РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20  листопада 2007 року колегія  суддів
судової палати з  цивільних справ
апеляційного суду Закарпатської області у складі:

Головуючого -
Куцина М.М. суддів: Чужа Ю.Г. Боднар О.В. при секретарі - Довбака Т.О. за
участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною
скаргою Ужгородської міської ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду
від 6 липня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської
ради, третя особа на стороні відповідача -Перша Ужгородська державна
нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права
власності , -

встановила:

У квітні
2007 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Ужгородської міської ради, третя особа
- Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права власності.

В якому
зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його сестра ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження.
Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого входить: земельна
ділянка площею 0.06 га землі та фундамент, який згідно висновку
будівельно-технічного дослідження відноситься до об'єктів нерухомого майна,
ступінь готовності якого складає 10 %, і яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
що підтверджується викопіровкою архітектурно -планувального бюро за грудень
місяць 2006 року.

Після
смерті сестри ОСОБА_3 він користувався цією земельною ділянкою як для
огородництва, садив та збирав з неї врожай, а також зніс житлове приміщення, в
якому проживала померла, і до теперішнього часу користується даною земельною
ділянкою. Отже, позивач,
посилаючись на користування цією земельної
ділянкою, стверджує, що він фактично прийняв спадщину та вступив у право
користування нею.

Позивач,
посилаючись на наведені у справі обставини, просив суд першої інстанції
встановити факт прийняття ним спадщини після смерті сестри ОСОБА_3 у вигляді
фундаменту та земельної ділянки, розміром 0.06 га землі, розташованої в
АДРЕСА_1, та визнати за ним право власності на об'єкт нерухомого майна, а

Справа №
22-1453/07            Номер рядка
статистичного звіту:26

Головуючий у
першій інстанції: Король Ю.А.

Доповідач: Куцин
М.М.

саме: фундамент,
готовність якого складає 10%, та земельну ділянку, розміром 0.06 га, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в порядку спадкування за померлою ОСОБА_3

Рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від 6 липня 2007 року позов задоволено,
встановлено факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 - земельної ділянки
розміром 0.06 га землі, по АДРЕСА_1, із збудованим на цій земельній ділянці
фундаментом, за ОСОБА_2. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну
ділянку, розміром 0, 06 га землі, по АДРЕСА_1, зі збудованим на ній
фундаментом, готовність якого складає 10 відсотків.

В
апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду
першої інстанції як незаконне і таке, що постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права і постановити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Представник
позивача апеляцію вважає безпідставною, а рішення суду законним та
обґрунтованим.

Заслухавши
промови осіб, які взяли участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи
позов в повному обсязі, районний суд виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
рідна сестра позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження. І після її смерті
залишилося спадкове майно, до складу якого входить: земельна ділянка площею
0.06 га землі та фундамент, ступінь готовності якого складає 10 %, і яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Він протягом 15 років користувався цією
земельною ділянкою і на цій ділянці допоміг померлій побудувати тимчасове
житло, та побудував фундамент бутобетонний, тобто фактично прийняв спадщину та
вступив у право користування цим спадковим майном.

Однак,
погодитися з таким висновком міськрайонного суду неможна, оскільки висновки
суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми
матеріального та процесуального закону.

Зокрема
відповідно до правил ст.256 ЦПК України у судовому порядку не може бути
встановлений факт прийняття спадщини, оскільки цивільним законодавством
встановлений інший поряд спадкування та визнання права на самочинне
будівництво.

Судова
колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення
справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п.3 і 4 ст.309 ЦПК України
рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Судом
апеляційної інстанції встановлено, що земельна ділянка, площею 0.06 га землі
для будівництва та обслуговування житлового будинку, за ОСОБА_3, 1933 року
народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована чи приватизована не була,
рішенням органу місцевого самоврядування про виділення цієї ділянки в архівних
установах не виявлено, державного акту на земельну ділянку не виготовлювалося
та не було видано.

Матеріалами
справи стверджений факт того, що померла по справі була одинокою жінкою і не мала
своїх дітей та була рідною сестрою відповідача по справі, він за згодою сестри
тривалий час до її смерті користувався цією земельною ділянкою і без дозволу
належно затвердженого проекту побудував фундамент з бутового каменю .

Доводи
відповідача, що він постійно проживав у АДРЕСА_1, та вів спільне господарство з
померлою, не підтверджуються у встановленому законом порядку, а матеріалами
справи стверджено протилежне, що відповідач проживав за адресою АДРЕСА_2.

Відповідно
до правил ст.1218 ЦК України,
до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на
момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У
відповідності до положень ч.2 ст.331 та ч.1 ст.182 ЦК України, право
власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації.

Враховуючи
наведене, судова колегія приходить до висновку, що зазначена земельна ділянка
та фундамент як нерухоме майно не належали померлій на праві власності, отже не
можуть входити до складу спадщини та спадкуватися.

Доводи
відповідача та висновок місцевого суду, що він користувався земельною ділянкою
протягом останніх 15 років, є не обґрунтованими і судова колегія їх відхиляє,
оскільки відповідно до положень ч.1 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на
нерухоме майно набувається за рішенням суду, зокрема, у випадку, коли особа,
яка добросовісно заволоділа чужим майном, продовжує відкрито, безперервно
володіти ним протягом десяти років. Таким чином, визнання права за набувальною
давністю не може мати місце раніше січня 2011 року.

Право
набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю визначено
правилами ч.1 ст.344 ЦК України
та ст. 119 ЗК України, згідно з якими, громадяни, які добросовісно відкрито і
безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку,
вправі звернутися з клопотанням до органу місцевого самоврядування з
клопотанням про передачу її у власність. Оскільки чинний Земельний кодекс
України набрав чинності з 1 січня 2002 року, таким чином визнання права
власності за набувальною давністю не може мати місце раніше 2017 року.

У
відповідності до ч.3 ст.1248 ЦК
України, спадкоємець, який постійно проживає зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судова
колегія вважає, що позивач на порушення свого обов'язку, передбаченого ст. 10
ЦПК України, не довів підстави свого позову, обставини про постійне проживання
позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини у справі відсутні.

У строк,
передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, та у відповідності до правил ч.1 ст.1269
ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно зі спадкоємцем, має подати до нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини.

Зокрема,
матеріалами справи стверджено, що позивачем не було подано заяви до
нотаріальної контори у встановлений законом строк, і він не звертався до суду
із вимогою про продовження строку на прийняття спадщини.

Висновок
місцевого, що позивач по справі прийняв спадщину, оскільки він вступив у
фактичне управління або володіння спадковим майном, не ґрунтується на діючому
законодавстві, оскільки чинний Цивільний Кодекс такого положення та норми не
містить.

Таким
чином, у відповідності до чинного цивільного законодавства позивачу необхідно
було проживати разом зі спадкоємцем постійно на час відкриття спадщини або
подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

З
врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що в задоволенні позову Олень
Василю Станіславовичу до Ужгородської міської ради, третя особа на стороні
відповідача - Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, про встановлення
факту прийняття спадщини та визнання права власності   відмовити.

Керуючись ст.ст.
307, 309, 313 ЦПК України, колегія суддів -

Вирішила:

Апеляційну
скаргу Ужгородської міської ради задовольнити .

.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 6 липня 2007 року скасувати,
ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Олень Василю
Станіславовичу.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили, шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.