Справа №22ц-2327/07                                                   Суддя
першої інстанції Тихонова
32                                                 Суддя-доповідач
апеляційного суду Козаченко В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

29
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляцій­ного
суду Миколаївської області в складі:

Головуючої
Буренкової К.О.,

суддів:
Довжук Т.С. ,  Козаченка В.І.,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за
участю: позивачів ОСОБА_1,  ОСОБА_2 і
ОСОБА_3,

їх пред­ставника
ОСОБА_4,

відповідачки
ОСОБА_5

та її
представника ОСОБА_6,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.  Миколаєві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м.  Миколаєва від 27 вересня 2007 р. за по­зовом
ОСОБА_1,  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_5
про визнання такою,  що втратила право
користуватись жилим приміщенням,  та
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3,  ОСОБА_2 та
Миколаївського міськвиконкому про зміну договору житлового найму та вселення,

ВСТАНОВИЛА:

04
листопада 2004 р. ОСОБА_1,  ОСОБА_7 та
ОСОБА_2зверну­лись до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання її такою,  що втратила право ко­ристування
АДРЕСА_1,  з підстав,  пе­редбачених
ст.   ст.  71,  72
ЖК України,  через не проживання в
указаній квартирі більше 6 місяців без поважних причин.

Позивачі
вказували,  що спірна 4-х кімнатна
квартира була надана на сім'ю з 5 осіб. Після розірвання шлюбу між позивачем
ОСОБА_1 та відповідачкою,  вона з вересня
2002 року в цій квартирі не проживає,
хоча перешкод для цього не існує. До того ж відпо­відачка не цікавиться
квартирою та не оплачує комунальні послуги.

Посилаючись на
викладені обставини,  позивачі просили
позов задовольнити.

25
квітня 2005 р. відповідачка подала до суду зустрічний позов,  в якому,
посилаю­чись на поважність причин не проживання в зазначеній
квартирі,  просила вселити її до спірної
кварти та виділити їй в користування кімнату площею 10, 5 кв. м.

Справа
розглядалась судами неодноразово. Останнім рішенням Ленінського район­ного суду
м.  Миколаєва від 27 вересня 2007 р.
первісний позов повністю задоволений,  а
в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі відповідачка,
посилаючись на неправильне застосування місце­вим судом норм
матеріального права та порушення ним норм процесуального права про­сила скасувати
рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін,  дослідивши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги,  колегія
суддів вважає,  що апеляційна скарга під­лягає
задоволенню у зв'язку з тим,  що
вирішуючи справу місцевий суд допустив пору­шення п. 1  ст.  6
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Кон­венція),  яка є частиною національного законодавства
України,  і гарантує кожному право на
справедливий судовий розгляд при вирішенні питання щодо цивільних прав та
обов'яз­ків.

2

Підхід Конвенції
до цього принципу правосуддя ґрунтується на двох аспектах:

1)
чи є суд безстороннім у суб'єктивному плані,  тобто чи відсутня особиста упере­дженість
суддів;

2)
чи наявні в об'єктивному плані достатні зовнішні ознаки
безсторонності та чи до­тримані в конкретній ситуації гарантії
безсторонності,  які виключали б будь-які
обґрунто­вані сумніви з цього питання.

При
розгляді цивільної справи ні у кого не повинно бути сумнівів в об'єктивності та
неупередженості судців. Якщо є обґрунтовані підстави вважати,  що суддя не буде безсто­роннім,  цей суддя має бути усунутий від розгляду
справи.

У
зв'язку з цим ч. 1  ст.  21 ЦПК України встановлено недопустимість
повторної учас­ті судді в новому розгляді справи судом першої інстанції після
скасування попереднього рішення.

Між
тим,  із матеріалів цивільної справи
№2-675/02 за позовом ОСОБА_8,
ОСОБА_1,  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_9 про визнання та­кою,  що втратила
право користуватись жилим приміщенням,
та зустрічним позовом ОСОБА_9 про вселення вбачається,  що 28 листопада 2001 р. Ленінський районний
суд під головуванням судді ОСОБА_10 вже ухвалював рішення про задоволення пер­вісного
позову.

Однак,  ухвалою апеляційного суду Миколаївської
області від 06 лютого 2002 р. за­значене рішення районного суду було
скасоване,  а справа направлена на новий
розгляд.

При
новому розгляді справи той же районний суд під головуванням іншого судді 23
жовтня 2002 р. ухвалив рішення про відмову в задоволенні первісного позову та
задо­воленні зустрічного позову ОСОБА_5 про вселення до спірної квартири. Таке
рі­шення суду про вселення було примусово виконано державним виконавцем.

04
листопада 2004 р. ті ж позивачі пред'явили до тої ж відповідачки такі ж позовні
вимоги,  а вона подала такий же
зустрічний позов,  але щодо
обставин,  які виникли після 2002 р.

За
такого,  виходячи із указаних гарантій
безстороннього,  неупередженого та справе­дливого
вирішення справи,  її новий розгляд
суддею ОСОБА_11 був недопустимим.

Згідно
п. 1) ч. 1  ст.  311 ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню з направ­ленням справи на новий розгляд,  якщо вона розглянута неповноважним суддею або
скла­дом суду.

Оскільки
суд першої інстанції допустив такі порушення норм процесуального права,  які привели до неправильного вирішення
справи,  то рішення суду підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

При
новому розгляді справи місцевому суду необхідно звернути увагу на такі обста­вини:

· рішенням
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 23 жовтня 2002 р. встанов­лено,  що
відповідачка не проживає в спірній квартирі з поважної причини - через конфлі­ктні
відносини з позивачами,  які не
допускають її до помешкання,  хоча там
знаходяться її речі;

· рішенням
цього ж суду від 12 липня 2005 р. відповідачка визнавалась такою,  що втратила право користуватись спірною
квартирою,  а в задоволенні її
зустрічного позову про вселення було відмовлено. Однак це рішення місцевого
суду було скасовано ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21
листопада 2005 p.,  а справа передана для нового розгляду до того ж суду. При
цьому апеляційним судом було наголошено на необ­хідності перевірки посилань
відповідачки на те,  що в спірній
квартирі вона не проживає з поважної причини. Відповідно до вимог ч. 2  ст.
311 ЦПК України висновки і мотиви,
з яких скасовані рішення,  є
обов'язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи;

перевірками,  проведеними протягом 2001-2007 років
працівниками Ленінського райвідділу м.
Миколаєва підтверджено,  що
відповідачка неодноразово намагалась повер­нутись проживати в спірну
квартиру,  але позивачі не допустили її
до квартири.

3

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
311, 313-315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 27 вересня 2007 р. скасува­ти,  а
справу направити на новий розгляд до того ж суду,  але іншому судді.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців.