АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа №22-954/07
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Гончар
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007 року                                               м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у
складі:

головуючого
судді      Савченко О.В.

суддів                          Гончара О.С, Мануйлова Ю.С.

при секретарі             Петровій О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,
третя особа ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2006 року
ОСОБА_2. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1., в якому зазначала, що з 08 січня 1983 року по 15 лютого 2000 року вона
перебувала в шлюбі з відповідачем. В зазначеному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1народився їх
спільний син - ОСОБА_3,
який навчається на денному відділенні Запорізької державної інженерної
академії. В зв'язку з цим нині повнолітній ОСОБА_3. потребує матеріальної
допомоги. Позивач вважає, що відповідач повинен надавати таку допомогу, оскільки
його матеріальне становище дозволяє це робити, тому просила стягнути з
відповідача на користь повнолітнього ОСОБА_3. аліменти в розмірі V* від
суми заробітку ОСОБА_1.

Рішенням суду від 27
грудня 2006 року
позов задоволено частково. З відповідача на користь ОСОБА_2. стягнуто аліменти
в розмірі 1/6 частини
від суми заробітку ОСОБА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на невідповідність висновків
суду обставинам справи апелянт просив судове рішення змінити, задовольнити
позовні вимоги позивача частково. Просив апеляційний суд встановити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 200 гри.

Вислухавши доповідача, дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.3 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у випадку
невідповідності висновків суду обставинам справи має право змінити рішення.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному
порядку

апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів

апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що суд правильно встановив правовідносини,
які склалися між учасниками справи, дав їм належну правову оцінку. Суд першої
інстанції правильйо встановив, що з 08 січня 1983 року по 15 лютого 2000 року
сторони перебували в шлюбі. В зазначеному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1народився їх
спільний син - ОСОБА_3., який навчається на денному відділенні Запорізької
державної інженерної академії. В зв'язку з цим нині повнолітній ОСОБА_3.
потребує матеріальної допомоги. Суд дійшов правильного висновку, що відповідач
повинен надавати таку допомогу, оскільки його матеріальне становище дозволяє це
робити.

Однак, судова колегія приходить до переконання, що суд першої інстанції,
посилаючись в своєму рішенні на заперечення відповідача щодо обставин, які
необхідно приймати до уваги при визначенні розміру аліментів, разом з тим,
недостатньо їх врахував.

Судова колегія також приймає до уваги, що на утриманні відповідача
перебуває двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який страждає
на тяжке кардіологічне захворювання, перебуває на диспансерному обліку і потребує
постійного лікування. Крім того, на повному утриманні відповідача також
перебуває дружина відповідача ОСОБА_6.,
яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Згідно ст.ст. 198,
199 СК України батьки зобов'язані утримувати свого повнолітнього непрацездатного
сина, який потребує матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну

2

допомогу
надавати. Якщо повнолітній син продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує
матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати його до досягнення двадцяти
трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на
утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітнього
сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника
аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При
визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість
надання утримання другим з батьків.

Суд бере до уваги, що середній заробіток позивача перевищує розмір
прожиткового мінімуму. А значить позивач теж в змозі надавати матеріальну
допомогу своєму повнолітньому сину.

Відповідно до ст. 62
Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік" на час винесення рішення суду розмір прожиткового
мінімуму на працездатну особу складає 525
грн. З огляду на наведенні положення СК України, виходячи з принципу
рівності прав і обов'язків батьків щодо своєї дитини, кожен з батьків
повнолітнього повинен надавати таку допомогу в розмірі половини прожиткового
мінімуму встановленого для працездатної особи, т.т. по 263 грн..

Крім того, постановляючи судове рішення про стягнення з
відповідача аліментів за червень 2006
року суд не прийняв до уваги, що за вказаний період з відповідача аліменти
вже стягнуто.

Суд першої інстанції помилково стягнув аліменти не на користь повнолітнього
ОСОБА_3., а на користь його матері -
ОСОБА_2., що є неправильним і тому підлягає виправленню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є такими, що
частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому рішення підлягає
зміні.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 307,
309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2006
року по справі змінити.

Викласти його в наступній редакції: стягнути зі ОСОБА_1на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1народження,
щомісячно аліменти в розмірі 263
грн. з наступною індексацією, починаючи 01 липня 2006
року на час навчання ОСОБА_3, але не довше ніж до 25 червня 2011 року.

В іншій частині
рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.