УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2007 року
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Барильської А.П. суддів -
Ляховської І.Є.,  Соколан Н.О. при
секретарі - Чубіній А.В.

за
участю: представника позивача - ОСОБА_1,
представника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області -ОСОБА_3,  представника відкритого акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними
скаргами Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Кривому Розі Дніпропетровської області,
ОСОБА_1 на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2007 року за позовом
ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний
комбінат»,  Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Кривому Розі про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30
травня 2007 року позов ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат»( надалі- ВАТ «КЗРК»),
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Кривому Розі Дніпропетровської області( надалі - Відділення Фонду) про
відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Відділення Фонду на користь позивача недоплату
по щомісячних платежах за період з 10.03.2003 року по 01.06.2007 року - 14
992,  81 грн.,  а також ухвалено стягувати в рахунок
відшкодування шкоди щомісячно,  починаючи
з 01 червня 2007 року по 628,  94 грн. до
зміни обставин,  що тягнуть перерахунок
або припинення виплат. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішення суду
допущено до негайного виконання в межах місячного платежу.

В апеляційній скарзі Відділення Фонду ставить питання про скасування
рішення суду та направлення справи на новий розгляд,  оскільки рішення ухвалено з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
невірно застосовано строк позовної давності; суми стягнуто з неіснуючої
юридичної особи; не враховані положення ст. 17 Закону України від 23.09.1999
року «Про"загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання,
що спричинили втрату професійної працездатності»; не враховані П.3І7.2
Порядку призначення та здійснення страхових виплат застрахованим особам,  затверджених Постановою Правління ФССНВ
України № 83,  відповідно до якого
відкоригована заробітна плата не може перевищувати

максимальну
величину,  з якої справляються страхові
внески до Фонду,  на дату проведення
перерахунку; судом проведено розрахунок суми без урахування п. 28 «Правил
відшкодування шкоди» із змінами внесеними Постановою № 1100 від 03.10.1997
року; відділення Фонду не є належним відповідачем по справі; суд застосував до
сум відшкодування шкоди коефіцієнт підвищення тарифних ставок та окладів,  при цьому не врахував,  що змінилася структура заробітної плати,  однак фактично з 01.01.1996 року підвищення
заробітної плати не відбулося; неправильно застосував п. 28 "Правил
відшкодування шкоди...",  який
встановив лише випадки перерахунку сум відшкодування шкоди,  а не сам механізм такого перерахунку; не
надано правової оцінки економічному обґрунтуванню застосування або
незастосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів за
період з червня 1994 року по червень 2001 року.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду змінити та
ухвалити нове рішення по суті позовних вимог,
задовольнивши позов в повному обсязі,
оскільки суд безпідставно застосував трирічний строк позовної давності
без огляду на п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України,
відповідно до якого на вимоги про відшкодування шкоди. завданої
каліцтвом,  іншим ушкодженням здоров'я
або смертю,  позовна давність не поширюється;
порушено норми матеріального права і всупереч п.43 «Правил відшкодування
шкоди...» в редакції,  затвердженій
постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 1997 року № 1100,  ст. 34 «Закону України «Про оплату праці»
позивачу відмовлено в задоволенні вимог про стягнення компенсації з
відповідачів за затримку виплат сум в рахунок відшкодування шкоди та страхових
виплат; підлягає також стягненню сума в рахунок відшкодування моральної
шкоди,  передбачена ст. 237-1 КЗпП
України,  яка введена в дію 13 січня 2000
року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених
вимог та доводів апеляційних скарг,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга Відділення Фонду підлягає задоволенню,  а апеляційна скарга представника позивача -частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється,  що позивач працював з 1974 року по 1981 рік
підземним машиністом верстата обертального буріння на ділянці глибокого буріння
7- го розряду,  підземним бурильником свердловин
5-го розряду на ш. Октябрьська
ВО «Кривбасруда»,  правоприемник - ВАТ
«КЗРК».

В 1980 році з позивачем відбувся нещасний випадок на виробництві,  у зв'язку з чим йому висновком ЛТЕК від
25.05.1981 року встановлено 60 % втрати професійної працездатності по трудовому
каліцтву та третю групу інвалідності.

При повторних оглядах висновком МСЕК від 27.05.1986 року встановлено 35%
втрати професійної працездатності,
висновком МСЕК від 06.06.1994 року- 25 % втрати професійної
працездатності по трудовому каліцтву безстроково.

Підприємство - відповідач призначило позивачу щомісячні виплати в рахунок
відшкодування шкоди виходячи з середнього заробітку за період січень- квітень
1992 року в сумі 8779 крб.

Спір виник з приводу неправильного застосування підприємством коефіцієнтів
підвищення тарифних ставок та окладів до сум відшкодування шкоди з 01.07.1994
року,  що потягнуло неправильне
нарахування та виплату регресних сум підприємством та страхових сум в рахунок
відшкодування шкоди відділенням виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

З матеріалів справи вбачається,  що суд першої інстанції прийняв позовну
заяву,  яка не відповідає вимогам ст. 119
ЦПК України. В позовній заяві від 10.03.2006 року. уточненій позовній заяві від
20.11.2006 року та від 24.05.2007 року не наведені підстави застосування
коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів станом на
01.05.2000 року. Однак районний суд прийняв зазначені позовні заяви і в
подальшому не роз'яснив позивачу його право на уточнення позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про стягнення з Відділення Фонду недоплати по щомісячних
платежах за період з 10.03.2003 року по 01.06.2007 року,  суд дійшов висновку,  що підлягає стягненню сума за період,  що не перевищує трьох років,  які передували зверненню особи до суду,  при цьому суд керувався ст. 71 ЦК України в
редакції 1963 року,  з урахуванням
правила п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року та роз'яснення,
викладених в п.п. 1,  1-1,  1-2,
22 постанови Пленуму Верховного Сулу України №6 від 27 березня 1992 року
( з подальшими змінами),  «Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»,  згідно з якими загальний строк,  у межах якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого права (позовна давність),  встановлюється тривалістю у три роки. У
випадках,  коли вимоги потерпілого
стосуються перерахунку сум щомісячних платежів,
раніше визначених судом або роботодавцем( у тому числі й у разі
неправильного обчислення суми щомісячних платежів) при задоволені позову,  кошти стягуються за час,  що не перевищує трьох років. які передували
моменту звернення особи до суду.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про безпідставне
застосування судом строку позовної давності і необхідність стягнення
заборгованості за весь період з 01.07.1994 року по 01.06.2007 року є
безпідставними і спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Задовольняючи позов частково,  суд
виходив з того,  що при перерахуванні
позивачу сум страхових виплат підприємство необгрунтовано не застосувало всі
встановлені коефіцієнти підвищення тарифних ставок та посадових окладів,  що спричинило зменшення суми відшкодування
шкоди. У свою чергу Відділення Фонду також продовжило виплату цих сум у
неправильному розмірі.

Однак з таким висновком щодо наявності підстав для перерахунку щомісячних
платежів погодитись не можна,  оскільки
змінюючи розмір щомісячних виплат,  суд
першої інстанції не перевірив,  чи
відбулося фактично підвищення заробітної плати по підприємству,  не витребував відомості про нарахування і
одержання заробітної плати за професією позивача за оспорюваний період,  тобто на час виплати відшкодування шкоди
підприємством.

Крім того,  довідка
ВАТ «КЗРК» про середній заробіток позивача (а.с.71) не відповідає вимогам п.28
"Правил відшкодування власником підприємства,  установи і організації,  або уповноваженим ним органом шкоди,  заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я,  пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків". затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №
472 від 23.06.1993 року.

З матеріалів справи вбачається,  що позивач в позовних заявах від 20.11.2006
року та від 24.05.2007 року просив стягнути з ВАТ «КЗРК» суму в рахунок
відшкодування моральної шкоди - 3 000 грн.,
а також просив стягнути з ВАТ «КЗРК» та Відділення Фонду компенсацію
втрати частини відшкодування шкоди,  від
позовних вимог в цій частині позивач не відмовлявся,  однак зазначені позовні вимоги в судовому
засіданні не обговорювалися і з приводу них судове рішення не
постановлено,  цей недолік не може бути
усунений ухваленням додаткового рішення .

За таких обставин колегія суддів вважає,
що,  оскільки рішення суду
ухвалене з порушенням вимог матеріального і процесуального права та розглянуті
не всі позовні вимоги,  апеляційна скарга
Відділення Фонду підлягає задоволенню,
апеляційна скарга представника позивача - частковому задоволенню,  а рішення суду - скасуванню.

На
підставі викладеного,  керуючись ст. 303,  307,
ч, 1 п.5 ст. 311,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Кривому
Розі Дніпропетровської області- задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - частково задовольнити.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2007 року -скасувати.

Справу направити
на новий розгляд в той же суд в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.