Справа № 22 - 720 /
2007                                Ухвалу
Категорія 42                                                                           судді
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

6 квітня
2007 року                                                                                місто
Вінниця

Колегія   суддів
судової   палати   з
цивільних   справ   апеляційного   суду

Вінницької області в складі :

головуючого
: Морозовського В.І.,

суддів :                   Оніщука В.В. і Чорного В.І.,

при секретарі:
Мазур Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною

скаргою   ОСОБА_1 на
ухвалу   Ленінського

районного суду
м. Вінниці від 4 червня 2003 року, -

встановила:

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 листопада 2002 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1. до Вінницького спеціалізова­ного
колективного підприємства № 26 про усунення прихованого браку і дефекту
металевого гаражу та відшкодування шкоди.

Ухвалою того ж суду першої інстанції від 5 травня 2003
року апеляційну скаргу ОСОБА_1., подану в порядку ст.294 чинного на той момент
ЦПК України 1963 року, залишено без руху до 21 травня 2003 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 4 червня 2003 року,
залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12 лютого
2004 року, апеляційну скаргу позивача визнано неподаною та йому повернуто.

Ухвалою Верховного Суду України від 31 січня 2007 року вказану вище ухвалу
суду апеляційної інстанції скасовано з підстав, передбачених п.3 ч.І ст.338 ЦПК
України, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та передати
питання на новий розгляд.

У судовому засіданні апеляційного суду представник
позивача - ОСОБА_2. підтримав вимоги апеляційної скарги, обґрунтовуючи свої
доводи викладе­ними у скарзі обставинами.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце
судового засідання, свого представника до суду не направив, письмових
заперечень на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача і пояснення ОСОБА_2., перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, при цьому виходить з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що подана ОСОБА_1.
апеляційна скарга на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 20
листопада 2002 року не відповідала вимогам ст.293 ЦПК України 1963 року, у
зв'язку з чим була залишена без руху, а позивачу надано термін для усунення
недоліків до 21 травня 2003 року.

Оскільки протягом встановленого строку ОСОБА_1. вимог судді не виконав, а
лише направив до суду роз'яснення на апеляційну скаргу, які за своїм змістом та
формою не відповідають положенням вказаної вище норми цивільного процесуального
законодавства, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав апеляційну скаргу
неподаною та повернув її позивачу.

Що стосується твердження апелянта про порушення судом його конституційних
прав, встановлених ст.ст.8, 55 і 56 Конституції України, то воно є
безпідставним.

Зокрема, у відповідності до роз'яснень, які містяться в п.2 постанови Плену­му
Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування
Конституції України при здійсненні правосуддя», суд безпосередньо застосовує
Конституцію у разі:

1)
коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність
додаткової регламентації її положень законом;

2)
коли закон, який був чинним до введення в дію Конституції
чи прийнятий після цього, суперечить їй;

3)
коли правовідносини, що розглядаються судом, законом
України не врегульовано, а нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою
або Радою міністрів Автономної Республіки Крим, суперечить Конституції України;

4)
коли укази Президента України, які внаслідок їх
нормативно-правового характеру підлягають застосуванню судами при вирішенні
конкретних судових справ, суперечать Конституції України.

Між тим, порядок апеляційного оскарження судового рішення у цивільній
справі безпосередньо врегульовано главою 40 розділу ІУ ЦПК України 1963 року,
нормами якої вірно керувався суд першої інстанції при вирішенні спірного питан­ня,
тому порушення з боку останнього прав ОСОБА_1., передбачених ст.ст.8, 55 і 56
Конституції України, у даній справі відсутні.

Та обставина, що в апеляційній скарзі на ухвалу
Ленінського районного суду м. Вінниці від 4 червня 2003 року позивач уточнив
своє клопотання щодо підстав скасування рішення того ж суду першої інстанції
від 20 листопада 2002 року, не тягне за собою будь-яких правових наслідків для
ухвали суду, що оскаржується, так як дане уточнення внесено вже після
закінчення встановленого строку для усунення недоліків первинної апеляційної
скарги.

Посилання
ОСОБА_2. в ході судового засідання апеляційного суду на те, що ухвалу від 4
червня 2003 року винесено неповноважним суддею, оскільки ухвалою Ленінського районного
суду м. Вінниці від 26 березня 2003 року задоволений відвід, заявлений ОСОБА_1.
та його представником судді Овсюку Є.М., до предмету апеляційного розгляду не
відноситься, так як стосується іншої справи за позовом ОСОБА_3 . до ОСОБА_1. і
ОСОБА_2. про захист честі, гідності та ділової репутації.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, який
постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, виходячи з дійсних
обставин справи, тому підстав для її зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст.
307,312-314 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Вінниці від 4 червня 2003 року
-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.