Справа № 22ц-8561       2007 рік                             Голов. в 1-й інстан.
31                                                              Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

25
грудня 2007 року                               Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого
судді  Пономарьової О.М.

суддів                                          Бабенка П.М. ,  Бондаренко Л.І.,

при
секретарі                              Артамоновій
C.O.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку

цивільну   справу
за  позовом     товариства  з   обмеженою
відповідальністю   фірма

„Содействие" до ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості по витратам на утримання будинку та прибудинкової
території,  -

встановив:

ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 звернулися до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на рішення
Кіровського районного суду м.  Донецька
від 18 жовтня 2007 року,  яким задоволені
позовні вимоги і на користь товариства з обмеженою відповідальністю фірма „Содействие" стягнуто
солідарно з ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4 витрати
на утримання будинку та прибудинкової території за період з 1 квітня 2004 року
по 1 березня 2007 року в сумі 1356, 38 грн.,
на користь держави судовий збір в розмірі 51, 00 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30, 00 грн..

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні
позовних вимог,  оскільки вони є
власникам квартири і не повинні оплачувати витрати по користуванню житлом,  як зазначено в позовній заяві. Крім
того,  позивач не підтвердив витрати на
утримання та обслуговування будинку,  всі
роботи по ремонту вони проводили за свої кошти,
їх заявки на виконання ремонту крівлі,
системи водопостачання позивач не виконував і вони вимушені були нести
витрати.

В
судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали
доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити,  оскільки рішення суду вважають незаконним і
несправедливим.

Представник
позивача Іщенко В.К. заперечував проти доводів апеляційної скарги і просив її
відхилити.

Відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явилися,  про час та місце
судового розгляду повідомлені належним чином.

Суд
першої інстанції,  ухвалюючи
рішення,  виходив з того,  що відповідачі мешкають в квартирі
АДРЕСА_1,  оплату за утримання будинку та
прибудинкової території не проводять і заборгованість складає за період з 1
квітня 2004 року по 1 березня 2007 року в сумі 1356, 38 грн.. Суд послався на
вимоги  ст.  68 ЖК України,  згідно з якими відповідачі зобов'язані
своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за обслуговування та ремонт
будинку щомісяця в строки,  встановлені
діючим законодавством.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає,  що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,  а
рішення залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом
встановлено і це вбачається з матеріалів справи,  що відповідачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
про право власності
на квартиру від 19 лютого 1997 року є
власниками квартири АДРЕСА_1.

2 липня
1997 року співвласник квартири ОСОБА_1 уклав
договір про участь в затратах на утримання будинку та прибудинкової
території,  і відповідно до п.2.2.3. цього
договору зобов'язався не пізніше останнього дня поточного місяця вносити плату
на рахунок власника будинку або підприємства,
яке обслуговує будинок,  за
санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень
будинку ,  технічне обслуговування
будинку у відповідності до загальної* площі квартири,  на ремонт,
у відповідності до поновленої вартості квартири,  а також комунальні і інші послуги.

Умови
зазначеного договору не суперечать Правилам користування приміщеннями житлових
будинків і прибудинковими територіями,
затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992
року № 572,  зі змінами,  внесеними постановою Кабінету Міністрів
України № 45 від 24 січня 2006 року,
оскільки у відповідності до
ст.  10 Закону України „Про
приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року /з
подальшими змінами та доповненнями/,
власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних
приміщень будинку,  технічного
обладнання,  елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах ,  пов'язаних з утриманням будинку і
прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку.

Згідно
зі  ст.
32 Законом України „Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня
2004 року розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових
територій встановлюється залежно від капітальності рівня облаштування та
благоустрою. У відповідності з вимогами
ст.  14 вищевказаного закону
ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади
та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень,  визначених законом.

Згідно з
встановленими тарифами розмір оплати утримання будинку та прибудинкової
території для власників квартир багатоквартирних будинків дорівнюється розміру
квартирної плати для осіб,  які
користуються квартирами за договором найму.

За
вказаних обставин суд дійшов обгрунтованого висновку про те,  що відповідачі повинні своєчасно сплачувати
плату за обслуговування будинку та прибудинкової території.

Тому
доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відповідачів обов'язку проводити
оплату квартирної плати,  оскільки вона є
власником квартири,  не можуть бути взяті
до уваги.

Стягуючи
з відповідачів суму заборгованості 1356, 38 грн. суд правильно виходив з
встановлених тарифів та трирічного строку позовної давності.

Рішення
суду першої інстанції є правильним по суті,
справедливим,  відповідає чинному
законодавству,  але суд помилково
послався на норми глави 2 Житлового кодексу України,  які регулюють користування жилими
приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду,  в той час як до правовідносин,  які виникли між сторонами,  повинні застосовуватися норми глави 6
Житлового кодексу України,  які

регулюють
користування жилими приміщеннями в будинках /квартирах/ приватного житлового
фонду.

Тому
апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги про недодержання судом першої
інстанції вимог матеріального права - формальними,  які не впливають на правильність ухваленого
рішення і не належать до тих підстав,  із
якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування
або зміни оскаржуваного рішення.

Посилання
відповідачів на те,  що позивач не
виконує свої обов'язки по утриманню будинку та прибудинкової території і вони
вимушені самі нести витрати на проведення ремонтів не впливають на висновки
суду,  оскільки,  як встановлено в судовому засіданні в
провадженні Кіровського районного суду м.
Донецька є справа за позовом відповідачів про стягнення з позивача
понесених ними витрат на проведення ремонту крівлі та водопостачальної системи.
Якщо ці вимоги знайдуть підтвердження в судовому засіданні,  то рішенням суду вони будуть компенсовані за
рахунок позивача.

З
урахуванням наведеного,  апеляційний суд
на підставі  ст. 308 ЦПК України відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307 ч.1 п.1,
308,  313-315 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

ухвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_4,
ОСОБА_3,  ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Кіровського районного суду м.  Донецька
від 18 жовтня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо
до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з часу набрання законної
сили.