Справа №33ц-650 кс/07;
Головуючий у першій інстанції: Денисенко
Суддя-доповідач: Віхров В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20 грудня 2007
року                                                                                         м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Дніпропетровської області у складі:

Віхрова В. В., Гайдук В. І.,
Козлова С.П.,

розглянувши
відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про
судоустрій України» (в редакції Закону України № 697-V від 22.02.2007) в касаційному провадженні в попередньому
судовому засіданні у місті Дніпропетровську касаційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу
апеляційного суду Київської області від 24 червня 2005 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді
Згурівського районного суду Київської області від 04 травня 2005 року визнана
неподаною і повернена ОСОБА_2 позовна заява, з якою він звернувся до суду,
пред'являючи позов про захист честі, гідності та ділової репутації доОСОБА_1.

Ухвалою
апеляційного суду Київської області від 24 червня 2005 року апеляційна скарга
ОСОБА_2. задоволена частково, ухвала судді місцевого суду скасована з
переданням позовної заяви і доданий до неї матеріалів у той же суд для
вирішення питання про прийняття позовної заяви.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1. вказує на порушення апеляційним судом норм процесуального
права, а саме ст. 139 ЦПК України (1963 року), з огляду на що просить скасувати
ухвалу апеляційного суду і залишити в силі ухвалу місцевого суду.

Заперечуючи
проти доводів касаційної скарги, ОСОБА_2.
відзначив, що ОСОБА_1. не відноситься до осіб, які мають право на касаційне
оскарження цієї ухвали, а також, що доводи скарги стосуються вирішення спору по
суті.

Колегія суддів,
заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи в межах касаційної
скарги, дійшла висновку, що підстави для перегляду ухвали апеляційного суду та
її скасування відсутні, виходячи з наступного.

Судами
встановлено, що ОСОБА_2.,
пред'являючи позов до ОСОБА_1.,
звернувся до суду з позовною заявою, яка ухвалою судді від 21 квітня 2005
року залишена без руху через те, що у заяві не зазначена ціна позову,
міркування щодо розміру відшкодування завданої моральної шкоди, недоплачене
державне мито, а заявнику наданий строк для усунення недоліків до 29 квітня
2005 року.

Суддя місцевого
суду, повертаючи позовну заяву, виходив з того, що протягом встановленого
строку недоліки заяви усунуті не були, а натомість заявником подано клопотання
про прийняття позовної заяви, яка надійшла до суду в порядку визначення
підсудності за ст. 133 ЦПК України (1963 року).

Апеляційний суд
не погодився з висновками судді і скасував ухвалу з тих підстав, що зміст
позовної заяви відповідає вимогам ст. 137 ЦПК України (1963 року), а державне
мито сплачене заявником, через що наявні підстави для вирішення питання про
прийняття позовної заяви.

Згідно зі
ст.ст.3 ЦПК України (1963 року), 2 ЦПК України (2004 року) провадження в
цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення
окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.
2 ст. 320 ЦПК України (1963 року) підставами касаційного оскарження є порушення
норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Суд у цій справі
за ст. 335 ЦПК України (2004 року) під час її розгляду в касаційному порядку в
межах касаційної скарги і вимог, які були заявлені у суді першої інстанції,
перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права та не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно, суд
касаційної інстанції доходить висновку, що апеляційний суд повно і всебічно
переглянув справу в межах апеляційного провадження, постановивши ухвалу
відповідно до вимог ст.ст. 136, 139, 305 ч. 2 ЦПК України (1963 року).

Колегія суддів
відзначає, що, враховуючи приналежність, серед іншого, юридичної зацікавленості
до суб'єктивних передумов виникнення цивільно-процесуальних правовідносин, за
змістом ст.ст. 4, 5, 15, 320 ЦПК України (1963 року), справедливість судового
розгляду вимагає створення рівних умов та можливостей захисту прав та
охоронюваних законом інтересів на всіх його стадіях, коли зацікавлені особи
мають розраховувати на те, що правила процесуальної форми вчинення дій будуть у
всякому випадку застосовані, через що особа, до якої пред'являється позов, мала
б достатні підстави для сумнівів у тому, чи належним чином здійснюється
правосуддя у її справі, якби була позбавлена можливості запобігти вчиненню дій
у неналежній формі, а її право доступу до правосуддя було б порушене. Звідси,
належить дійти висновку, що ОСОБА_1. відноситься до суб'єктів права на
касаційне оскарження за ст. 320 ЦПК України (1963 року), як особа, яка бере
участь у справі.

Встановлено, що
передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування
судового рішення відсутні, а оскаржуване судове рішення ухвалене з суворим
додержанням норм процесуального права. Наведені ж у касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись,
ст.ст. 323, 332, 336, 342-345 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну
скаргуОСОБА_1 в і д х и
л и т и .

Ухвалу
апеляційного суду Київської області від 24 червня 2005 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту оголошення, остаточна і оскарженню не підлягає.