- 23 (4)                                                          у 1 інстанції - Просолов В.М.
РІШЕННЯ

Іменем.    України

2007
року грудня 25 дня колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого:                      Михайлів Л.В.

суддів:                                 Митрофанової
Л.В., Братіщевої Л.А.

при
секретарі:                     Чубіній
А.В., Бондаренко І.В.

за участю
ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 вересня
2007 року по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Медея»
до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

В жовтні
1998 року товариство з обмеженою відповідальністю «Медея» (далі ТОВ «Медея») звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4про відшкодування шкоди у сумі 6973грн. 25коп.,
посилаючись на те, що з вини відповідача, який не впорався з управлінням
автомобіля і виїхав на огорожу, відбулося загорання автомобіля та згоріла
друкована продукція, яку ОСОБА_3перевозив з м. Києва до м. Кривого Рогу для ТОВ
«Медея».

Згодом
ТОВ «Медея» доповнило
позов вимогами про відшкодування моральної шкоди у сумі 3000 грн.

26
лютого 2001 року до суду звернувся з позовом ОСОБА_1 і просив стягнути з
ОСОБА_4на його-позивача користь матеріальну шкоду у сумі 20720, 47 гри. та
відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн., вказуючи на те, що із травня
1998 року ОСОБА_3керував на підставі доручення належним йому автомобілем марки Мерседес Бенц -210,
реєстраційний номер НОМЕР_1.
Повертаючись із відрядження з м. Києва на вказаному автомобілі,
ОСОБА_3порушив Правила дорожнього руху, заснув у дорозі і не впорався з
керуванням, скоїв наїзд на огорожу. Внаслідок зіткнення був пошкоджений
бензобак і відбулося загорання автомобіля та завдана йому матеріальна і
моральна шкода.

Уточнивши
позов ОСОБА_1 просив стягнути суму матеріальної шкоди з урахуванням індексів
інфляції.

Ухвалою
суду від 17 березня 2005 року позов ТОВ «Медея»
до ОСОБА_4про відшкодування шкоди об'єднані в одне провадження (а.с. 175 т2).

Справа
розглядалась судами неодноразово.

Рішенням
Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 вересня 2007 року в
задоволенні позову ТОВ «Медея»
та позову ОСОБА_1
до ОСОБА_4відмовлено.

Не
погодившись з рішенням про відмову йому в відшкодуванні шкоди, ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду в цій частині і
ухваленні рішення про задоволення його позовних вимог до ОСОБА_4в повному обсязі,
вказуючи на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення процесуального закону.

Суд
неправильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, і не врахував
, що автомобіль марки Мерседес
Бенц 210, реєстраційний номер НОМЕР_1 на балансі ТОВ «Медея» не значився, а
належав йому на праві приватної власності.

ОСОБА_3 в момент скоєння ДТП керував
автомобілем на підставі доручення від імені ОСОБА_1

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених в суді першої інстанції позовних вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлено, що 13 травня 1998 року з вини водія ОСОБА_3, який керував
автомобілем Мерседес-Бенц 210, що належить позивачу, сталася
дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої автомобіль був пошкоджений.

Відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_4про відшкодування
шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив із
того, що відповідно до ст. 441 ЦК
України (1963 року) організація повинна відшкодовувати шкоду, заподіяну з
вини її працівника під час виконання трудових обов'язків, і оскільки, ОСОБА_3 скоїв ДТП під час
виконання трудових обов'язків, то вимоги ОСОБА_1 до нього є
безпідставними.

Проте з
таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна з наступних підстав.

Суд
першої інстанції не визначився із характером спірних правовідносин і не
врахував правових підстав експлуатації автомобіля відповідачем.

Так,
судом в рішенні наведені суперечливі висновки щодо підстав користування
автомобілем.

Вказуючи
в рішенні, що ОСОБА_1
автомобіль товариству не передавав в оренду або іншим способом, а 3 березня
1998 року видав доручення Васильцю СП., яким уповноважив останнього керувати
автомобілем, суд, разом з тим, вважає, що ОСОБА_3 скоїв ДТП під час виконання
трудових обов'язків.

Матеріалами
справи не доведено, що ТОВ «Медея»
було володільцем джерела підвищеної небезпеки під час ДТП і те, що саме
товариством використовувався автомобіль ОСОБА_1 в якості
службового.

Сторони
в суді апеляційної інстанції також не довели ті обставини.

З огляду
на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в цій
частині ухвалено з порушенням норм матеріального права, і підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Вина
ОСОБА_3 в скоєнні ДТП доведена
матеріалами справи. Колегія суддів вважає, що він, як винна особа та як
володілець джерела підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за
шкоду, завдану власнику автомобіля.

Відповідно
до ст. 453 ЦК України 1963 року, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, суд
відповідно до обставин справи зобов'язує особу, винну в заподіянні шкоди,
відшкодувати її в натурі або повністю відшкодувати збитки.

Вирішуючи спір
по суті, колегія суддів враховує наступне.

Згідно
акту товарознавчої експертизи від 11.01.1999 року залишкова вартість автомобіля
Мерседес-Бенц 210, власником якого є ОСОБА_1, складає 20720, 47 грн., а вартість збитку (з технічної
точки зору), заподіяного власнику не встановлена на момент проведення
експертизи (а.с. 12-19 т2).

Згідно
повідомлення експерта, у зв'язку з призначенням експертизи судом першої
інстанції 5 грудня 2006 року, (а.с. 246-248 т3), визначити на час розгляду
справи які деталі в автомобілі замінені, вартість деталей, не вбачається
можливим за відсутності автомобіля.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1
9 червня 1998 року зняв автомобіль з обліку з метою продажу (т.2 а.с. 5,
40-41; т3 а.с. 75, т2 а.с. 109) і на час розгляду справи він на обліку не
значився, що не заперечував позивач.

Витрати на
відновлення пошкодженого автомобіля він не поніс.

Отже,
оскільки позивач до звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди,
завданої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, розпорядився ним на свій розсуд та не надав пошкодженого
автомобіля для дослідження і встановлення дійсного розміру завданої шкоди і,
враховуючи положення закону, що розмір збитків визначається із реальної
вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення, колегія суддів вважає за необхідне відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої
пошкодженням автомобіля, так як позивач не виконав вимог ст. 60 ЦПК України про
обов'язок доказування і подання доказів.

Крім
того, пошкоджений автомобіль мав цінність і суд повинен вирішити питання про
передачу його відповідачу.

Однак це питання
не може бути вирішено у зв'язку з вищенаведеним.

Разом 3
тим, вирішуючи спір колегія суддів вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Обґрунтовуючи
позов про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 вказав, що він
під час ДТП і
внаслідок пошкодження автомобіля переніс шок, нервовий стрес, що відобразилось
на його здоров'ї.

Колегія
суддів, виходячи із встановлених обставин ДТП,
вважає, що ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню
у відповідності ст. 440 ЦК
України 1963 року.

При
вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, суд, виходячи із
наслідків ДТП, характеру
та обсягу страждань, яких зазнав позивач у зв'язку з ДТП та засад
розумності, виваженості та справедливості, визначає його у сумі 2000 грн.

Доводи
ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі про те, що він не розпоряджався автомобілем після ДТП, спростовуються
його ж поясненнями у суді першої інстанції та матеріалами справи.

Наполягаючи
на відшкодуванні матеріальної шкоди, він не надав доказів на підтвердження
розміру шкоди.

З огляду
на викладене, з підстав, передбачених п.п. 3.4 ч.1 ст 309 ЦПК України, колегія
ухвалює нове рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди.

В іншій частині
рішення суду не оскаржено.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309 п.п 3.4 ч.1, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19, вересня 2007 року в
частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення.

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути   з
ОСОБА_3  на   користь
ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у сумі дві тисячі гривень. В іншій
частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.