Справа: 22 a-
186 /07                                 Головуючий
1-інстанції: Алейников В.О.
Категорія : 41                                              Суддя-доповідач
апеляційного суду: Кутова Т.З.
УХВАЛА

Іменем України

2007 року   березня місяця   19 дня
судова колегія судової палати по цивільним

справам
апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого:     Лисенка
П.П.,.

суддів:                             Данилової О.О.,

Кутової
Т.З.

при секретарі:
Варміш О.С.,

за
участю: позивача ОСОБА_1,
представника Генеральної прокуратури

України
ОСОБА_2  та   представника      прокуратури   Кіровоградської   області
ОСОБА_3, розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті
Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

Генеральної
прокуратури України та прокуратури Кіровоградської області на  постанову Центрального районного суду м.
Миколаєва  від   14
грудня 2006 року за позовом

ОСОБА_1 до

прокуратури
Кіровоградської області, Генеральної прокуратури України

про визнання дій
незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за

час вимушеного
прогулу

ВСТАНОВИЛА

В листопаді 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генеральної
прокуратури України.

Позивач зазначав, що він працював першим заступником
прокурора Кіровоградської області, але 30 вересня 2005 року наказом
Генерального прокурора України його посада була скорочена. В штатний розклад
введено посаду першого заступника прокурора області - начальника управління
нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову
діяльність, дізнання та досудове слідство. З 5 жовтня 2005 року на дану посаду
прийнята інша особа. Посилаючись на вказане позивач просив визнати наказ про
скорочення його посади як незаконний та поновити його в займаній посаді,
оскільки з вказаного часу він не працює.

В подальшому ОСОБА_1 доповнив позовні вимоги, заявивши їх
в тому числі і до прокуратури Кіровоградської області. Так, позивач вказував,
що наказом від 19 червня 2006 року його було звільнено з посади першого
заступника прокурора Кіровоградської області на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України за скоєння прогулів. Між тим, позивач прогулів не робив і не міг цього
зробити, оскільки наказом від 30 вересня 2005 року його посаду було скорочено,
а він фактично був відсторонений від виконання обов'язків першого заступника
прокурора області.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач просив суд
визнати дії відповідачів по скороченню його посади та відстороненню його від
роботи незаконними, поновити його на роботі в раніше займаній посаді та
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від
11 жовтня 2006 року позов задоволено частково. ОСОБА_1 поновлено на посаді
першого заступника прокурора Кіровоградської області. Стягнуто з прокуратури
Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 31959 грн. 10 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу. В задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Генеральна прокуратура України та
прокуратура Кіровоградської області, яка приєдналася до апеляційної скарги,
просять вказану постанову суду  в частині
задоволення позовних вимог скасувати, а по справі ухвалити

нову,
якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що суд
не вірно застосував норми матеріального права.

Заслухавши
суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши докази по справі, судова
колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Як
вбачається із матеріалів справи і таке встановлено судом, наказом Генерального
прокурора України № 931 -к від 14 жовтня 2003 року ОСОБА_1 призначено на
посаду першого заступника прокурора Кіровоградської області (а.с. 18). А згідно
з наказом виконуючого обов'язки Генерального прокурора України № 427 -к від 19
червня 2006 року старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з вказаної посади
за скоєння прогулів з 3 по 14 січня та з 30 січня по 3 березня 2006 року без
поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 128).

Між тим, таке звільнення проведено без додержання вимог
закону. Так, відповідно до вимог п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом в разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі
більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Із змісту наказу про звільнення позивача слідує, що прогули він скоїв з 3
по 14 січня та з 30 січня по 3 березня 2006 року. Однак службовим
розслідуванням встановлено, що прогули в табелю обліку робочого часу не
фіксувалися, а заробітна плата позивачу виплачувалась, в тому числі і за
вказані періоди, як за відпрацьований час, виходячи з розміру, яку він
отримував до скорочення займаної ним посади (а.с. 120-121,136-137). За такого
нема підстав вважати, що у вказані в наказі про звільнення дні, позивач був
відсутній в прокуратурі, а тим більше вважати
вказані дні   прогулами.

Крім цього, в зв'язку з скороченням наказом Генерального прокурора України
№ 239 -ш від 30 вересня 2005 року у структурі та штатному розписі прокуратури
Кіровоградської області посади першого заступника прокурора Кіровоградської
області та встановленням посади першого заступника прокурора Кіровоградської
області - начальника управління нагляду за додержанням законів органами, які
проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство, на
нововведену посаду з 5 жовтня 2005 року призначено іншу особу (а.с. 45- 46).
Тому на раніше займаній посаді ОСОБА_1 працювати не мав можливості, хоча і не був від неї
відсторонений, іншої роботи   йому не
надано.

Таке підтверджується наказом заступника Генерального
прокурора України від 17 жовтня 2005 року, яким були розподілені обов'язки між
керівниками прокуратури Кіровоградської області, однак на позивача ніяких
обов'язків не було покладено (а.с. 67-68). А з 1 листопада 2005 року листом
генерального прокурора позивача було попереджено    про звільнення з займаної посади  за скороченням штату (а.с. 70).

За таких обставин, в разі і відсутності позивача в час,
який йому зазначають як прогул, в приміщенні прокуратури Кіровоградської
області, не можна вважати, як відсутність на робочому місці без поважних причин
і не пов'язана з умовами служби.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що
висновки суду першої інстанції, про незаконність звільнення позивача, в тому
числі і не відповідність такого звільнення Закону України "Про
прокуратуру" та Дисциплінарному Статуту Прокуратури з займаної посади, а
також про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного
прогулу є вірними, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Доводи апеляційної скарги, про не вірне застосування
судом норм матеріального права, не спростовують зазначені висновки суду, а тому
не можуть бути прийняті до уваги.

Керуючись ст.ст.
199,200 КАС України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
Генеральної прокуратури України
- відхилити. Постанову
Центрального районного суду м.
Миколаєва від  14    грудня
2006 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Миколаївської області може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України на протязі одного місяця з дня набрання нею законної сили, тобто з дня
проголошення.