Справа № 22-ц-2377 /07р.                            Головуюча
1   інстанції Микитей Л.Л.
27                                                    Доповідач
апеляційного суду Довжук Т.С.
УХВАЛА

06
грудня 2007 року                    колегія
суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного
суду Миколаївської області у складі:

головуючої     -              Буренкової
К.О.,

суддів:
Козаченка В.І.,   Довжук Т.С,

при
секретарі судового засідання   Гапєєвій
Т.В.,

за
участю позивача                                  ОСОБА_1,

відповідачів
ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3,

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_2,  ОСОБА_3

на рішення  Кривоозерського районного суду Миколаївської
області від 05 жовтня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про захист честі,  гідності,
ділової репутації та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

10
травня 2007 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 про захист честі,
гідності,  ділової репутації та
просив зобов'язати відповідачів вибачитися перед ним через засоби масової
інформації,  а саме -газету
«Кривоозерщина»,  стягнути з кожного по
4500 грн. моральної шкоди та по 307 грн. 77 коп. матеріальної шкоди.

31
травня 2007 року позивач доповнив свої позовні вимоги та просив зобов'язати
відповідачів вибачитися перед ним через засоби масової інформації,  а саме - газету «Кривоозерщина» в місячний
строк.

Позивач
вказував,  що 24 січня 2007 року в газеті
«Кривоозерщина» була надрукована його,
як журналіста,  стаття «Блакитний
вогник» наших мрій». В ній викладено відомості про те,  як проводилась газифікація в село Берізки
Кривоозерського району Миколаївської області.
В  цей  же день
творчих  працівників  редакції було

2

запрошено на засідання до
кабінету голови райдержадміністрації,  де
знаходились керівник району,  його
заступники,  в тому числі ОСОБА_2 ,  як перший заступник голови
райдержадміністрації,  та приватний
підприємець ОСОБА_3,  який займався
газифікацією села Берізки. Саме засідання носило характер «розберу» стосовно
вказаної статті,  де в присутності
колег,  інших осіб ОСОБА_2  образливим підвищеним тоном,  з погрозами,
нецензурними словами вимагав написати заяву про звільнення,  а ОСОБА_3 назвав його «борзописцем»,  газету «жовтою пресою»,  висловлював погрози банкрутством,  допустив образливе висловлювання відносно
бувшого голови села Запорожця,
пропонував звільнитися,  що
порочило його честь,  гідність і ділову
репутацію та негайно вплинуло на його психічний стан,  призвело до моральних страждань,  погіршення стану здоров'я.

Посилаючись на
викладене,  позивач просив позов
задовольнити.

Рішенням
Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2007 року
позов задоволено частково. Визнано,  що
відповідачі поширили в своїх виступах оціночні судження щодо ОСОБА_1 як
журналіста,  в різкому тоні та образливій
формі,  що порочать його честь,  гідність та ділову репутацію. Зобов'язано
відповідачів протягом десяти днів після набрання рішенням законної сили
публічно вибачитись перед позивачем на зборах колективу редакції районної
газети «Кривоозерщина» в присутності голови Кривоозерської райдержадміністрації
та його заступників. Постановлено стягнути з ОСОБА_2  і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 1000 грн.
моральної шкоди,  по 308 грн.
матеріальної шкоди та по 75 грн. 50 коп. судових витрат,  а всього по 1383 грн. 50 коп.3 кожного
відповідача.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2  і ОСОБА_3
просять рішення суду скасувати і постановити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. На думку апелянтів,
рішення суду є незаконним та постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення позивача та
відповідачів,  дослідивши матеріали
справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Частково
задовольняючи позовні вимоги,  суд першої
інстанції виходив з того,  що в кабінеті
голови райдержадміністрації,  при
проведенні наради,  на яку були запрошені
всі творчі працівники редакції,
відповідачі поширили в своїх виступах оціночні судження щодо позивача в
образливій формі,  що є принизило його
честь,  гідність та ділову репутації. При
цьому відповідачі діяли не під час виконанні своїх посадових обов'язків.

Проте з
таким висновком суду не можна погодитись,
оскільки він не відповідає наявним в справі доказам.

Так,  визначаючи висловлювання відповідачів в
образливій формі на адресу позивача як оціночні судження,  суд не врахував,  що право висловлювати судження,  оцінку,
думку закріплено у  ст.  10 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод,  яка відповідно
до  ст.
9 Конституції України є частиною національного законодавства,  і гарантовано
ст.  34 Конституції.

З
матеріалів справи вбачається і це не заперечує відповідач ОСОБА_2 ,  що він висловлювався нецензурною лайкою.

Визначаючи
висловлювання відповідачів в образливій формі як оціночні судження,  суд не навів відповідних мотивів на
підтвердження такого висновку та не звернув уваги,  що це не відповідає змісту  ст.
ст.  55,  28 Конституції України.

Відповідно
до ч. 5  ст.  55 Конституції України кожен має право
будь-якими незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від
порушень та протиправних посягань. Право кожного на повагу до його гідності
визначено в  ст.  28 Конституції.

Згідно
зі  ст.
4 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають як з підстав,  передбачених законодавством,  так і з дій громадян та організацій,  які хоч і не передбачені

3

ним,  але,
виходячи із загальних засад і змісту цивільного законодавства,  породжують цивільні права та обов'язки.

Статті
297 і 299 ЦК України
гарантують,  що кожен має право на повагу
до його гідності,  честі та ділової
репутації.

Виходячи
з цього,  суд повинен був перевірити
позовні вимоги ОСОБА_1
та зазначити в рішенні,  які
висловлювання відповідачів на адресу позивача він вважає оціночними
судженнями,  а які є висловлюваннями
образливого характеру на адресу позивача.

Також з
матеріалів справи вбачається,  що
засідання,  про яке йде мова в
позові,  проводилась за ініціативою
голови райдержадміністрації,  в його
кабінеті та в робочий час.  Відповідач
ОСОБА_2  займає посаду першого заступника
голови Кривоозерської райдержадміністрації та був присутній на цьому засіданні
як посадова (службова) особа. Проти вказаного не заперечували в судовому
засіданні апеляційної інстанції сторони по справі.

Між
тим,  в супереч  ст.  33
ЦПК України,  суд не притягнув до участі
у справі в якості відповідача Кривоозерську райдержадміністрацію.

За таких
обставин колегія суддів вважає,  що судом
першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права,  що є безумовною підставою для скасування
судового рішення і направлення справи на новий розгляд.

При
новому розгляді справи суду необхідно врахувати вказане,  вжити всіх передбачених законом заходів до
всебічного,  повного й об'єктивного
з'ясування обставин справи,  з'ясувати
коло суб'єктів спірних правовідносин,
права та обов'язки сторін,  і в
залежності від встановленого ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись  ст.
ст.  303,  311, 313 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2  і ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення
Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2007 року
скасувати та справу направити на новий розгляд до того ж суду,  але в іншому склади

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її
проголошення.