УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2007 року                                                                                                  м.  Харків

Колегія
суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого:
Колту нової А.І.,

Суддів:
Бобровського В.В.,  Коровіна С. Г.,  Маміної О.В.,
Кукліної Н.О.

розглянувши
в судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного
суду від 03 травня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від 26
жовтня 2006 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні 1/2
частиною жилого будинку,  визначення
порядку користування частиною жилого будинку і земельною ділянкою,  вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1,  третіх осіб: Київської районної
адміністрації Одеської міської ради,
Комунального підприємства "Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" відділу
громадянства,  міграції й реєстрації
фізичних осіб Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області про зміну
часток у спільній сумісній власності подружжя та визнання права власності на
1/2 частину жилого будинку ,
-

ВСТАНОВИЛА:

07.06.2001 року ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ будинку. В заяві позивач
зазначав,  що він перебував з
відповідачкою у шлюбі з 1975
року по 2000 рік. За
час шлюбу вони придбали у спільну сумісну власність 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1. Не
зважаючи,  що позивач має право на
частину жилого будинку,  відповідачка
перешкоджає йому користуватись жилим приміщенням.

ОСОБА_2
позов визнала частково та звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зміну
часток у спільній сумісній власності подружжя та визнання права власності на
1/2 частину жилого будинку. У судових засіданнях уточнила та доповнила свої
позовні вимоги де зазначала,  що спірна
1/2 частина жилого будинку була придбана в більшості за її власні кошти.
Вартість спірної частини будинку складає 71
931 грн. Після припинення шлюбу у 1995
році вона за свої кошти перебудувала цю частину будинку,  провела його капітальний ремонт та добудувала
другий поверх,  чим значно збільшила
вартість. Вважала,  що спільне володіння
та користування спірною частиною будинку та земельною ділянкою з сім'єю відповідача
неможливо оскільки спірна частину будинку фактично складається з однієї жилої
кімнати і вселення колишнього чоловіка порушують її права та права їх сина
ОСОБА_3. Тому право власності відповідача на належну йому частину спірного
будинку може бути припинено з виплатою йому грошової компенсації.

Справа №
1731-КС-07                                                      Головуючий
ап. ін ст. : Синегубов О.В.

Суддя доповідач:
Маміна О.В.

2

Рішенням
Київського районного суду м.  Одеси від
03 травня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 -
задоволенні частково. Припинено власність ОСОБА_1 у житловому будинку АДРЕСА_1 з виплатою йому
ОСОБА_2 грошової компенсації в сумі 17987 грн. Визнано за ОСОБА_2 право
власності на 12 частину вказаного домоволодіння.

Ухвалою
апеляційного суду Одеської області 26
жовтня 2006 року
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 03 травня 2006 року залишено без змін.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Київського районного суду від З
травня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня
2006 року скасувати,  посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши
суддю доповідача,  перевіривши матеріали
справи доводи касаційної скарги,  колегія
суддів приходить до висновку про те,  що
рішення Київського районного суду від 3 травня 2006 року та ухвала апеляційного
суду Одеської області від 26 жовтня 2006 року підлягають скасуванню.

Вирішуючи
питання про припинення права спільної сумісної власності з виплатою ОСОБА_1
грошової компенсації,  суд першої
інстанції,  з висновками якого погодився
і апеляційний суд,  виходив з того,  що його частка у спільній сумісній власності
подружжя складає 14,  а частка ОСОБА_2 -
34. При цьому послався на те,  що
відповідачка несе витрати по утриманню будинку,
сплаті страхових внесків,
податків та зборів,  зробила в
ньому ремонт. Позивач після розлучення не надавав допомоги на виховання та
навчання сина,  не несе ніяких витрат по
будинку.

Колегія
суддів вважає,  що такий висновок суду не
відповідає нормам матеріального права.

Відповідно
до ч. 1  ст.  28 та ч. 1  ст.  29
КЗпШС України в разі поділу майна,  яке є
спільною сумісною власністю подружжя,  їх
частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала
рівності часток подружжя,  враховуючи
інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з них.

Суд не в
повній мірі врахував вимоги даної норми закону і дійшов помилкового
висновку,  визначивши розмір часток у
спільному майні подружжя так,  як
зазначено в рішенні.

Крім
того,  встановлюючи розмір грошової
компенсації за належну позивачеві частку будинку при припиненні права власності
на неї,  суд виходив із вартості
будинку,  встановленої висновком судової
будівельно - технічної
експертизи від 03.06.2003
року.

Проте з
матеріалів справи вбачається,  що справа
тривалий час слухалась у суді. Позивач суду першої та апеляційної інстанції
заявляв про проведення по справі додаткової судової будівельно - технічної
експертизи з метою встановлення вартості його частки будинку на момент
ухвалення рішення суду,  оскільки ринкова
вартість її на 2006 рік значно збільшилась.

Суд у порушення
вимог  ст.  ст.  133,
143,  150 ЦПК України не
вирішив питання про призначення такої експертизи. Суд апеляційної
інстанції,  перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції,
не усунув зазначеного порушення закону.

3

Відповідно
до вимог  ст.  335
ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу,  про перевагу одних доказів над
іншими.

Таким
чином,  допущені судами порушення норм
процесуального права призвели до неправильного вирішення справи,  а тому відповідно до  ст.  338 ЦПК України є
підставою для скасування судових рішень з передачею справи на новий розгляд
суду першої інстанції.

Керуючись  ст.
ст.  336,
ст.  338,   ст.  345
ЦПК України,  колегія судців з
касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області,

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення
Київського районного суду від 3
травня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2006
року скасувати,  а справу направити
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.