Справа 22ц-3076                                                  Головуючий
в 1 інстанції Бузанов П.М.
Категорія 21                                                          Доповідач
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

15 березня 2007
року                         Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого       Висоцької B.C.,

судців                   Біляєвої О.М., Осипчук О.В.,

при
секретарі      Таранець В.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Жданівка про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2006 року ОСОБА_1звернулася до суду з позовом про стягнення з
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Жданівка
моральної шкоди, що заподіяна ушкодженням здоров'я.

Позивачка зазначала, що вона 04 березня 2005 року під час виконання
трудових обов'язків отримала травму лівої ноги у вигляді закритого
двокісткового перелому зліва та перелому заднього краю великогомілкової кістки
зі зміщенням, що потягло стійку втрату працездатності 15% з наступним
переоглядом 05 вересня 2007 року.

У відповідності із Законом України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування..." вона має право на відшкодування моральної шкоди,
яка заподіяна здоров'ю при виконанні трудових обов'язків.

Внаслідок ушкодження здоров'я вона має складності у побуті; постійно
відчуває фізичний біль; їй потрібні додаткові зусилля для організації життя.

Позивачка
просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 15000 гр.

Рішенням Жданівського міського суду від 08 грудня 2006 року позов
задоволений частково, на користь ОСОБА_1 з відповідача в відшкодування
моральної шкоди стягнуто 8500 гр.

Відповідач не
погодився з рішенням суду і подав апеляційну скаргу.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
м. Жданівка в апеляційній скарзі просило скасувати рішення та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач не надав
достовірних доказів в підтвердження своїх

2

вимог;
факт заподіяння моральної шкоди не встановлений МСЕК. Крім того, Законом
України „Про Державний бюджет України на 2006 рік" зупинена норма Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та
членам їх сімей. Також вважають, що суд не навів відповідних мотивів щодо
визначення розміру стягнутої компенсації; не врахував, що причиною нещасного
випадку стала особиста необережність потерпілої, пропустила строк звернення до
суду, встановлений статтею 233 КЗпП України.

Позивачка та її представник ОСОБА_2 просили відхилити апеляційну скаргу,
рішення суду залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явилися в судове
засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з
наступних підстав.

Згідно п. 3 ч.1 статті 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка 03
березня 2005 року при виконанні трудових обов'язків була травмована, що
призвело до втрати працездатності 15%, яка вперше встановлена 05 вересня 2005
року з черговим переоглядом 05 вересня 2007 року. Ушкодження здоров'я спричиняє
ОСОБА_1 моральні та фізичні страждання, тому відповідно до Закону відповідач
повинен відшкодувати потерпілій моральну шкоду.

Відповідно до положень статей 21, 28, 34 ч.3 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", саме на
Фонд соціального страхування покладено обов'язок своєчасно та в повному обсязі
відшкодувати шкоду потерпілому внаслідок ушкодження його здоров'я, зокрема,
сплатити йому грошову суму за моральну шкоду при наявності факту заподіяння
шкоди. Сума страхової виплати за моральну шкоду визначається у судовому
порядку.

Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позивачу ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових обов'язків завдана моральна шкода.

Однак з висновком суду щодо визначення розміру моральної шкоди в 8500 гр.,
що підлягає стягненню на користь позивача, погодитися не можна.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4,
розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини
відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість
страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки
тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих
стосунках.

3

При визначенні розміру компенсації судом не було
враховано, що позивачці встановлено ступінь стійкої втрати працездатності в зв'язку
з нещасним випадком 2005 року з черговим переоглядом, що не виключає можливість
поліпшення здоров'я.

Судом першої інстанції також не було враховано, що шкода,
завдана здоров'ю позивача, компенсована чітким виконанням держави щодо сплати
тих виплат, які передбачені частинами 1, 2 статті 34 вищевказаного Закону, і
при визначені суми компенсації відшкодування моральної шкоди слід керуватися
принципом справедливості. Крім цього, потреба потерпілої в медикаментозному
лікуванні, що передбачена висновком МСЕК, також підлягає відшкодуванню за кошти
Фонду.

Позивачка, крім виписок з епікризів, інших переконливих доказів з приводу
зміни ритму життя суду не надала.

Враховуючи викладене, обставини справи, тривалість моральних страждань
позивачки, право якої на отримання матеріального забезпечення або соціальних
послуг виникло з настанням нещасного випадку, та яка не надала переконливих
доказів про істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, апеляційний суд
вважає за можливе зменшити розмір стягнутої моральної шкоди до 5000 гр.,
визнаючи компенсацію в такому розмірі справедливою сатисфакцією за заподіяну
моральну шкоду внаслідок трудового каліцтва.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що факт заподіяння моральної
шкоди не встановлений МСЕК, безпідставні і не грунтуються на законі, який не
передбачає обов'язковість висновків МСЕК в данному випадку. Ушкодження здоров'я, що потягло стійку втрату
професійної працездатності, свідчить про наявність моральних страждань у
потерпілого.

Також непереконливі посилання на Закон України „Про Державний бюджет
України на 2006 рік", яким зупинена дія статей Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"
в частині відшкодування моральної шкоди та який набрав чинності з 1.01.2006
року, оскільки спірні правовідносини виникли до 01 січня 2006 року.

Інші доводи
відповідача також не ґрунтуються на вимогах закону.

Керуючись
ст.ст.307 ч.1 п.3, 309,   316 ЦПК
України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Жданівка задовольнити частково.

Рішення
Жданівського міського суду від 08 грудня 2006 року змінити.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Жданівка на користь ОСОБА_1в відшкодування моральної
шкоди 5000 (п'ять тисяч) гр.

4

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення та
може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох
місяців з часу набрання законної сили.