Справа № 22-ц- 99/2007р.                                                           Головуючий 1-ї ін-т.: Фатєєва Н.І.
Категорія: про відшкодування
та моральної шкоди, завданих
здоров'я                                                                                Доповідач: Швецова Л.А.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

] 5 травня 2007 р.                                                                                       м. Харків.

Судова   колегія
судової  палати   у
цивільних   справах   апеляційного   суду Харківської області у складі:

головуючого -
судді Борової С.А.,

суддів: Швецової Л.А. і Яцини В.Б.,

при секретарі
Шевченко О.Б., розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3
на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2006 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я, та по зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданих ушкодженням здоров'я, -

ВСТАНОВИЛА:

18 серпня 2005
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з посилався на те, що
ОСОБА_2 під час сварки 24
квітня 2003 року
вдарила його милицею в обличчя, внаслідок чого пошкодила йому око, він отримав
струс мозку, перелом вилиці, знаходився на лікарняному, що завдало йому
моральної шкоди, яку він просив відшкодувати з відповідача в розмірі 5000 грн.

Під час судового
розгляду, ОСОБА_2 5 грудня 2005 року звернулася
до ОСОБА_1 із зустрічним позовом, в якому просила стягнути на її корить 52 матеріальної
шкоди та відшкодувати 5000
грн. моральної. При цьому вона зазначила, що
24 березня 2003 року під час сварки з ОСОБА_1, він кинув в неї дошкою,
яка вдарила її по рукам, ногам і тулубу, внаслідок чого вона місяць проходила
амбулаторне лікування. Окрім того, в результаті завданого дошкою удару були ушкоджені її панчохи, порвана кофта і сукня
загальною вартістю 52 грн.

В судовому засіданні
сторони підтримали свої позовні вимоги, проти задоволення заявленого до кожного
позову заперечували.

Рішенням
Комінтернівського районного суду м. Харкова від ІЗ жовтня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2

по
500 грн. моральної шкоди кожному. В іншій частині у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення районного суду скасувати і постановити нове
рішення по суті його позовних вимог. Він вважає, що районний суд не з'ясував
обставини справи, необгрунтовано стягнув зменшену суму, ніж заявлені ним
позовні вимоги, позов ОСОБА_2 вважав не доказаним. Крім цього вказав, що суд не
дав належної оцінки наявним у справі доказам.

Представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3
в апеляційній скарзі також просить рішення суду скасувати та постановити нове,
яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1. вважаючи, що висновки суду не відповідають обставинам справи,
судом неправильно застосовані норми матеріального права, порушені норми
процесуального права. Районний суд не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_2 є
інвалідом 1-ї групи та
самостійно пересуватися не може, а також при винесенні рішення не врахував пояснення
свідків, яких районний суд допитував за клопотанням ОСОБА_2

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, що з'явилися,
відповідно до ст. 303 ЦПК
України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції
в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції,
обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що її необхідно відхилити.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює,
що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути
скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Приймаючи
рішення про часткове задоволення позовних вимог, районний суд виходив з того,
що 24 квітня 2003 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 мав місце конфлікт, під час
якого вони завдали один одному легкі тілесні ушкодження, чим завдали один
одному моральну шкоду, яку суд оцінив з урахуванням становища сторін, стану
здоров'я ОСОБА_2

В задоволенні
позовних вимог стосовно стягнення матеріальної шкоди, районний суд відмовив у
зв"язку з ненаданням доказів.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всеобічно дослідив
і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Судом
встановлено, що між сторонами, які є сусідами, наявні складні взаємостосунки,
що склалися внаслідок тривалого вирішення в судовому порядку спору стосовно
користування земельною ділянкою.

Як вбачається з
дослідженого в судовому засіданні суду апеляційної інстанції матеріалу про відмову в порушенні кримінальної
справи за фактом заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ініціаторами вказаної сварки
були як ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Відповідно акту
судово-медичного дослідження №
2682 від 24 квітня 2003 року ОСОБА_1
була встановлена легка ступінь тілесних ушкоджень, отриманих під час сварки,
яка мала місце 23 квітня 2003 року.

На підставі висновку акту судово-медичного дослідження № 2837 від 05.05.2003 року вбачається, що у ОСОБА_2 мали місце легкі тілесні
ушкодження, які вона могла отримати 24
квітня 2003 року при
вказаних нею обставинах.

При цьому судова
колегія вважає доводи представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, надані в судовому засіданні про те,
що відповідач ОСОБА_2 не мала можливості спричинити ОСОБА_1 тілесні ушкодження,
оскільки вона самостійно не рухається, спростовані поясненнями ОСОБА_2, наданими в апеляційному суді. Відповідач підтвердила, що 24 квітня 2003 року вона з милицею ходила
по ділянці та на близьку відстань підходила під час сварки до ОСОБА_1

Кожен з позивачів пред'явив позовні вимоги один до одного про
відшкодування моральної шкоди, а також ОСОБА_2
пред"явила позов щодо стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до загальних положень про відповідальність за спричинення шкоди,
згідно зі ст. 440 ЦК України 1963 p., що діяв на момент спірних
правовідносин, шкода, завдана особі або майну громадянина, відшкодовується
особою, яка її завдала, в повному обсязі.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27.03.1992 року з відповідними змінами „ Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди", встановлено, що шкода, заподіяна особі і майну
громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла,
за умови, що дії останьої були неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв"язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч.
1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідачем та
її представником в судове засідання доказів, які б підтверджують суму
матеріальної шкоди не надано, у зв"язку з чим, судова колегія вважає, що в
задоволені вказаних позовних вимог було обгрунтовано відмовлено.

Відповідно до
ст. 440-1 ЦК
України 1963 року,
моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі діями іншої особи, яка
порушила їх законної права, відшкодовуються особою, яка її завдала, якщо не
доведе, що моральна шкода причинена не з її вини.

Такі ж положення містить ст. 1167 ЦК України в 2005 року.

Відповідно до
роз'яснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди
підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та
протиправними діяннями її заподіювана та вина останнього в її
заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за
яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі
позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Виходячи з
принципу розумності та справедливості, розміру причиненої матеріальної шкоди, колегія суддів вважає суму у
розмірі 500 грн., стягнуту на користь ОСОБА_1,
а також суму 500 грн, стягнуту
на користь ОСОБА_2 достатньою для відшкодування причиненої моральної шкоди.

Таким чином,
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
були предметом
судової о розгляду в районному суді і їм дана
належна оцінка у відповідності до ст. 212
ЦПК України, тобто з урахуванням
належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також
достатності і взаємному зв"язку доказів у їх сукупності.

Таким чином,
судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 303,
304, п.1 ч.1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 відхилити

Рішення
Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2006
року залишити без змін.

Ухвала суду
набирає чинності негайно, однак може бути оскаржена безпосередньо до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.