Справа № 22ц-1518/2007                                            Головуючий
1 -ї інстанції - Перетятько О.Ю.
Категорія - 23                                                                                                 Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

12 квітня 2007
року                                                                                                           м.
Донецьк

Апеляційний
суд Донецької області в складі: головуючої - Турової О.М., суддів - Могутової Н.Г.,
Шевченко В.Ю., при секретарі - Баранові В.В.,
за участю - представника позивача та 3-ї особи, відповідача,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 27 листопада 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача -ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся
до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на рішення
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 27 листопада 2006 року, яким
позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у
відшкодування: матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди -З 950,48 грн., моральної шкоди - 1000 грн., судових витрат - 89,50
грн. В решті позову -відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати зазначене рішення, оскільки
вважав, що, відмовляючи у задоволенні його клопотання про проведення
автотехнічної експертизи, суд тим самим порушив його права, передбачені ст.ст.
10, 143 ЦПК України. А саме, неправомірно позбавив його права надавати докази у
вигляді висновку зазначеної експертизи, що потягло постановления необгрунтованого
та неповного рішення суду.

Суд
першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, виходив з
того, що сторони не заперечували проти висновку спеціаліста і не заявили
клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, тому при визначенні
розміру матеріальної шкоди взяв до уваги висновок спеціаліста на суму 3830,48
грн. Доводи відповідача про відсутність його вини в заподіянні шкоди судом не
прийняті до уваги, оскільки ОСОБА_1 під час руху автомобіля „ВАЗ-2106"
заднім ходом скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем позивача „BMW 520i",
чим порушив п.10.9 Правил дорожнього руху і відповідно до ст. 1187 ЦК України
повинен нести відповідальність перед ОСОБА_2. У зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу позивач зазнав душевних страждань, тому при визначенні
розміру відшкодування моральної шкоди, суд прийняв до уваги характер
правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань, тяжкість вимушених
змін у його звичайному життєвому укладі і вважав за можливе стягнути з
відповідача 1000 грн.

Заслухавши доповідача суддю Гурову О.М., пояснення представника позивача та
3-ї особи, відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої
інстанції було встановлено, що 24 листопада 2005 р. о 19 год.
перед торгівельним будинком „Україна" по пр. Перемоги в м. Горлівка
відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ-2106 держзнак НОМЕР_1 та рухаючись заднім
ходом при виїзді зі стоянки ПП „Курс", скоїв зіткнення з належним
позивачеві автомобілем „BMW 520і" держзнак НОМЕР_2, що був припаркованим біля стоянки.
Вказаними діями ОСОБА_1 порушив
п. 10.9 Правил дорожнього руху, згідно з яким під час руху транспортного засобу
заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам
руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за
допомогою до Інших осіб.

Внаслідок зіткнення автомобілю позивача заподіяні механічні пошкодження.
Враховуючи висновки авто-товарознавчого дослідження (а.с.49-53) про вартість
матеріальної шкоди, заподіяної володільцю автомобіля „BMW 520і",
суд обгрунтовано стягнув з відповідача на користь ОСОБА_2 3830,48 грн. Вказану
суму не оскаржував і відповідач.

Крім того, виходячи із задоволення позовних вимог, судом вірно покладено на
ОСОБА_1 обов'язок по відшкодуванню понесених позивачем судових витрат по оплаті
судового збору, витрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи та
проведення авто-товарознавчого дослідження на загальну суму 209,50 грн.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 грн. у відшкодування моральної
шкоди, суд 1-ї інстанції врахував характер правопорушення, глибину та
тривалість душевних страждань позивача, вимушеність змін у його життєвому
укладі в зв"язку з неможливістю користуватись транспортним засобом, а
також засади розумності і справедливості, тому Апеляційний суд погоджується з
рішенням суду і в цій частині.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального і матеріального права і
підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги про необхідність призначення по справі
авто-технічної експертизи не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на
законі і обставинах справи. Для вирішення спору по справі спеціальні знання не
потрібні, т.я. немає необхідності встановлювати вину кожного з водіїв
транспортних засобів. В даному випадку джерелом підвищеної небезпеки був тільки
автомобіль відповідача, а автомобіль позивача був у нерухомому стані, із
заглушеним двигуном. Враховуючи, що ч. 5 ст. 1187 ЦК України передбачена
відповідальність особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності вини, суд обґрунтовано відмовив в
призначенні судової авто-технічної експертизи.

Керуючись ст.ст.
308, 315 ЦПК України, Апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 27 листопада
2006 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена

безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної

сили.