Справа № 22ц - 260/07                                    Головуючий у
1 інстанції Костюкевич O.K.
Категорія - 5                                                    Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 квітня 2007 р.                                                                                                         місто
Луцьк

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого
Завидовської-Марчук О.Г.

суддів
Подолюка В.А., Осіпука В.В.

при
секретарі Тарасюк Ю.А.

з участю
позивача ОСОБА_1.

представника
позивача ОСОБА_3.

представника відповідача ОСОБА_4розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2про визнання права власності на 1/2 частину квартири, за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Луцького міськрайонного суду від 12 січня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2006 року ОСОБА_1. звернувся в суд із зазначеним
позовом. Покликався на ті обставини, що у 1994 році між ним та відповідачкою
ОСОБА_2. було розірвано шлюб у судовому порядку. Однак вони і надалі проживали
однією сім'єю та 28 липня 2000 року на ім'я відповідача придбали двохкімнатну
квартиру в місті АДРЕСА_1. З метою розширення житлової площі для потреб сім'ї 1
березня 2002 року провели обмін даної квартири на трьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_2, власником якої згідно договору стала ОСОБА_2. Жодного іншого договору
між собою після реєстрації розірвання шлюбу щодо належності набутого майна не
укладали.

Оскільки відповідач чинить перешкоди йому у користуванні
даним житловим приміщенням то просив ухвалити рішення, яким визнати за ним
право власності та 1/2 частину спірної квартири.

12 січня 2007 року рішенням Луцького міськрайонного суду
у задоволенні позову відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1.
просить його скасувати як незаконне, постановлене з порушенням норм
матеріального права, без належної оцінки зібраних по справі доказів та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

2

В поданому на апеляційну скаргу запереченні відповідач
ОСОБА_2., вважаючи рішення суду першої інстанції правомірним, просить залишити
його в силі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі,
дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з
таких підстав.

Так судом першої інстанції було встановлено, що згідно
рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 3 квітня 1994 року
сторони розірвали між собою шлюб, реєстрація розірвання шлюбу відбулася ЗО
червня 1998 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського
міського управління юстиції Рівненської області (а.с.5, 55).

28 липня 2000 року відповідач ОСОБА_2. набула права
власності на квартиру АДРЕСА_1Волинської області, придбавши її відповідно до
договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької
держнотконтори та зареєструвавши у Волинському обласному бюро технічної
інвентаризації (а.с.107).

1 березня 2002 року відповідач провела обмін даної
квартири на квартиру

АДРЕСА_2

області та зареєструвала своє право власності на це
житлове приміщення у

комунальному підприємстві «Волинське обласне бюро
технічної інвентаризації»

(а.с.9, 105).

Крім
того встановлено, що з часу набуття права власності на квартиру  ОСОБА_2.
проводить  оплату  за
користування  комунальними  послугами (а.с.38-52).

Однак вірно встановивши наведені обставини суд,
відмовляючи у позові, неправильно застосував норми матеріального права, а саме
ст.ст.74, 60 СК України, який набув чинності з 1 січня 2004 року і зворотної
сили не має.

У зв'язку з чим рішення місцевого суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Проте позивач, зазначаючи у позовній заяві, що він
спільно з ОСОБА_2. придбав двохкімнатну квартиру, після чого провели її обмін
на житло більшою площею для потреб сім'ї не навів жодних доказів того, що
назване майно було придбане за їх спільні кошти чи внаслідок спільної праці як
членів однієї сім'ї. Крім того, ОСОБА_1. не заперечував тієї обставини, що
після розірвання шлюбу між ним та бувшою дружиною ОСОБА_2. не укладались жодні
угоди щодо належності новонабутого майна.

Отже враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги
те, що згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинного на час
виникнення спірних правовідносин, ст.16 Закону України «Про власність» від 7
лютого 1991 року, спільною сумісною власністю подружжя вважалось майно нажите
ними за час шлюбу, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1. слід
відмовити.

3

Оскільки
позивачу відмовлено у позові, то в користь відповідача на підставі ч.1 ст.88
ЦПК України саме з нього присуджуються понесені і документально підтверджені
судові витрати. Тому на думку колегії суддів суд першої інстанції правомірно
стягнув з позивача в користь відповідача понесені ним витрати на правову
допомогу. Отже рішення у цій частині слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст
.303, 307, 309 ч.1 п.4, 316, 319 ЦПК України, ст.ст.12, 13 Закону України «Про
власність» від 7 лютого 1991 року, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Луцького
міськрайонного суду від 12 січня 2007 року скасувати, в позові ОСОБА_1до
ОСОБА_2про визнання права власності на Уі частину квартири - відмовити.

Рішення у
частині присудження на користь відповідача ОСОБА_2понесених судових витрат
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути
оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з часу його проголошення.