Справа-22ц-7820-2007 р.
Головуючий у 1 інстанції : Бабакова В.П.
Доповідач: Кіянова С. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21
грудня 2007 року  Судова палата у
цивільних справах Апеляційного суду Донецької області

в
складі: головуючого - судді                   Ювченко
Л.П.

суддів                                                         Кіянової
С. В.,  Єлгазіної Л.П.

при
секретарі                                             Тума
О.В.

за
участю представника позивача     ОСОБА_3

та
відповідача                                            ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Петровського районного суду м. Донецька від 04
вересня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною
сумісною власністю та розподіл майна,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Петровського районного суду м. Донецька від 04.09.2007 року задоволено частково
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та
розподіл майна,  визнано спільною
сумісною власністю сторін 12 частка домоволодіння по АДРЕСА_1,  визнано за сторонами право власності за
кожним на 14 частку вказаного будинку і залишено ці частки в спільному
користуванні,  в іншій частині позову
відмовлено,  з відповідача на користь
позивача стягнуто судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

В
апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог,
посилаючись на те,  що судом
першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права,  не враховано,
що у 2003 році вони спільно з відповідачем придбали автомобіль ВАЗ-2106,  який він у 2005 році продав і купив спірний
автомобіль ВАЗ-2107,  але як він його
оформлював їй не відомо. У 2004 році вони відремонтували будинок тітки
відповідача в АДРЕСА_2,  оскільки їм не
було де жити,  і вона оформила договір
дарування на вказаний будинок. 12 частину будинку в с. Благодатне вони також
придбали під час шлюбу. При цьому суд не врахував,  що оскільки в період шлюбу будинок в м.
Донецьку було капітально відремонтовано його може бути визнано спільною
сумісною власністю подружжя,  не надав
оцінки довіреності на автомобіль,  яку
слід було прирівняти до договору купівлі-продажу.

В
судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи
апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Відповідач
заперечував проти доводів апеляційної скарги і просив рішення суду залишити без
змін.

Позивачка
в судове засідання не з'явилася,  будучи
належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Заслухавши
доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд вважає,  що апеляційну скаргу позивача слід
відхилити,  а рішення суду залишити без
змін з наступних підстав.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини,  що склалися
між сторонами і визначив закон,  який їх
регулює.

При
розгляді справи,  суд першої інстанції
встановив,  що сторони з 30.04.1999 року
до червня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі,  від якого мають доньку ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. 06 липня 2004 року
відповідач на підставі договору дарування отримав житловий будинок в
АДРЕСА_2,  вказаний договір не
оспорено,  тому його не можна вважати
спільною сумісною власністю подружжя,
вимог щодо відшкодування витрат на ремонт будинку позивачкою не
заявлено. В період шлюбу відповідач продав автомобіль,  який належав йому на праві власності і в
теперішній час на підставі генеральної довіреності від 16.10.2005 року володіє
спірним автомобілем ВАЗ-2107 держ.знак НОМЕР_1,
доказів того,  що сторони несли
витрати за вказаний автомобіль не надано. 12 частина будинку в АДРЕСА_1
придбана на ім. "я відповідача в період шлюбу

з
позивачкою,  що підтверджується
свідоцтвом про право власності і відповідач проти цього не заперечує,  тому вказана частка спірного будинку є
спільним майном подружжя.

При
таких обставинах,  суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що спільним майном подружжя слід визнати лише домоволодіння в АДРЕСА_1
на підставі  ст.  ст. 60,
69,  ч.1 70,  ч.1
ст. 71 СК України.

Так,  сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з
30.04.1999 року до 21.02.2007 року (а.с. 5-6),
від якого мають неповнолітню дитини ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1 народження (а.с. 5).

Згідно
свідоцтва про право власності відповідач ОСОБА_2 є власником 12 частини
домоволодіння в АДРЕСА_1 (а.с.  15),  але вказаний будинок було придбано в період
шлюбу.

Відповідно
до ч. 1  ст. 60 майно,  набуте подружжям за час шлюбу,  належить дружині чи чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав з поважної причини
самостійного заробітку.

Відповідно
до ч.1  ст. 70 СК України у разі поділу
майна,  що є об"єктом права спільної
сумісної власності подружжя,  частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким
чином,  суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про визнання 12 частки домоволодіння в АДРЕСА_1 спільним
майном подружжя і визнав як за позивачем так і за відповідачем на праві
власності по 14 частини вказаного домоволодіння та залишив її у спільному
користуванні.

Відповідно
до  ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах,  що
не заборонені законом,  зокрема із право
чинів. Право власності вважається набутим правомірно,  якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З
матеріалів справи вбачається,  що право
власності на спірний автомобіль ВАЗ-2107 держ.знак НОМЕР_1 належить сторонній
особі,  а саме ОСОБА_5 (а.с. 21),  відповідач ОСОБА_2 лише користується вказаним
автомобілем на підставі довіреності (а.с. 22).

При
таких обставинах,  коли сторони не є
власниками зазначеного майна,  воно не
підлягає розділу саме між ними. Інших доказів суду не надано.

Згідно
договору дарування від 06 липня 2004 року (а.с.
17) відповідач ОСОБА_2 отримав в дар житловий будинок з надвірними
побудовами в АДРЕСА_2 житловою площею 30, 8 кв.м. ,  загальною площею 67, 5 кв.м.

Відповідно
до п.2 ч.1  ст.  особистою приватною власністю дружини,  чоловіка є майно,  набуте нею,
ним за час шлюбу,  але на підставі
договору дарування або в порядку спадкування.

Таким
чином,  зазначене домоволодіння хоча і
було набуто відповідачем під час шлюбу з позивачкою,  але воно є приватною власністю його на
підставі договору дарування.

Доводи
позивача про те,  що спірний будинок в м.
Донецьку було відремонтовано,  тому його
слід визнати спільною сумісною власністю подружжя не заслуговують на
увагу,  оскільки не надано доказів того,  що вказане майно суттєво збільшилося у своєї
вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат.

Доводи
позивача про те,  що довіреність на
автомобіль,  яка видана на ім. "я
відповідача слід було прирівняти до договору купівлі-продажу автомобіля не
ґрунтуються на законі.

Відповідно
до  ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись  ст.
ст. 307 ч.1 п.1,  308,  313-315 ЦПК України,  апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Петровського районного суду м. Донецька від 4 вересня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.