Справа №2-295/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 березня 2007
року                                                                                  м.Гола
Пристань

Голопристанський районний суд
Херсонської області в складі головуючого судді
Сорочана Ю.О., при секретарі
Федонюк О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
справу за позовом

ОСОБА_1до        Голопристанської філії ВАТ
"Херсонгаз"

про поновлення на
роботі,стягнення  середньо­місячного
заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

встановив:

ОСОБА_1 подав
позов до Голопристанської філії ВАТ "Херсонгаз" про поновлення на
роботі,стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди,витребування спеціального посвідчення.

Підтримуючи
позовні вимоги ОСОБА_1 пояснив,що в кінці жовтня 2006 року, вийшовши на роботу
після хвороби,надав адміністрації довідку про необхідність переведення його на
легку працю.02.11.2006 року заступник начальника філії ОСОБА_5заставив його
написати заяву про звільнення за особистим бажанням.На слідуючий день намагався
подати заяву про відмову від звільнення,але її не прийняли.06.11.2006 року
отримав трудову книжку та наказ про звільнення.Строк на звернення з позовною
заявою до суду пропустив у зв'язку з тим,що консультувався у знайомих.

Представник
відповідача - юрисконсульт Леонтьев
СВ. позовні вимоги не визнав та пояснив,що позивач добровільно подав заяву про
звільнення з роботи за власним бажанням.Заяву про відмову від звільнення не
подавав.Особисте спеціальне посвідчення йому він повинен був отримати
особисто,після того як в кінці листопада його отримали у філії з обласних
курсів,які проходив позивач.

Заслухавши
позивача,представника відповідача,свідків,вивчивши матеріали справи суд
приходить до висновку що в задоволення позову слід відмовити із слідуючих
підстав.

Як
встановлено,наказом №49к від 28.07.2005 року ОСОБА_1 був прийнятий слюсарем по
експлуатації та ремонту газового устаткування 2 розряду Голопристанської філії
ВАТ "Херсонгаз". Наказом №144к від 03.11.2006 року був звільнений з
роботи по ст.36 п.1 КзпП України (за угодою сторін). 06.11.2006 року ОСОБА_1
отримав трудову книжку та наказ про звільнення.

Свідок
ОСОБА_2 пояснив,02.11.2006 року ОСОБА_1 сказав йому про своє звільнення з
роботи.На слідуючий день пояснив що приносив заяву про відмову від
звільнення,але його все-таки звільнили.

Свідок ОСОБА_3
пояснив,що у його присутності зам.начальника ОСОБА_5запропонував ОСОБА_1
звільнитися з роботи на рік у зв'язку з хворобою,і той добровільно написав
заяву.На слідуючий день ОСОБА_1 казав що приніс заяву про відмову від
звільнення,але результати її розгляду не знає.

Свідок ОСОБА_5пояснив,що з йогр
боку відносно позивача ніяких погроз не було.У

зв'язку з необхідністю надання ОСОБА_1 легкої праці,якої в організації не
було,запропонував звільнитися за погодженням сторін,вилікуватися,а потім його
знову б прийняли на роботу.ОСОБА_1 погодився з такою пропозицією та добровільно
написав заяву про звільнення.

Свідок ОСОБА_4Днспектор по
кадрам,пояснила,що 03.11.2006 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення,яка була
зареєстрована,та за розпорядженням начальника філії підготувала наказ про
звільнення.06.11.2006 року видала ОСОБА_1 трудову книжку та наказ про
звільнення. Заяву про відмову від звільнення ОСОБА_1 їй не надавав.

Згідно заяви ОСОБА_1 подав її
03.11.2006 року,резолюція начальника філії "в наказ з 03.1.1.06
року".

Наказ про звільнення ОСОБА_1 датований 03.11.2006 року.

Таким чином судом встановленого
ОСОБА_1 був звільнений з роботи 03.11.2006 року,а 06.11.2006 року йому було
видано наказ про звільнення та трудова книжка.

Таким чином,подавши 07.12.2006 року
позовну заяву до суду,ОСОБА_1 пропустив передбачений ст.233 КЗпП України
місячний термін на подання позовної заяви,не завив клопотання про продовження
строку та не надав суду докази про поважні причини такого пропуску.

Вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання
відповідача видати посвідчення та стягнути кошти за неотриману з цієї причини
заробітну плату задоволенню не підлягають, поскільки як вбачається з журналу
реєстрації та видачі посвідчень,його посвідчення надійшло до відповідача
28.11.2006 року.

Керуючись ст.ст. 10,58,60,213,215 ЦПК України,ст.233 КЗпП
України,суд

РІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1в задоволенні позову про поновлення на
роботі, стягненні середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди у зв'язку з пропуском строку.

У задоволені позовних вимог про витребування посвідчення
відмовити за необґрунтованістю.

На рішення суду на протязі десяти
днів з дня його проголошення може бути подана заява про апеляційне оскарження.З мотивованим рішенням
ознайомитися 19.03.2007 року.