Справа №
Категорія 32                                                             Доповідач Звягінцева О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня
2007 року      Апеляційний суд Донецької
області в складі:

головуючого Стельмах Н.С.

суддів
Звягінцевої О.М., Молчанова С.І.

при секретарі Алексєєвій Г.Є.
розглянув у відкритому судовому Засіданні в м. Донецьку цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири і

встановив:

в апеляційній
скарзі позивачка ОСОБА_1. оспорює обгрунтованість рішення суду, яким відмовлено
в задоволенні позову, і ставить питання про його зміну та задоволення позову за
неправильним застосуванням норм матеріального права,
невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм процесуального
права.

В засіданні суду
апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_1 та її представник-адвокат
ОСОБА_4. підтримали доводи апеляційної скарги, просили про її
задоволення, зміну рішення суду та задоволення позову, а відповідач ОСОБА_2. та
його представник-адвокатОСОБА_3 заперечували проти доводів скарги, просили її
відхилити, рішення суду залишити без зміни.

Судом першої інстанції при розгляді
цієї справи встановлено наступні обставини.

22.09.2006р.
ОСОБА_1. звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, зазначала, що
вона проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яку вони придбали разом з
відповідачем у лютому 2005 року більшою частиною за її кошти, які дали їй її
батьки, а саме в сумі 4000 доларів США.

У відповідача не
було грошей взагалі, тому на відсутню частку він уклав кредитний договір з
банком, взяв суду в сумі 2823 доларів СПІД, а квартиру вони купили за 5000
доларів США.

З вказаних 4000 доларів США на оплату за договором купівлі-продажу
пішло 2500 доларів США,
1500 доларів США- на
оформлення угоди та кредитного договору, договору іпотеки і на придбання
меблів та побутової техніки.

2

З 7.06.2003р.
вони з відповідачем перебували у цивільному шлюбі, жили як подружжя, однією
сім'єю, до придбання спірної квартири жили в іншій квартирі за договором найму. На цей час відповідач
зареєстрував її в будинку його батьків.

Вони збирались
зареєструвати шлюб, за згодою відповідача вона була зареєстрована в спірній
квартирі з 27.04.2005р., жили разом з її дитиною від першого шлюбу, після
припинення сімейних відносин відповідач пішов жити до своїх батьків, вона з
дитиною залишилась жити в спірній квартирі, оскільки не має іншого житла.

Пізніше
відповідач запропонував їй виселитися із спірної квартири, став погрожувати
відключенням води, газу тощо.

Тому просила
ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 2/3 частки спірної
квартири.

Рішенням
Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 15 листопада 2006
року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду-скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до
вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'
язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний суд
визнає необгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідачкою
не надано доказів на підтвердження її позову і вважає, шо нею надано достатньо
доказів у обгрунтування своїх позовних вимог, і ці вимоги грунтуються на
законі.

Відповідно до
вимог ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до
вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Встановлено, що
сторони близько трьох років - з 7.06.2003р. до серпня 2006р. жили однією
сім'єю, квартира АДРЕСА_1була придбана
10.02.2005р. в період їх спільного проживання ( а.с. 6).

Тому апеляційний
суд вважає, що спірна квартира відповідно до вимог ст. 74 СК України є спільною
сумісною власністю сторін, і відповідно до вимог ст. 70 СК України кожна з них має рівне право на це майно
при його поділі.

Позивачка
ОСОБА_1. стверджувала, що, хоча вона під час спільного проживання з
відповідачем не працювала, але на придбання спірної квартири за 5000 доларів США її батько дав їм 4000 доларів США, а на частку, що не
вистачала, відповідач за кредитним договором отримав в банку 2883 доларів США.

З вказаних 4000
доларів США на оплату
за договором купівлі-продажу квартири пішло 2500 доларів США, 1500 доларів США- на оформлення угоди
та кредитного договору, договору іпотеки і на придбання меблів та побутової
техніки.

3

У підтвердження
того, що сторонам на придбання
спірної квартири батько позивачки дав гроші, надано банківські документи на
його ім'я.

Згідно з
договором купівлі-продажу квартири від 9.09.2004р. мати позивачки ОСОБА_6.
продала квартиру у Росії за 20000 руб.(а.с. 55), згідно з платіжним дорученням
від 14.09.2004р. її батькоОСОБА_5. отримав на депозитний рахунок 5500 доларів США (а.с. 57),
14.09.2004р. зняв з рахунку 744 доларів США,
21.09.2004р.- 3500 доларів США
(а.с. 56, 58).

В суді першої інстанції свідокОСОБА_5. підтвердив ці обставини та пояснив, що у
вересні 2004р. він зняв зі свого рахунку зазначені гроші та надав сторонам 4000
доларів США на придбання
квартири, яку вони купили за 5000 доларів США, 2883 доларів США відповідач взяв
у кредит (а.с. 89).

З наданого
відповідачем в суді апеляційної інстанції договору про депозитний внесок із
щомісячною виплатою процентів видно, що він 13 .жовтня 2004 року передав банку
грошові кошти в сумі 3300 доларів США
на 3 місяці до 13.01.2005р. (а.с. 13).

Доводи
відповідача про те, що його батьки зібрали 3300 доларів США зі своєї пенсії,
які він 13.10.2004р. оформив депозитним внеском та передав банку, об'єктивно
нічим не підтверджено.

Згідно з довідкою
банку ОСОБА_2. 14.01.2005р. був виплачений депозитний внесок та відсотки за внеском в сумі 3317,62 доларів США (а.с. 64).

Згідно з угодою про завдаток від 17.01.2005р. відповідач дав завдаток
ОСОБА_7. в сумі 13525 грн. у забезпечення укладання угоди з
відчуження спірної квартири (а.с. 14).

Згідно з наданим
відповідачем в засіданні суду апеляційної інстанції кредитним договором від
3.03.2005р. ОСОБА_2. отримав в банку кредит у сумі 2883 дол., у тому числі-2500
дол. - на придбання квартири (а.с. 139-141).

Допитаний
судом першої інстанції у якості свідка продавець спірної квартири

ОСОБА_7.
пояснив, що продавав квартиру ОСОБА_2. та ОСОБА_1

Перший раз до
них прийшов ОСОБА_2. подивитись на квартиру, казав, що порадиться з батьками та
дружиною. У другий раз ОСОБА_2. прийшов зі своїм батьком, втретє прийшли ОСОБА_2. та ОСОБА_1., подивились, і вони все
вирішили, домовились, що він продає, а вони покупають квартиру.

Він особисто від
ОСОБА_2. отримав у перший раз 2500 доларів США і у другий раз- 2500
доларів США, всього- 5000 доларів США (а.с.
108-109).

Таким чином,
судом встановлено, що з отриманих позивачкою від її батька 4000 доларів США
2500 доларів США пішло на придбання спірної квартири та відповідачем тотожню
суму, яку він отримав за кредитним договором, було витрачено на придбання цього
майна. Апеляційний суд приймає до уваги отримання позивачкою від відповідача
8М8-повідомлення від 24.08.2006р.
наступного змісту: „гроші отримаєте" (а.с. 142-145), з якого
вбачається, що ОСОБА_2. визнає факт отримання грошей від батьків позивачки.
Враховуюче наведене, апеляційний суд вважає, що сторонами надано докази щодо
придбання спірної квартири за їх сумісні кошти за час їх спільного проживання
однією сім'єю, тому за кожною із сторін слід визнати право власності на 1/2 частку
цього майна.

4

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, відповідно
до вимог п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позову.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ст. 316 ЦПК
України, апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1. задовольнити частково, рішення Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області
від 15 листопада 2006 року скасувати.

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання права власності на
частку квартири задовольнити частково.

Визнати заОСОБА_1. та ОСОБА_2 право власності на
1/2частку

квартири АДРЕСА_1- за

кожним з них.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.