Справа №22Ц-3560/2006                            Головуючий
в 1 інстанції Денісов А.О.
19, 23                                            Доповідач
в 2 інстанції Юровська Г.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
квітня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Київської області у складі:

головуючого
Юровської Г.В.,

суддів:
Суханової Є.М., Яворському М.А.,

при
секретарі Зозулі Н.С.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скар­гою
ОСОБА_1 на
рішення Бориспільського міськрайонного суду Київсь­кої області від 7 листопада
2005 року у справі за позовом закритого акціонерного товариства „Страхова
компанія „Інкомстрах" до ОСОБА_1, третя
особа, яка не заяв­ляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, про
відшко­дування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, ко­легія
суддів,

встановила:

У
листопаді 2004 року ЗАТ „Страхова компанія „Інкомстрах" звернулась до суду
з вка­заним позовом, вимоги якого обґрунтовувала тим, що 19 травня 2003 року
уклала з ОСОБА_2. договір страхування автомобіля марки „Рено-307" з
державним номерним знаком НОМЕР_1

З лютого
2004 року на перехресті вулиць Шевченка та Лютневої у м. Бориспіль ста­лось
зіткнення цього транспортного засобу з автомобілем марки „Опель-кадет", що
пере­бував під керуванням ОСОБА_1. та мав
державний номерний знак НОМЕР_2. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль страхувальника зазнав пошкоджень, на усу­нення яких ОСОБА_2. витратила
4053 гривні 6 копійок.

У
виконання укладеного договору страхування на підставі заяви ОСОБА_2. та стра­хового
акту № 129Б/04, складеного 23 лютого 2004 року за результатом аналізу обставин
до­рожньо-транспортної пригоди, позивач виплатив ОСОБА_2. 4053 гривні 6 копійок
стра­хового відшкодування. Вважав, що у такий спосіб за правилами ст.27 Закону
України „Про страхування" та ст.993 ЦК
України набув право вимоги, яке мала ОСОБА_2. до ОСОБА_1., винного у
скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

При
цьому ЗАТ „Страхова компанія „Інкомстрах" послалась на постанову
Бориспільсь­кого міськрайонного суду від 20 лютого 2004 року, яким ОСОБА_1. було притягнуто
до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного
правопорушення, передба­ченого ст.124 КУпАП.

Справа судами
слухалась неодноразово.

Рішенням
Борипсільського міськрайонного суду від 7 листопада 2005 року позов задо­волений
частково. Стягнуто з ОСОБА_1.
на користь ЗАТ „Страхова компанія „Інком­страх" 3433 гривні 99
копійок, судові витрати у розмірі 51 гривню витрат на сплату держав­ного мита.

В
апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове,
яким у задоволенні заявленого позову відмовити. Посилається на те, що,
вирішуючи спір, суд нена-

лежним чином оцінив докази, якими ОСОБА_1. обґрунтовував
свої заперечення проти за­явленого позову. Зокрема, не звернув увагу на довідки
начальників КП „Виробниче управ­ління комунального господарства" та ВДАІ
Бориспільського МРВ ГУ МВС України в Київ­ській області, у відповідності до яких
вулиця Шевченка, по який рухвався автомобіль відпо­відача, була головною по
відношенню до вулиці Лютневої, по якій рухалась ОСОБА_2. ОСОБА_1. мав перевагу
у русі, у зв'язку з цим при в'їзді на вулицю Шевченка ОСОБА_2. була зобов'язана
уступити йому дорогу.

Крім
того, суд залишив поза увагою матеріали адміністративної справи №3-0661/04, з
яких вбачається, що після в'їзду на вулицю Шевченка ОСОБА_2. здійснила раптову
зу­пинку на перехресті, порушивши при цьому п.15.9 Правил дорожного руху. Постанова
Бо­риспільського міськрайонного суду від 20 лютого 2004 року про притягнення
ОСОБА_1. до адміністративної відповідальності, яку суд поклав в основу
оскаржуваного рішення, була скасована постановою голови апеляційного суду
Київської області від 27 грудня 2006 року. Постановою Бориспільського
міськрайонного суду від 26 січня 2007 року провадження в адміністративній
справі закрито за відсутності в діях відповідача складу адміністративного
правопорушення.

Стягуючи
з ОСОБА_1. витрати
ОСОБА_2. на заміну глушника та бампера, суд не вирішив питання про можливість
передачі відповідачу пошкоджених деталей. Не звернув увагу на відсутність в
матеріалах цивільної справи відомостей, з яких би вбачалось пошкод­ження або
деформація глушника автомобіля ОСОБА_2.

Свої
заперечення на наведені доводи апеляційної скарги ЗАТ „Страхова компанія
„Ін-комстрах", ОСОБА_2. до апеляційного суду не подали.

Апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
позов ЗАТ „Страхова компанія „Інкомстрах" та стягуючи з ОСОБА_1. 3433 гривні 99
копійок витрат на виплату страхового відшкодування, суд керувався пос­тановою
Бориспільського міськрайонного суду від 20 лютого 2004 року про притягнення від­повідача
до адміністративної відповідальності. Виходив з того, що нею встановлена вина ОСОБА_1, у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди, що у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України не
підлягає повторному доказуванню при розгляді цивільної справи.

При
цьому суд не звернув увагу на те, що за правилами ч.4 цієї ж статті при
розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи постанова про
адміністративне правопору­шення є обов'язковою для суду лише з питань, що
стосуються того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вина
особи встановлюється на загальних підставах цивільного судочинства, висновок
про її наявність, що міститься в постанові про адміністративне право­порушення,
не має наперед встановленої сили.

Постанова
Бориспільського міськрайонного суду від 20 лютого 2004 року про притяг­нення ОСОБА_1. до адміністративної
відповідальності, яку суд поклав в основу оскаржу­ваного рішення, була
скасована постановою голови апеляційного суду Київської області від 27 грудня
2006 року. Постановою Бориспільського міськрайонного суду від 26 січня 2007
року провадження в адміністративній справі закрито за відсутності в діях
відповідача складу адміністративного правопорушення.

У
зв'язку з цим, висновок суду про наявність вини ОСОБА_1. у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди потребує
додаткової перевірки з огляду на всебічне дослідження доказів, доданих
сторонами до матеріалів цивільної справи.

Крім
того, припустившись неповноти у встановленні обставин справи, що мають зна­чення
для правильного вирішення спору, суд не з'ясував питання про вину ОСОБА_2. у
вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

З
підстав необґрунтованості рішення суду не може бути залишеним без змін,
підлягає скасуванню.

В
процесі дослідження матеріалів справи встановлено, що 19 травня 2003 року ЗАТ
"Страхова компанія „Інкомстрах" та ОСОБА_2. уклали договір добровільного
страхуван­ня автомобіля марки „Пежо-307" з державним номерним знаком
НОМЕР_1

З лютого
2004 року на перехресті вулиць Шевченка та Лютневої у м. Бориспіль відбу­лось
зіткнення цього автомобіля, що перебував під керуванням страхувальника, з
автомобі­лем марки „Опель-кадет" з державним номерним знаком НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_1.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у автомобіля марки „Пежо-307" з
дер­жавним номерним знакомНОМЕР_1 був пошкоджений задній бампер, деформований
дер­жавний номерний знак.

На
усунення цих пошкоджень ОСОБА_2. витратила 3434 гривні, які у виконання
укладеного договору добровільного страхування транспортного засобу їй
компенсувала ЗАТ „Страхова компанія „Інкомстрах". Наведене підтверджується
нарядом-замовленням ТОВ „Ілта" №3985 від 21 лютого 2004 року та видатковим
касовим ордером відповідача №379 від . 10 березня 2004 року.

За
правилами ст,993 ЦК України
до страховика, який виплатив страхове відшкодуван­ня за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимо­ги, яке
страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдану шкода.

Шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, у відповід­ності
до пунктів 1, 3 ст.1188 ЦК
України відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявнос­ті
вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування
визначається у від­повідній частці залежно від обставин, що мають істотне
значення.

При
цьому за змістом ч.2 ст.1166 ЦК
України особи, діяльністю яких завдана шкода, вважаються винними, якщо не
доведуть протилежне.

Зокрема,
з довідки начальника КП „Виробниче управління комунального господар­ства"
№546 від 22 грудня 2004 року, довідки начальника ВДАІ Бориспільського МРВ ГУ МВС України в
Київській області №4/1888 від 22 грудня 2004 року, матеріалів адміні­стративної
справи №3-757/07 вбачається, що вулиця Шевченка, по який рухвався автомобіль
відповідача, є головною по відношенню до вулиці Лютневої, по якій рухалась
ОСОБА_2. Виїзджаючи на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг, ОСОБА_2.
на це увагу не звернула, порушивши п. 16.11 Правил дорожнього руху не надала
дорогу відповідачу, при­пустилась тим самим грубої необережності.

У
судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1. не надав без­заперечних
доказів, які б свідчили про відсутність в нього технічної можливості виконати
вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху в частині негайного вжиття заходів для
зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших
учасників руху об'їзду перешкоди, що виникла у зв'язку з виїздом ОСОБА_2. на
вул. Шевченка.

На
підставі наведеного колегія суддів дійшла до висновку про наявність вини в діях
обох учасників дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на характер допущених
порушень Правил дорожнього руху, можливість попередити або уникнути зіткнення
транспортних за­собів, причинну обумовленість дій водіїв у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди, ступінь вини ОСОБА_2. апеляційний суд визначає у
розмірі 80%, ОСОБА_1. - 20%.

У
зв'язку з цим, розмір витрат на страхове відшкодування, які ОСОБА_1. повинен
відшкодувати ЗАТ „Страхова компанія „Інкомстрах", становить 686 гривень 80
копійок.

У зв'язку
з цим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду
-скасуванню з ухваленням нового, яким розмір грошових коштів, що підлягають
стягненню з відповідача на користь позивача, слід зменшити до 686 гривень 80
копійок.

Керуючись
ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313, 314, 316, 317 та 319 ЦПК
України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення
Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 7 листопада 2005 року
скасувати, ухвалити нове, яким позов закритого акціонерного товариства
„Страхова компанія „Інкомстрах" до ОСОБА_1 про
стягнення витрат на виплату страхового відшкодування, задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_1 на
користь закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Інкомстрах"
686 гривень 80 копійок витрат на виплату страхового від­шкодування та 51 гривню
витрат на оплату державного мита.

Рішення
суду може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двох міся­ців з
моменту його проголошення.