21 1                                                                                  Інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25
грудня 2007 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого:
судді Михайлів Л.В.

Суддів: Карнаух
В.В., Митрофанової Л.В.

при секретарі:
Чубіній А.В.

за
участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 17 липня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 липня 2007 року позов Янчого
В.І. задоволено частково, на його користь з відділення виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області
(далі Відділення фонду) стягнуто заборгованість по страховим виплатам за період
з 01.04.2001 року по 01.05.2007 року в сумі 21213, 97 грн., та щомісячно,
починаючи з 1 травня 2007 року по 572, 60 грн. страхові виплати до зміни
обставин, що тягнуть їх перерахунок.

В
апеляційній скарзі Відділення фонду ставить питання про скасування рішення суду
і направлення справи на новий розгляд, оскільки суд першої інстанції не
застосував строку позовної давності та стягнув суми за період більше трьох
років, не врахував, що Фонд соціального страхування не є належним відповідачем
по справі, судом не наведено підстави та не проведено розрахунки застосування
чи незастосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та окладів на ВАТ «КЗРК»,
не дана належна правова оцінка економічному обґрунтуванню застосування або
незастосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та окладів, а також
фактичної заробітної плати за оспорюваний позивачем період, суд не звернув
уваги та суд не провів перевірку згідно п. 28 Правил... чи не перевищує розмір
відшкодування втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати
профпрацездатності розміру середньомісячної заробітку відповідного працівника,
крім того суд не вірно з'ясував професію позивача, та не врахував, що
відкоригована заробітна плата не може перевищувати максимальну величину, з якої
справляються страхові внески до Фонду соціального страхування на дату
проведення перерахунку відповідно до п 3.7.2 Порядку № 83 «Про призначення та
здійснення страхових виплат застрахованим особам (членам їх сімей),
затвердженого Постановою

правління Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 22.12.2005 року».

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено, що позивач у період з 1956 року по 1987 рік працював на шахті Орджонікідзе
у структурному підрозділі ВАТ «КЗРК», що призвело до ушкодження здоров'я.

22.10.1959
року та 27.01.1962 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, що
підтверджується актами форми Н-1 від 23.10.1959 року та від 27.01.1962 року. У
1962 році ОСОБА_1 пройшов огляд у МСЕК та йому встановлено 85% втрати
профпрацездатності вперше. При подальших переоглядах ступінь втрати змінювався
та висновком МСЕК від від 24.02.1993 року встановлено 25% безстроково.

У
зв'язку з частковою втратою працездатності позивачу відповідачем провадились
виплати відшкодування частини втраченого заробітку, які до 1999 року становили
24, 19 грн., з 01.01.1999 року позивач почав отримувати виплати відшкодування
шкоди від ВАТ «ЦГЗК», оскільки шахта Орджонікідзе була передана у оренду ВАТ
«ЦГЗК».

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини
справи, надав їм вірну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що ВАТ
«КЗРК» необгрунтовано при перерахунку розміру відшкодування шкоди позивачеві,
не застосував коефіцієнти підвищення тарифних ставок і посадових окладів за
оспорюваний період: 2, 5 з 01.01.1996 року (СПАП № 1/6 від 26.01.1996 року),
1.25 з 01.06.1997 року (СПАП № 3/91 від 21.05.1997 року), 1.265 з 01.07.1999
року ( Наказ ВАТ «КЗРК» від 05.11.1999 року), 1.226 з 01.01.2000 року (підстава
СПАП № 16/20 від 28.12.1999 року), 1.217 з 01.05.2000 року (Наказ ВАТ «КЗРК»
від 04.08.2000 № 229), що не відповідає вимогам п.28 «Правил відшкодування
шкоди ...», затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 року №472., внаслідок
чого утворилася заборгованість за щомісячними виплатами у відшкодування шкоди.

Доводи
відповідача, що судом незаконно зроблено перерахунок страхових виплат всупереч
п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 24.10.2003р. «Про
внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від
27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», суд не дав належну правову оцінку економічному обгрунтуванню
застосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок і окладів та фактичної
заробітної плати, судом неправильно застосовано п. 28 «Правил відшкодування
шкоди...», є безпідставні, оскільки згідно п. 28 абз. 5 "Правил
відшкодування шкоди", які діяли на момент виниклих між сторонами
правовідносин, розмір відшкодування шкоди перераховується у разі кожного
підвищення тарифних ставок (посадових окладів) на підприємстві. Перерахунок
проводиться шляхом множення розміру відшкодування шкоди на фактичні коефіцієнти
підвищення тарифних ставок (посадових окладів) відповідним працівникам на
підприємстві, таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про
необхідність перерахування щомісячних сум у відшкодування шкоди позивачу та
застосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок і окладів по ВАТ «КЗРК»
при перерахунку сум відшкодування шкоди, оскільки статтею 5 Закону України «Про
колективні договори і угоди» заборонено включати в колективні договори і угоди
умови, погіршуючи положення працівників відповідно до чинного законодавства і
наказало такі умови вважати недійсними.

Суд
також обгрунтовано застосував коефіцієнти росту заробітної плати в галузі
національної економіки при визначенні сум, що підлягають виплаті відповідачем
за період

з 01.03.2002р, а
саме: коефіцієнт 1, 193 з 01.03.2002р., коефіцієнт 1.182 з 01.03.2003 p.,
коефіцієнт 1.152 з 01.03.2004р., коефіцієнт 1.238 з 01.03.2005р.,
коефіцієнт 1.203 з 01.03.2006р, коефіцієнт 1, 183 з 01.03.2007 року.

Вирішуючи
спір по суті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залучення
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Кривому Розі в
якості відповідача по справі і стягнув суму заборгованості по щомісячним
страховим виплатам, з 01.04.2001 року, оскільки Закон України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату
працездатності", набрав чинності з 01.04.2001 року.

Доводи
відповідача Фонду соціального страхування про те, що суд не врахував, що у
Фонду соціального страхування є юридичний інтерес як 3-ї особи є
безпідставними, спростовуються матеріалами справи і висновками суду.

Також
колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно, у відповідності із
роз'ясненнями, викладеними у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України
від 27.03.1992 року № 2 «Про практику розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» та відповідно до положень ст.. 71 ЦК України
застосовано строк позовної давності у три роки та стягнуто заборгованість
починаючи з 01.04.2001 року, оскільки вимоги про перерахунок сум щомісячних
платежів, раніше визначених судом або роботодавцем, підлягає задоволенню за
час, що не перевищує трьох років, а як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом 30.09.2003 року, що спростовує доводи Фонду
соціального страхування про невірне застосування судом строку позовної
давності.

Доводи
апеляційної скарги про те, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не
звернув уваги та не перевірив, що відкоригована заробітна плата не може
перевищувати максимальну величину, з якої справляються страхові внески до Фонду
соціального страхування на дату проведення перерахунку відповідно до п 3.7.2
Порядку № 83 «Про призначення та здійснення страхових виплат застрахованим
особам (членам їх сімей), затвердженого Постановою правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України
від 22.12.2005 року» (далі Порядок № 83), не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки як вбачається з матеріалів справи, перераховуючи розмір щомісячних
страхових виплат позивачу з урахуванням коефіцієнтів підвищення тарифних ставок
та окладів по ВАТ «КЗРК» та застосовуючи коефіцієнти росту заробітної плати в
галузі національної економіки виходячи з відкоригованої заробітної плати по
професії позивача, судом враховані положення Порядку № 83 та розмір
відкоригованої заробітної плати за періоди з 01.03.2002 року по 01.03.2005 року
не перевищує максимальну величину, з якої сплавлялися страхові внески до Фонду
соціального страхування.

Також
необгрунтованими є доводи Фонду соціального страхування щодо порушення судом
вимог ст. 10, 60 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень,
оскільки Фонд соціального страхування не надав суду ніяких доказів на
підтвердження своїх заперечень про те, що суд не вірно визначив професію
позивача і середній заробіток за січень-квітень 1992 року, та що розмір
фактичної заробітної плати за професією позивача в оспорюваний період не
підвищувався.

Інші
доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, спростовуються висновками суду і
матеріалами справи.

На
підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції відповідає  нормам  матеріального та процесуального  права,
висновки  суду

відповідають
обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги є необгрунтованими,
тому апеляційну скаргу Фонду соціального страхування слід відхилити, рішення
суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Кривому Розі Дніпропетровської області відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 липня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.