Справа № 22-
333                                                                     Головуючий
2007 р.                                                                                                                        Щербак
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"5" квітня 2007 року                                                                                        М.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого:   ЛомейкаВ.О.

Суддів :                                  Коваленко
А.І.,

Денисенко Т.С. При
секретарі:  Петровій О. Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя
від 28 листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1 про стягнення
боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2про визнання розписки від
01.11.2005 року недійсною та визнання договору позики від 01.11.2005 року
недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2006 року ОСОБА_2. звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_1, про стягнення боргу.

У позові зазначав, що 01.11.2005 року між ним та
відповідачем було укладено договір позики на суму 78 264,6 грн., що було
еквівалентно 15346 доларів США
з процентною ставкою 1,8% щомісячно. В підтвердження укладення зазначеного
договору ОСОБА_1
написав розписку, згідно якої зобов'язався повернути борг до 01.05.2006
року.

Посилаючись на ті обставини, що до теперішнього часу,
ОСОБА_1. не повернув ані суму боргу, ані відсотки, ОСОБА_2. просив суд стягнути
з відповідача на його користь 78 264,6 грн. суму боргу та 9 861,92 грн.
відсотки за сім місяців, а загалом 88125 грн. 92 коп.

Згодом ОСОБА_2. доповнив свої позовні вимоги і просив суд
стягнути з ОСОБА_1. на його користь суму боргу в розмірі 78 264, 6 грн.,
відсотки в розмірі 16905,12 грн., судовий збір в розмірі 882 грн., ІТЗ -30грн.

2

У серпні 2006 року ОСОБА_1, звернувся до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_2. про визнання недійсними розписки від 01.11.2005
року та договору позики від 01.11.2005 року.

У позові зазначав, що дійсно 01.11.2005 року між ним та
відповідачем було укладено договір позики на суму 78 264, 6 грн., що було
еквівалентно 15346 доларів США.
Проте фактичної передачі грошей не було. Таким чином, цей договір не можна
визнати дійсним.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1. просив суд визнати
розписку від 01.11.2005 року та договір позики від 01.11.2005 року недійсними.
~

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від
28 листопада 2006 року позов ОСОБА_2. задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2. борг в розмірі 78
264, 6 грн., відсотки в розмірі 16905,12 грн., судовий збір в розмірі 882 грн.,
ІТЗ -30грн.

У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на порушення
норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції з постановлянням нового про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_2. та задоволенні його зустрічного позову.

Вислухавши доповідача, дослідивши обставини справи та
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1053 ЦК України за
домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна
або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Як встановлено судом, що з 11 жовтня 1995 року по 3
листопада 2005 року ОСОБА_2. працював в ПП "Медичний технічний
центр". 01 листопада 2005 року ОСОБА_1, визнав раніше передані йому
ОСОБА_2 кошти в сумі 78264,6 грн., що еквівалентно 15346 доларів США, боргом і
зобов'язався їх повернути з 1,8 % до 01.05.2006року.

Доводи апелянта про те, що такий борг не існував
спростовуються матеріалами справи, зокрема, розпискою від 01.11.2005 року,
власноруч написаним відповідачем проектом розписки, поясненнями свідка ОСОБА_3.
про те, що позивач передавав відповідачу кошти їй було відомо від ОСОБА_1.
(а.с.7,54,56зв.)

Суд повно і всебічно дослідив обставини справи, дав
належну оцінку всім наданим суду доказам у їх сукупності і дійшов до
правильного висновку про задоволення вимог позивача ОСОБА_2. і стягненні суми
боргу з процентами, а у задоволенні зустрічного позову про визнання договору
позики недійсним.

Рішення суду відповідає обставинам справи та закону.
Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись
ст.ст.   307,308,314,315,317 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від
28 листопада 2006 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців