Категорія     212                                                             інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

20 грудня 2007
року   колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного

суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
судді Барильської А.П.,

суддів - Соколан
Н.О., Ляховської І.Є.

при секретарі -
Чубіній А.В.

за участю:
представника відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування

від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому

Розі
Дніпропетровської області - Бершадської Людмили Станіславівни

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною
скаргою відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 31 серпня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області про перерахунок щомісячних страхових виплат,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2007 року позов
ОСОБА_1. задоволено
частково. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ( надалі-Відділення Фонду)
на користь позивача недоплату по щомісячним страховим виплатам за період з
01.05.2004 року по 01.05.2007 року в сумі 3167 грн. 04 коп., постановлено
стягувати на його користь страхові виплати, починаючи з 01.05.2007 року по 346
грн. 25 коп. довічно або до наступного перерахунку згідно законодавства.

В апеляційній
скарзі Відділення Фонду ставить питання про скасування рішення суду та
направлення справи на новий розгляд, оскільки рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: судом взято до
уваги довідку підприємства про середній заробіток позивача не за тією
професією- гірничого майстра очисного забою, однак позивач працював машиністом
скреперної лебідки; невірно застосовано строк позовної давності; позивачем в
доповненні до позовної заяви проведено невірний розрахунок суми заборгованості
при зміні втрати професійної працездатності з 10 % на 15 % 28 вересня 2006
року; відділення Фонду не є належним відповідачем по справі; суми стягнуто рішенням
суду з неіснуючої особи; судом не перевірено , чи відбулося фактичне підвищення
заробітної плати по підприємству; не враховано положення п.п. 1,4,5,6,12.1,16
Положень ( стандартів) бухгалтерського обліку, затвердженого Наказом
Міністерства Фінансів України від 28.05,1999 року № 137; суд не взяв до уваги
що при застосуванні спірних коефіцієнтів підвищення тарифних ставок на
підприємстві фактичного підвищення тарифних ставок та посадових окладів не
відбулося; суд не врахував вимоги постанови Пленуму Верховного Суду України №9
від 24.10.2003 p.
« Про внесення змін і доповнень до Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди», де вказано, що при вирішенні спорів щодо
перерахування розміру страхових виплат необхідно мати на увазі, що
перерахування проводиться лише у випадках, встановлених ст. 29 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного захворювання, які призвели до втрати
працездатності".

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено, що позивач працював на державному підприємстві Рудоуправлінні ім.
Кірова ( надалі ДП РУ ім. Кірова), підземним гірничим майстром з 1977 року по
1998 рік, з 30.12.1998 року було звільнено за скороченням чисельності штату.

Висновком МСЕК
від 27.10.1997 року позивачу встановлено 5 % втрати професійної працездатності
у зв'язку з професійним захворюванням, з 01.11.2004 року-10%, з 28.09.2006 року
- 15 % безстроково.

ДП РУ ім. Кірова
наказом № 763 від 07.09.1992 року призначив позивачу виплати в рахунок
відшкодування шкоди, за останнім перерахунком сум відшкодування шкоди з
27.03.2001 року шкода відшкодовувалася в розмірі 20 грн. 42 коп.

Задовольняючи
позов частково, суд виходив з того, що при перерахуванні позивачу сум страхових
виплат підприємство помилково взяло до розрахунку коефіцієнти росту реальної
середньої заробітної плати, а не встановлені спільними постановами дирекції і
профспілкового комітету підприємства коефіцієнти. У свою чергу Відділення Фонду
також продовжило виплату цих сум у неправильному розмірі.

Однак, з таким
висновком щодо наявності підстав для перерахунку щомісячних платежів погодитись
не можна, оскільки змінюючи розмір щомісячних виплат, суд першої інстанції не
перевірив, чи відбулося фактично підвищення заробітної плати по підприємству,
не витребував відомості про нарахування і одержання заробітної плати за
професією позивача за оспорюваний період, тобто на час виплати відшкодування
шкоди підприємством.

Ухвалою
районного суду від 03 липня 2006 року справу за позовом ОСОБА_1 до ДП РУ ім.
Кірова про перерахунок щомісячних страхових виплат- провадженням закрито у
зв'язку з відмовою представника позивача від позовних вимог в цій частині,
ухвала набрала законної сили. Однак, судом першої інстанції питання про відмову
від позовних вимог до РУ ім. Кірова не вирішено в порядку, встановленому ст.
147 ЦПК України.

Суд не надав
оцінки тим обставинам, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по
страховим виплатам та перерахунку страхових виплат Відділенням Фонду пов'язані
з позовними вимогами до ДП РУ ім. Кірова, і суд встановив обставини
неправильного застосування підприємством коефіцієнтів підвищення тарифних
ставок та посадових окладів з 30.12.1997 року, при цьому закривши провадження
за позовом до РУ ім. Кірова.

Крім того, суд
першої інстанції прийняв уточнену позовну заяву від 24.05.2007 року, яка не
відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки в ній не наведено підстав
застосування коефіцієнтів росту тарифних ставок та посадових окладів з
01.11.1992 року по 01.07.2000 року до вимог шкодування шкоди, на що районний
суд не звернув уваги та не роз'яснив позивачу його право на уточнення позовних
вимог.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що, оскільки рішення суду ухвалене з порушенням
вимог матеріального і процесуального права та розглянуті не всі позовні вимоги,
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню
за направленням справи на новий розгляд в іншому складі суду.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 303, 307, ч. 1 п.5 ст. 311, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Кривому Розі Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Рішення
Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2007 року
-скасувати.

Справу направити
на новий розгляд в той же суд в іншому складі.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.