інстанції - суддя Андрусів В.В.          Справа
№ 22ц-4298/2007р.
Суддя-доповідач-Кварталова
A.M.                      Категорія ЦП-44
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада
2007 року м. Одеса

Колегія
суддів   судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого
-    Квартал ової A.M.,

суддів - Галушко
Л.А.,  Плавич Н.Д,

при секретарі -
Чебан Н.В.,

за участю
представників: позивачів - ОСОБА_1,
відповідача -ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4ОСОБА_5
ОСОБА_6,  ОСОБА_7 ОСОБА_8до ТОВ
"Санаторій "Дружба" про відшкодування матеріальної шкоди в сумі
53000 грн.;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ОСОБА_4ОСОБА_5  ОСОБА_6,
ОСОБА_7 ОСОБА_8на
рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26 травня 2006 року,

встановила:

У листопаді 2005 року позивачіОСОБА_3.,  ОСОБА_4.,
ОСОБА_4., ОСОБА_6
ОСОБА_7, ОСОБА_8.
звернулися до суду з позовом до ТОВ "Санаторій
"Дружба",  в якому просили
стягнути з відповідача компенсацію матеріальної шкоди в сумі 53000 грн.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим,
що вони проживали на території ТОВ "Санаторій Дружба" за
адресою:АДРЕСА_1На підставі рішення Одеської міської Ради від 15.10 200?р,  "Про продаж земельної ділянки."
відповідачу було передано земельну ділянку площею 9, 1749 га для експлуатації
та обслуговування комплексу будівель та споруд санаторію,  а за п.5.1. відповідач був зобов'язаний
відселити 34 особи,  що проживали на
території санаторію,  в тому числі й
позивачів.

07           липня 2004 року
відповідач надіслав повідомлення,  згідно
з яким зобов'язався

відшкодувати ОСОБА_3компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 53 000

грн. протягом трьох днів з дня звільнення корпусу №3 та

квартири АДРЕСА_1  з
зазначенням,  що звільнити

приміщення необхідно до 11.07.2004 року. Оскільки позивачі звільнили
вказані приміщення

у зазначений строк,  вони
просили,  на підставі ст. 1166 ЦК
України,  стягнути з відповідача

компенсацію матеріальної шкоди в сумі 53000 грн.

8 ході розгляду
справи позивачі змінили підставу своїх вимог та просили суд визнати

ТОВ "Дружба" таким,  що прострочив грошове зобов'язання за
договором,  укладеним

відповідно до його пропозиції від 7 липня 2004 року про
звільнення житлових приміщень та

виплату їм 53000 грн.,
а також стягнути згідно ст.ст. 612,
629,  638,  641 ЦК України з відповідача

53 000 грн.

Представники ТОВ
"Санаторій "Дружба" позов не визнали.

Рішенням суду від 26 травня 2006року у задоволенні позовних
вимогОСОБА_3.,  ОСОБА_4.,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6  ОСОБА_7, ОСОБА_8. до ТОВ
"Санаторій "Дружба" про відшкодування матеріальної шкоди в сумі
53000грн. відмовлено (а.с. 103-105).

В суді апеляційної інстанції представник позивачів підтримав доводи
апеляційної скарги,  посилаючись на
те,  що відповідач повинний виконати зобов'язання
в сумі 53000 грн.,  які брав на себе
відповідно договору від 07.07.2004р. згідно ст.ст. 612,  629,
ч.4 ст. 638,  ч.2 ст. 642 ЦК України.

Представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги ,  посилаючись на те,  що позивачі є двома родинами і ТОВ
"Санаторій "Дружба" подарувало їм 09.07.2004р. дві квартири в
порядку відселення в елітних районах міста у морського узбережжя.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої
інстанції,  ухвалення нового рішення про
стягнення з відповідача 53000 грн.,  при
цьому апелянти посилаються на те,  що
рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права,  висновки суду не відповідають обставинам
справи.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю - доповідача,
яка доповіла колегії суддів зміст оскаржуваного рішення,  мотиви і доводи апеляційної скарги,  перевіривши законність і обґрунтованість
рішення суду в межах заявлених позовних вимог і доводів апеляційної
скарги,  вислухавши пояснення на неї учасників
процесу,  колегія суддів вважає,  що апеляційну
скаргу необхідно   відхилити за
наступних підстав.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України,  апеляційний суд
відхиляє   апеляційну скаргу і
залишає

рішення суду без
змін.,  якщо визнає,  що суд першої

інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України,  кожна
сторона повинна довести ті обставини,  на
які вона посилається,  як на підставу
своїх вимог та заперечень,  а суд,  згідно ст. 11 ЦПК України,  розглядає цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову позивачам,
суд першої інстанції виходив з того,
що лист від 07.07.2004р. не є пропозицією відповідача укласти договір
(офертою),  а тому і цивільно-правовий
договір між позивачами та відповідачем в даному випадку не укладався.

Колегія суддів
погоджується з таким висновком суду за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивачі проживали на території ТОВ "Санаторій Дружба" за
адресою:АДРЕСА_1На підставі рішення Одеської міської Ради від 15.10.2002р.
"Про продаж земельної ділянки..." відповідачу було передано земельну
ділянку площею 9, 1749 га для експлуатації та обслуговування комплексу будівель
та споруд санаторію. Відповідно до п.5.1. зазначеного рішення  ТОВ "Санаторій Дружба" 6улo зобов'язане
відселити 34 особи,  що проживали на
території санаторію,  в тому числі  й позивачів.

07 липня 2004 року відповідач надіслав повідомлення на адресуОСОБА_3.
лист,  згідно з яким зобов'язався
виплатити ОСОБА_3компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 53000 грн. протягом
трьох днів з дня звільнення корпусу АДРЕСА_1при цьому вказав,  що звільнити приміщення необхідно до
11.07.2004 року.

На виконання п.5.1 Рішення Одеської міської Ради від 15.10.2002р.,  згідно договорам дарування від
09.07.2004р.,  посвідченим приватним
нотаріусом,  позивачі отримали від ТОВ
"Санаторій Дружба" у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1  та однокімнатну квартиру АДРЕСА_1  що сторонами в судовому засіданні не
оспорювалося.

Колегія суддів
вважає,  що суд першої інстанції
перевірив усі докази,  які навели
сторони   у підтвердження своїх позовних
вимог,  навів   у рішенні фактичні обставини,  які були встановлені

судом при розгляді
справи,  вірно застосував правові норми
та зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову позивачам про
стягнення з відповідача 53000 грн.

Відповідно до ч. 2ст. 11 ЦК України,  однією з
підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші
правочини,  і завдання майнової
(матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції дав правильну правову оцінку листу від
07.07.2004р.,  оскільки,  згідно діючому законодавству України,  компенсація матеріальної шкоди не може бути
предметом цивільно-правового договору,  і
не регулюється нормами ЦК
України щодо договірних зобов'язань,
оскільки заподіяна особі шкода має бути відшкодована на підставі норм ЦК України шодо
відшкодування шкоди (глава 82 ЦК
України),  як загальне правило,  особою,
яка її завдала,  за наявності вини
заподіювача.

Колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те,  що положення ст.ст. 612,  629,
ч.4 ст. 638,  ч.2 ст. 642 ЦК України не
можуть бути застосовані до правовідносин,
які виникли між позивачем та відповідачем,  оскільки між сторонами не було предмету
договору,  а виселення в договірному
порядку законом не передбачено,  як і
компенсація за виселення. Виселення з житлового приміщення відбувається тільки
відповідно до вимог Житлового Кодексу України. Цивільно- правовий договір між
позивачами і відповідачем не укладався.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін,  обставини справи,  перевіривши доводи та давши їм належну
правову оцінку,  суд постановив рішення,  яке відповідає вимогам закону.

Враховуючи вищевикладене,  колегія
суддів,  розглянувши скаргу в межах
позовних вимог та доводів апеляційної скарги,
вважає,  що суд першої інстанції
порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не
допустив,  рішення суду відповідає
фактичним обставинам справи,  а наведені
в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин,  доводи
апеляційної скарги на увагу не заслуговують,
апеляційна скарга задоволенню не підлягає,  а тому апеляційну скаргу необхідно
відхилити,  а рішення суду залишити без
змін. Підстав для ухвалення нового рішення про задоволення позову не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 218,  303,  304,
307 ч.1п.1,  308,  313,
314 ч.1 п.1,  315, 317, 319 ЦПК
України,  колегія суддів супової палати у
пивільних справах апеляційного сулу Одеської області , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 ОСОБА_4ОСОБА_5
ОСОБА_6,  ОСОБА_7ОСОБА_8відхилити.

Рішення
Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з моменту проголошення.