скарзі представники Міністерства охорони здоров'я України просять
скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2004р. та
ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 липня 2004р., посилаються на порушення
судами норм матеріального і процесуального права.

Згідно
із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно
до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або
(та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги їх
висновків не спростовують.

Відсутні
й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування
судового рішення.

Ураховуючи
наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної
скарги.

Керуючись
статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

3

ухвалила:

Касаційну
скаргу представників Міністерства охорони здоров'я України відхилити.

Рішення
Печерського районного суду м. Києва від 2 березня 2004р. та ухвалу Апеляційного
суду м. Києва від 29 липня 2004р. залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.