АПЕЛЯЦІЙНИЙ     СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ    ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-2002 / 2007                                             Головуючий
у їй інстанції - Мельник В.В.
- 19/21                                                               Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 березня 2007
року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого   - Глущенко Н.Г.

суддів              - Григорченка Е.І., Прозорової
М.Л.

при
секретарі   - Сидоренко А.С. розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Павлограді на рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 14 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1
до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді про
стягнення одноразової допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Павлограді звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14 грудня 2006 року та відмовити позивачу в його позовних вимогах.

Зазначеним
рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, з Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Павлограді стягнено на користь позивача
недоплачену одноразову допомогу в сумі 78651 грн. 25 коп. /а.с.26-27/.

Як на підстави апеляційної скарги відповідач посилався на те, що рішення
суду ухвалене з порушенням норм матеріального закону / а. с, 28-30 /.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач тривалий час пропрацював на
шахті „їм.. Героїв Космосу" ДКХ „Павлоградвугілля". При виконанні
трудових обов'язків він отримав 04.07.1993 року травму згідно акту
розслідування форми Н-1 № 69 від 05.07.1993 року. За висновком МСЕК від
09.10.1993 року йому було встановлено первинно 15% втрати професійної
працездатності. Крім того позивач одержав професійні захворювання
радікулопатіяп опереко-крижова з вираженими порушеннями біомеханіки хребта та стійким
больовим синдромом на фоні гржі С5-С6 та дифузній протрузії диска з
нейродистрофічними проявами у вигляді дефартроза ліктьових та колінних суглобів
НФ 2 ст. згідно акту розслідування: двосторонній плечолопатковий пері артоз,
деформуючий артоз ліктьових та колінних
суглобів,   (а.с.9).

За висновком первинно-повторної МСЕК від 08.12.2003 року йому було
встановлено сукупно 60% втрати професійної працездатності та 3 групу
інвалідності, із них первинно - 45% по профзахворюванню та 15 % повторно по
травмі від 04.07.1993 року.

Постановою ВВД ФССНВВПЗ України в м. Павлограді № 681/3 від 17.12.2003 року
позивачу було призначено страхові виплати - одноразову допомогу із розрахунку:
1984.25 грн.

45% = 89291.25
грн., але виплата була обмежена 10640 грн., тобто чотирикратним розміром
граничної плати ( доходу).

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до
висновку, що таке обмеження виплати позивачу одноразової допомоги не відповідає
вимогам абз. 2 ч. 2 ст. 34 Закону України „ Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності", а тому стягнув з
Фонду на користь позивача недоплачену одноразову допомогу в сумі 78651.25 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить
до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з
наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення,
яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями
самих сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідно до абз. 2 ч. 2 ст.
34 Закону України,, Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" позивачу має бути виплачена одноразова допомога,
сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за
кожний відсоток збільшення втрати професійної працездатності відносно
попереднього обстеження МСЕК без обмеження чотирикратним розміром граничної
плати (доходу), із якої справляються внески до Фонду.

Судова палата у цивільних справах Верхованого Суду України (складом в 15
чоловік) в своїй ухвалі від 06.04.2005 року по справі за позовом ОСОБА_2також
підтвердила ту обставину, що згідно абз. 2 ч.2 ст.34 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" виплачується одноразова допомога, сума якої визначається
із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток
збільшення втрати професійної працездатності відносно попереднього обстеження
МСЕК без обмеження чотирикратним розміром граничної плати (доходу), із якої
справляються внески до Фонду (а.с.36).

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду
по їх оцінці.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на
всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись законом.

Крім того, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення апелянтом норм права,
що протирічить діючому законодавству. Інші доводи апеляційної скарги не є
суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до
скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необгрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308 ЦПК України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від
14 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з цього часу.