УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
квітня 2007 р.                                                                         м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                              Девляшевського
В.А.

суддів:                                         Соколовського
В.М. ; Пнівчук О.В.

секретаря                                   Пилипчук Н.Б.

з
участю        представника      Верховинського районного товариства-Бощук
О.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою голови правління
Верховинського районного споживчого товариства на рішення Верховинського районного
суду від 15 лютого 2007 р., -

встановила:

Рішенням
Верховинського районного суду від 15.02.2007 року позов ОСОБА_1 задоволено:
визнано укладеним 8.02.2000 р. договір купівлі-продажу нерухомого майна між нею
і Верховинським районним споживчим товариством.
За ОСОБА_1 визнано право на приміщення магазину №5 "Господарські
товари" площею 81, 8 кв.м.  та навіс
площею 84, 6 кв.м. ,  що розташовані у
АДРЕСА_1.

Місцевий
суд дійшов до висновку про те,  що
ОСОБА_1 та Верховинське районне споживче товариство в лютому 2000 р. досягнули
згоди по істотним умовам договору купівлі-продажу магазину "Господарські
товари" з навісом,  і покупець
сплатила в касу товариства обумовлену суму коштів. Тому суд 1-інстанції дійшов до
висновку про те,  що у ОСОБА_1 виникло
право власності на зазначений об"єкт нерухомості.

В
апеляційній скарзі голова правління Верховинського районного споживчого
товариства посилається на те,  що
місцевий суд не звернув увагу на пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності. На
його думку,  суд всупереч нормам
цивільного законодавства та фактичним обставинам справи визнав за ОСОБА_1 право
власності на навіс площею 84, 6 кв.м. ,
який в дійсності не був проданий. У зв"язку із викладеним апелянт
просить оскаржене рішення в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на
спірний навіс скасувати,  відмовити у
задоволенні цієї вимоги.

ОСОБА_1
в засідання апеляційного суду не з'явилась,
надіславши телеграму про відкладення розгляду справи. Однак,  колегія суддів не вбачає законних підстав для
задоволення її клопотання. Отже,  є
підстави для вирішення даного спору у відсутності ОСОБА_1

В
засіданні апеляційного суду голова правління Верховинського районного
споживчого товариства апеляційну скаргу з наведених підстав підтримав,  додавши крім того,  що споживчим товариством не було продано
позивачці не тільки навіс,  але й
приміщення кладовки площею
8, 5 кв.м. ,  зазначене у технічному
плані під №2. Апелянт

Справа
№22-ц-429/2007 р.                               Головуючий
у 1 інстанції Токарук В.І.

Категорія
12                                                        Доповідач
Девляшевський В.А.

2

зазначив,  що в даний час згадані спірні
приміщення,  які перебувають на балансі
споживчого товариства і якими користується з 2000 р. позивачка,  могли б бути продані ОСОБА_1 за окрему плату.

Вислухавши
суддю-доповідача,  пояснення представника
відповідача,  дослідивши матеріали
справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

З
матеріалів справи (технічний план-а.с.
26) вбачається,  що спірні
піднавіс та комора є не приналежністю,  а
невід"ємною складовою частиною будівлі,
частину якої,  тобто 29/50,  продано споживчим товариством ОСОБА_1
8.02.2000 році,  і якою з того часу вона
постійно користується.

Тому
посилання апелянта на те,  що місцевий
суд,  постановляючи рішення по даній
справі порушив статтю 132 Цивільногго Кодексу України 1963 року,  є безпідставним.

Встановлено,  що після складення згаданої угоди
купівлі-продажу у простій письмовій формі і сплати ОСОБА_1 продавцю обумовленої
суми коштів,  районним споживчим
товариством в 2001 році для нотаріального оформлення цієї угоди в ОБТІ
замовлено довідку-характеристику об"єкта відчуження. У виданій довідці
(а.с.  27) вказано,  що власником відчужується приміщення №1; №2 і
навіс площею 84, 6 кв.м. ,  які
становлять 29/50 частин всієї будівлі по АДРЕСА_1.

Зазначену
обставину,  письмову угоду від 8.02.2000 p.; видану споживчим
товариством у 2006 році довідку (а.с.  5)
про те,  які в дійсності приміщення були
продані ОСОБА_1,  фактичне користування нею
спірними приміщеннями,  виділення для їх
обслуговування земельної ділянки колегія суддів вважає належними і достатніми
доказами для визнання за позивачем права власності не тільки на приміщення №1
площею 73, 3 кв.м. ,  а й на спірні
приміщення комори площею 8, 5 кв.м.  та
навісу.

Тому,  на думку колегії суддів,  висновки місцевого суду про обгрунтованість
позовних вимог ОСОБА_1 відповідають дійсним обставинам справи. Доводи апелянта
цих висновків не спростовують.

Оскільки
суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права,  підстав для його
скасування немає.

Керуючись  ст.
ст.  307; 308; 319; 324; 325 ЦПК
України,  колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу голови правління Верховинського районного споживчого товариства
відхилити.

Рішення
Верховинського районного суду від 15 лютого 2007 року по даній справі залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили негайно,  однак
може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України на протязі двох місяців після дня її проголошення.