АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №
22ц -894/2007 р.                                        Головуючий
Категорія: про визнання договору дарування                         Колода Л.Д.
недійсним                                                 Доповідач
в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

іменем України

10 травня 2007 року                                      Колегія
суддів судової палати в цивільних

справах
апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                     Ювшина
В.І.

суддів                                Корнієнко
Н.В., Захарової А.Ф.

при секретарі                    Петренко
СП.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення
Придніпровського районного суду м.Черкаси від 15 березня 2007
року по справі за позовом кредитної спілки «Експресія» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про визнання договору дарування частини будинковолодіння недійсним, -

встановила:

Позивач кредитна
спілка «Експресія» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання договору дарування частини будинковолодіння недійсним. В позовній
заяві вказали, що відповідач ОСОБА_1 є позичальником у кредитній спілці за
кредитними договорами № Б 16 від 19.09.2005 року та № Б 06 / 234 від 19.06.2006 року. Він є
боржником, який не виконує умови договору та не здійснює вчасно платежі, в тому
числі проценти за користування кредитом. Суми боргу складають 80 894 грн.63 коп. по
першому договору та 268
550 грн.69 коп. по другому. В зв'язку з цим позивачем було подано до суду дві
позовні заяви 10.08.2006
року та 3.10.2006 року про
стягнення вказаних сум боргу та заяви про забезпечення позову.

Ухвалою
Придніпровського районного суду від 5
жовтня 2006 року
накладено арешт на нерухоме майно, яке зареєстроване на праві приватної
власності за відповідачем ОСОБА_1, в тому числі і на 27/200 частини
домоволодіння, яке розташоване АДРЕСА_1.

Проте, не
зважаючи на це, 6 жовтня 2006 року відповідач
подарував вказану частину будинковолодіння своєму синові ОСОБА_2 та
зареєстрував даний договір у приватного нотаріуса Черкаського міського
нотаріального округу ОСОБА_3.

Крім того,
договір дарування був вчинений без наміру передати право власності іншій особі,
а виключно з метою його приховання від позивача - кредитора. Тобто, такий договір є фіктивним.

Тому з цих
причин позивач просить визнати недійсним договір дарування 27/200 частини жилого
будинку від 6.10.2006 року та
застосувати наслідки недійсності такого правочину. Судові витрати покласти на
відповідачів.

2

Рішенням
Придніпровського районного суду від 15
березня 2007 року
позов задоволено повністю.

Вирішено визнати
недійсним договір дарування 27/200
частини будинковолодіння, розташованого АДРЕСА_1, укладеного 6.10.2006 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, повернувши сторони в первинний стан.

Стягнуто з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Експресія» судові витрати в
сумі 114 грн.28
коп.

Відповідач
ОСОБА_1 не погодився з даним рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій вказує
на незаконність винесеного судом першої інстанції рішення, оскільки вважає, що
суд виніс рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши
учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляції,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

В судовому
засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є позичальником у кредитній спілці
за кредитними договорами №
Б 16 від 19.09.2005 року та № Б 06 / 234 від 19.06.2006 року. Він є
боржником , в
зв'язку з чим позивачем було подано до суду дві позовні заяви 10.08.2006 року та 3.10.2006 року про
стягнення сум боргу та заяви про забезпечення позову.

Ухвалою
Придніпровського районного суду від 5
жовтня 2006 року
накладено арешт на нерухоме майно, яке зареєстроване на праві приватної
власності за відповідачем ОСОБА_1, в тому числі і на 27/200 частини
домоволодіння, яке розташоване АДРЕСА_1.

6 жовтня 2006 року відповідач
подарував вказану частину будинковолодіння своєму синові ОСОБА_2 та
зареєстрував даний договір у приватного нотаріуса Черкаського міського
нотаріального округу ОСОБА_3.

Суд в своєму
рішенні про задоволення позову вказав на обставини, як на підстави скасування
рішення: що оскаржуваний договір дарування є фіктивним, оскільки дарувальник не
передав обдарованому частину будинковолодіння АДРЕСА_1 і вказане майно не було
зареєстровано в реєстрі нерухомого майна КП «Черкаське обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації». Інша підстава -
це те, що на дану частину будинковолодіння була заборона відчуження на
підставі іпотечного договору та ухвали Придніпровського районного суду.

На думку колегії
суддів, суд першої інстанції не повно з'ясував обставини по справі та дав їм не
вірну юридичну оцінку при винесенні рішення про задоволення позову.

Згідно з ст.60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Як позивач у
позовній заяві так і суд у рішенні вказують, що договір дарування від 6 жовтня 2006 року, укладений
між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є фіктивним.

Проте таке
твердження нічим не обгрунтоване, оскільки в матеріалах справи відсутні
будь-які докази про це. Що договір дарування є фіктивним - це лише
припущення позивача та суду. Визнати договір фіктивним з тих підстав, що
ОСОБА_1 продовжує проживати разом з сином у вказаній частині будинку, а також
тому, що він вказує в апеляційній скарзі на дану -частину будинку, як» на свою
власність після укладення договору дарування, є твердженням абсурдним і таким,
що не впливає на дійсність договору, оскільки

3

на
дату, 6.12.2006 року, на яку посилався представник позивача в судовому засіданні,
власником 27/200 частини
будинку АДРЕСА_1
на законних підставах був ОСОБА_2.

Згідно п.2
Постанови Пленуму Верховного Суду України №3
від 28.04.1978 року з
подальшими змінами «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»
угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими
законом.-Тому суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими суд
пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Що стосується
іншої підстави задоволення позову: на дану частину будинковолодіння була
заборона відчуження на підставі іпотечного договору та ухвали Придніпровського
районного суду.

Суд у своєму
рішенні вказав, що заборона відчуження 27/200
частини будинковолодіння АДРЕСА_1, належного
ОСОБА_1 була зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон та арештів відчуження
нерухомого майна в Черкаській філії Інформаційного центру Міністерства юстиції
України 16.12.2005 року на
підставі іпотечного договору від 16.12.2005
року, а також 9.10.2006
року на підставі ухвали Придніпровського районного суду м.Черкаси від 5.10.2006 року.

Колегія
приходить до висновку про невідповідність такого твердження суду матеріалам
справи.

Так, на а.с. 63,64 міститься витяг
з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, згідно якого в
записі 2 зазначено,
що на об'єкт обтяження «домоволодіння, 27/200
домоволодіння, АДРЕСА_1»,
власником якого є ОСОБА_1, зареєстровано заборону 570 Першою
Черкаською державною нотаріальною конторою згідно ухвали від 5.10.2006 року
Придніпровського районного суду м.Черкаси лише 9.10.2006 року за №
3856156. Інша заборона 641
на вказане нерухоме майно була зареєстрована на підставі ухвали
Придніпровського районного суду від 24.10.2006
року - 27.10.2006 року за №3961673(запис 4). Далі були
зареєстровані заборони 681
і 747 на
вказане нерухоме майно на підставі ухвал Придніпровського районного суду від 6.11.2006 року та 24.11.2006 року - 28.11.2006 року (записи 6 і 8).

16.12.2005 року було
зареєстровано заборону на підставі іпотечного договору 8696 від 16. 12. 2005 року лише на
«будинок, АДРЕСА_2» (запис 1) (а.с.63).

Сам договір
іпотеки в матеріалах справи відсутній, як відсутні дані про те, що ОСОБА_1 знав
про наявність ухвали суду від 5.10.2006
року, якою вперше накладався арешт на 27/200
частини будинку.

З зазначеного
випливає, що на день укладення договору дарування, тобто на 6.10.2006 року, заборони
на 27/200 частини
домоволодіння, розташованого АДРЕСА_1, не існувало.

З вище названих
підстав слід зробити висновок, що оскаржуваний договір дарування, укладений 6.10.2006 року між
відповідачами з дотриманням всіх передбачених законодавством норм. Тобто, такий
договір є дійсним.

Підстав для визнання його недійсним колегія суддів не знаходить. З
наведеного вище випливає, що рішення суду є незаконним і таким, що винесене з
порушенням норм матеріального і процесуального права, а значить підлягає до
скасування з винесенням нового рішення про відмову в задоволенні лозову.

Керуючись ст.ст. 303,
307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в up і ш и
л а:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, задовольнити.

4

Рішення
Придніпровського районного суду м.Черкаси від 15 березня 2007
року по справі за позовом кредитної спілки «Експресія» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про визнання договору дарування частини будинковолодіння недійсним, скасувати.

В задоволенні
позову кредитної спілки «Експресія» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору
дарування частини будинковолодіння недійсним, відмовити.

Рішення може
бути оскаржена до Верховного Суду України на протязі двох місяців з моменту
проголошення.

Головуючий Судді: