Справа 22ц - 2259/07                   Головуючий у першій інстанції
- 5                                     Доповідач
апеляційної інстанції - Данилова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2007 року                                                                       м.
Миколаїв

Колегія
суддів  судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого   Лисенка
П.П.

суддів
Данилової  О.О.,  Кутової Т.З.

при
секретарі      Варміш О.С.

за участю   позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3

та її
представникаОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1 на
рішення Корабельного районного суду
м.  Миколаєва від 17 липня 2007
року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 доОСОБА_3 про визнання права
спільної сумісної власності

УСТАНОВИЛА:

У жовтні
2006 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю. Позивач посилався на те,
що з 1993 року перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних стосунках.
У серпні 1996 року за спільні кошти було придбано вищезазначену квартиру та
зареєстровано на ім'я відповідачки. Внаслідок припинення шлюбних стосунків у
2006 році ОСОБА_3 заперечує його право на спільну власність та перешкоджає
користуванню квартирою.

Рішенням
Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2007 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач,  не
погодившись з оцінкою судом зібраних доказів щодо спільного придбання
нерухомості,  просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог.

Перевіривши
законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної
скарги,  колегія не вбачає підстав для її
задоволення,  виходячи з наступного.

Відповідно
до ч.1  СТ. 17 Закону України «Про
власність»,  який діяв на час виникнення
спірних правовідносин,  спільною сумісною
власністю є майно,  яке набуте внаслідок
спільної праці членів сім'ї,  в тому
числі особами,  які перебували у
фактичних шлюбних стосунках.

Оскільки
такі правовідносини регулювалися нормами цивільного,  а не сімейного законодавства,  саме по собі перебування сторін у фактичних
шлюбних відносинах і проживання однією сім'єю не є підставою для визнання
спільною сумісною власністю квартири,
купленої на ім'я особи,  що є
однією зі сторін,  якщо не
встановлено,  що це придбання є наслідком
їх спільної праці (Ухвала СКЦС ВСУ від 12.07.2000 року).

Судом
першої інстанції встановлено,  що сторони
перебували у фактичних шлюбних стосунках з 1993 року.   9 серпня 2006 року на підставі договору
купівлі -

2

продажу на ім'я ОСОБА_3 придбано АДРЕСА_1. Всі умови цієї угоди з боку покупця
узгоджували рідні відповідачки,  вони і
передавали продавцю обумовлену грошову суму за договором.  З 1996 року ОСОБА_1 проживав разом з
відповідачкою та її донькою у спірній квартирі,
але зберігав реєстрацію за попереднім місцем проживання по АДРЕСА_2
/а.с. 28/.

Не
встановивши,  що квартиру придбано на
підставі угоди про створення спільної власності,  внаслідок спільної праці та на спільні кошти
сторін,  суд відмовив у визнанні спірної
квартири спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Висновки
суду відповідають обставинам справи та вимогам вищезазначених норм цивільного
законодавства.

Показання
свідків,  на які посилається в
апеляційній скарзі позивач,  не можуть
бути достатньою підставою для визнання квартири спільною власністю ОСОБА_1 та
ОСОБА_3,  оскільки про умови її придбання
їм відомо зі слів сторін.

Протиріччя
у показаннях деяких свідків,  на які
посилається апелянт,  не спростовують
висновок суду про відсутність достатніх доказів на підтвердження позову.
Формальним порушення є і відсутність у рішенні посилань на норми цивільного
законодавства,  оскільки таке не вплинуло
на основних висновок суду,  який
відповідає вимогам ч. 1  ст.  17 Закону.

Інших
доводів,  які б спростовували висновки
суду чи доводили б порушення ним норм цивільного законодавства,  апеляційна скарга не містить,  а тому підстав для скасування судового
рішення колегія не вбачає.

Керуючись  ст.
ст.  308,
315   ЦПК
України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  а рішення
Корабельного районного суду м.  Миколаєва
від 17 липня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України.