Справа №22ц-651/07 Категорія:
Головуючий в 1 інстанції: Кухтей Р.В. Доповідач:
СУД       ВОЛИНСЬКОЇ      ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ                     УКРАЇНИ

«16»
серпня   2007 року.                                                                                       м. Луцьк.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Волинської області в складі:

головуючого                 -          судді Лончука В.Г.,

суддів                           -          Свистун О.В., Русинчука М.М.

при секретарі                -           Масляній С.В.

з участю:

позивача
ОСОБА_1,

представника
позивача ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника
відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про виселення та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до Волинського державного університету імені Лесі Українки про визнання недійсним ордеру
на право проживання в гуртожитку за
апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного
суду від 23 травня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі на рішення Луцького міськрайонного суду від 23 травня 2007 року відповідач ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам
справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції
та постановити нове - про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, а в позові ОСОБА_1 - відмовити.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення задоволено. Ухвалено виселити ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з кімнати АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 8 грн. 50 коп. сплаченого судового збору та 7 грн. 50 коп. витрат на
інформаційно -технічне забезпечення розгляду справи.

В позові ОСОБА_3 до Волинського державного університету імені Лесі Українки про визнання недійсним ордеру на
право проживання в гуртожитку відмовлено.

Судом першої інстанції
встановлено, що згідно рішення Луцької міської ради від 30 травня 2002 року №192 ОСОБА_3 та
членам її сім»ї надано квартиру у 88-квартирному
будинку на Київському майдані,6 в місті Луцьку.

В даному
судовому засіданні відповідач та її представник, кожен зокрема, апеляційну
скаргу підтримали із наведених у ній підстав, просили рішення суду першої
інстанції скасувати і ухвалити нове -
про задоволення їх позовних вимог, а в позовних вимогах ОСОБА_1 - відмовити.

Позивач та її
представник, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору, кожен зокрема, апеляційну скаргу не визнали, просили
скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши
доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін з наступних підстав.

Із матеріалів
справи вбачається, що згідно рішення Луцької міської ради від 30 травня 2002 року №192 ОСОБА_3 та
членам її сім»ї було надано квартиру у 88-квартирному
будинку на Київському майдані, 6
в місті Луцьку, зобов»язавши звільнити вказану кімнату, оскільки згідно
витягу №6 спільного
засідання адміністрації та президії профспілкової організації працівників
Волинського державного університету ім. Лесі Українки від 12 червня 2006 року було
вирішено надати кімнату АДРЕСА_1
гуртожитку №5 ОСОБА_1
з сім»єю.

Судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_3
перебуває у трудових відносинах з Волинським державним університетом ім.
Лесі Українки - кафедра
медичної психології. 30.11.1998
року їй було видано ордер на право проживання в гуртожитку АДРЕСА_1, де вона
проживає разом із трьома неповнолітніми дітьми.

Крім того, судом
встановлено, що ОСОБА_3 та члени
її сім»ї дали зобов»язання про звільнення кімнати в гуртожитку, оскільки їй
надано квартиру АДРЕСА_2.
Відповідачі по справі вписані в ордер на зазначену квартиру та знімались з
реєстрації у гуртожитку і реєструвались у надану нову чотирьохкімнатну
квартиру. Однак, через нетривалий час знялись з реєстрації та зареєструвались у
гуртожитку.

Таким чином, суд
першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідачі в законному
порядку забезпечені жилим приміщенням, однак добровільно не звільняють займану
кімнату в гуртожитку.

Відповідно до
ст. 129 ЖК
України на підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який
є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Із матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_1 працює в університеті старшим викладачем кафедри
міжнародної інформації факультету міжнародних відносин і згідно рішення
спільного засідання адміністрації та президії профспілкової організації
працівників Волинського державного університету ім. Лесі Українки від 12.06.2006 року їй надано
кімнату АДРЕСА_1.

Судом
встановлено, що на спірну кімнату в гуртожитку видано ордер позивачу ОСОБА_1 на
встановлених законом підставах щодо надання житла в гуртожитку.

Однак ОСОБА_3 добровільно не
бажає звільняти кімнату в гуртожитку, так як забезпечена житлом, а ОСОБА_1 не
може вселитись, таким чином порушено право на житло позивача ОСОБА_1 і остання
має право звернутись до суду про його захист.

Оскільки ОСОБА_3
та членам сім»ї надане інше жиле приміщення, яке відповідає санітарним і
технічним вимогам, то суд дійшов вірного висновку про її виселення із жилої
площі гуртожитку.

Таким чином, підстав для визнання ордеру, виданого ОСОБА_1
немає, а тому суд
правильно відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Судом першої інстанції
вірно не взято до уваги
посилання відповідача на те, що вона має право на користування спірною кімнатою
в гуртожитку, так як не має іншого жилого приміщення, оскільки згідно акту від 26 липня 2006 року складеного
житловою комісією встановлено, що сім»я ОСОБА_3 фактично в гуртожитку не
проживає.

Таким чином
доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення ухвалене з
додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.
ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
відповідача ОСОБА_3   відхилити.

Рішення Луцького
міськрайонного суду від 23
травня 2007 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.