Справа № 1937                                        Головуючий 1 -ї  інстанції -Геэнко М. Г.
23                                                Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 травня 2007року                                                                                     м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі: Головуючого - Ювченко Л.П. Суддів: Єлгазіної
Л.П.,  Азевича В.Б. При секретарі:
Баранові В.В.

За участю
сторін: представника ОСОБА_1,  ОСОБА_3 -
адвоката ОСОБА_4.,  представникаОСОБА_3. - адвоката ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1,  ОСОБА_2на рішення
Словенського міськрайонного суду Донецької обл. від ЗО листопада 2006року в цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_1,  ОСОБА_2до ОСОБА_3- про
усунення перешкод в користуванні власністю,
виселення з гуртожитку,  зобов,
язання знятися з реєстраційного обліку,

та за
зустрічним позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  Відкритого Акціонерного
товариства „ Спецізоляторстрой"
м.  Словенська,  Регіонального відділення Фонду державного
майна України в Донецькій обл.,  третя особа Словенська міська Рада - про визнання
частково недійсним наказів Регіонального відділення Фонду державного майна
України в Донецькій обл.
№ 1629 від 03.05.1995
року,  № 1719 від 11.05.1995
року,  № 14 від 04.-1.1999року,  визнання недійсним договору купівлі - продажу
гуртожитку від 23.06.2004
року,  затвердженого приватним
нотаріусомОСОБА_6. по реєстру №
1555 ,  визнання майна
державною власністю та передачі його в комунальну власність.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Словенського міськрайонного суду Донецької обл. від 30
листопада 2006року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1,  ОСОБА_2до ОСОБА_3- про усунення перешкод в
користуванні власністю,  виселення з
гуртожитку,  зобов, язання знятися з
реєстраційного обліку,

та за
зустрічним позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  Відкритого Акціонерного
товариства „ Спецізоляторстрой"
м.  Словенська,  Регіонального відділення Фонду державного
майна України в Донецькій обл.,  третя особа Словенська міська Рада - про визнання
частково недійсним наказів Регіонального відділення Фонду державного майна
України в Донецькій обл.
№ 1629 від 03.05.1995
року,  № 1719 від 11.05.1995
року,  № 14 від 04.-1.1999року,  визнання недійсним договору купівлі - продажу
гуртожитку від 23.06.2004
року,  затвердженого приватним
нотаріусомОСОБА_6. по реєстру №
1555 ,  визнання майна
державною власністю та передачі його в комунальну власність - позовні
вимогиОСОБА_3 .задоволені частково,  а у
задоволені позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2.  - відмовлено .

2

Суд
першої інстанції виходив з того,  що
позивачі в рівних долях є власниками гуртожитку,  розташованого в АДРЕСА_1,
згідно з договором купівлі - продажу,
посвідченого приватним нотаріусом Словенського нотаріального округу 23 червня 2004 року.

ВідповідачкаОСОБА_3
мешкає у вказаному гуртожитку з 1991
року з моменту реєстрації,  оскільки
гуртожиток надавався її батькам на сім, ю із п, яти чоловік,  які знаходилися з у трудових відносинах з
Державним підприємством Словенський трест „Спецізоляторбуд",  що підтверджується довідкою. Ці обставини
підтвердила свідок ОСОБА_7,  яка була на
той час начальником виробництва,  і на
роботу була прийнята мати відповідачкиОСОБА_8  Свідок
була присутня на засіданні адміністрації та профкому,  коли ОСОБА_8на сім, ю із п, яти чоловік
надавався ордер на вселення у спірний гуртожиток. Свідок ОСОБА_8 дала аналогічні
пояснення ,  крім того додала,
що ордер здавала коменданту на прописку. Тому суд дійшов висновку,  що відповідачка не самовільно заселилася до
гуртожитку.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 20.05.1993 року „ Про приватизацію
цілісних майнових комплексів державних підприємств та їх структурних
підрозділів,  переданих в
оренду",  в 1995 році була
проведена приватизація державного підприємства- Словенського будівельно -монтажного
тресту „Спецізоляторстрой" Донецьким регіональним відділенням Фонду
Державного майна України,  який керувався
Законом України „ Про
приватизацію державного майна від 04.03.1992
року,  ч.2  ст. 3 цього Закону передбачала,  що дія Закону не поширюється на приватизацію
об, єктів державного житлового фонду.

Згідно  ст. .4 ЖК України - до складу
житлового фонду входять жилі будинки,
жилі приміщення в інших будівлях. Жилі будинки і жилі приміщення,  що належать державі,  становлять житловий фонд.

Примірним
положенням про гуртожитки,  затв.
Постановою Ради Міністрів УРСР №208 від 03.06.1986 року передбачено,  що гуртожитки - це спеціально споруджені або
переобдладнані для цієї мети жилі будинки / аналогічно  ст. .127ЖК України/

Всупереч
названим Законам,  наказом Донецького
регіонального Фонду Державного майна України №1629 від 03.05.1995
року був затверджений акт оцінки вартості майна підприємства,  в який був включений гуртожиток по АДРЕСА_1 і включений у
статутний фонд ВАТ „Спецізоляторстрой". Наказом №1719 від 11.05.1995 року Донецьке
регіональне відділення Фонду державного майна України затвердило план
приватизації Словенського будівельно -
монтажного тресту „Спецізоляторстрой",
а наказом №14 від 04.01.1999 року завершило
приватизацію цього підприємства. Гуртожиток став власністю ВАТ
„Спецізоляторстрой" в порушення діючого законодавства,  а тому позовні вимогиОСОБА_3. в цій частині
суд визнав обгрутованими і задовольнив.

Оскільки
гуртожиток перейшов у власність ВАТ „Спецізоляторстрой" на підставах,  що суперечать актам цивільного
законодавства,  то укладений 23 червня 2004 року договір
купівлі - продажу
вказаного гуртожитку,  посвідчений
приватним нотаріусом Словенського нотаріального округу 23 червня 2004 року між
позивачами та ВАТ „Спецізоляторстрой" визнано недійсним ,
оскільки він суперечить актам цивільного законодавства.
Гуртожиток ,  розташований в АДРЕСА_1,  - слід
визнати державною власністю. У задоволенні позовних вимог щодо передачі
гуртожитку до комунальної власності суд відмовив на тих підставах,  що розпорядження майном державної власності
належить відповідним органам.

Позивачі,    не погодившись із судовим рішенням
27.12.06р.- принесли апеляційну скаргу на вказане рішення суду,  в якій посилаються на те ,
що суд першої інстанції не взяв до уваги,  що порушена  ст. . 123 ЦПК
України - зустрічний
позов заявлено після

3

попереднього
слухання справи. Позови до Фонду держмайна України на їхню думку повинні
розглядатися в порядку адміністративного судочинства. На їхню думку позивачка
пропустила строк позовної давності на звернення до суду про порушення її права.
Вважають,  що відповідачка самоуправно
заселилася до гуртожитку,  оскільки не
надала ордеру,  тому підлягає виселенню

Вважають,  що суд першої інстанції дійшов помилкового
висновку,  що гуртожитки відносяться до
житлового фонду,  оскільки гуртожитки є
місцем тимчасового проживання.

Крім того,   ст. .99 КАС України встановлено термін 1 рік на пред, явлення вимоги
щодо порушеного права,  що відповідачем
порушено,  крім того,  порушена
СТ. .257 ЦК України - пропущено
трирічний сірок позовної давності,  що є
підставою у відмові позовних вимог.

Рішення суду
першої інстанції просили скасувати частково,
постановити нове рішення,  яким
задовольнити їхні позовні вимоги,  а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3. - відмовити

Апеляційним
судом встановлено,  що відповідачу
ОСОБА_3.,  її батькамОСОБА_9. та
ОСОБА_8. / у 1991 році на
сім, ю із п.яти чоловік,  які перебували
у трудових відносинах з Трестом „
Спецізоляторбуд",  була надана
кімната у гуртожитку ,  розташованому у АДРЕСА_1,  згідно
довідок / а.с.  52,
298,  299-305 /. У вказаному
гуртожитку Зіньковська зареєстрована з 1991
року. Гуртожиток прийнято до експлуатації 26.05.1966 року рішенням Слов, янськогоь виконкому 01.06.1966року
/а.с. 243-244/

Наказом
Донецького регіонального Фонду Державного майна України №1629 від 03.05.1995 року був
затверджений акт оцінки вартості майна підприємства Будівельно -монтажного
тресту „Спецізоляторбуд" /а.с. 257/,
оцінку передаточного балансу проводила аудиторська фірма" Укрвосток
аудит",  в який був включений
гуртожиток по АДРЕСА_1
і включений у статутний фонд ВАТ „Спецізоляторстрой".

Наказом №1719 від 11.05.1995 року Донецьке
регіональне відділення Фонду державного майна України затвердило план
приватизації орендного Словенського будівельно - монтажного тресту„Спецізоляторбуд",  і на базі приватизованого підприємства було
організовано Відкрите Акціонерне товариство „Спецізоляторбуд"

Наказом №14 від 04.01.1999 року була
завершена приватизація цього підприємства. Гуртожиток став власністю ВАТ
„Спецізоляторбуд"/а.с. 246-258/.

Згідно з Законом
України „ Про приватизацію майна державних підприємств" від 7 липня 1992
року №2544-хіі /з наступними змінами/,
ст. .7п.1 передбачено,  що
державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд державного майна
України,  органи приватизації республіки
Крим та адміністративно - територіальних одиниць.

Порядок
приватизації державного майна передбачає:

-подання заяви
про приватизацію майна державного підприємства або окремих

часток;

-розгляд заяви і
прийняття рішення про приватизацію об, акта;

-опублікування
інформації про прийняття рішення про приватизацію об, єкта і

створення
відповідної комісії по приватизації;

- затвердження плану приватизації майна державного
підприємства і його

реалізацію,  /
ст. . 11 названого Закону/ Комісія по приватизації складає план
приватизації об, акта,  в якому
враховуються пропозиції:

трудового
колективу підприємства або іншого об, акта,
майно якого приватизується; покупців; місцевих Рад народних депутатів за
місце надходженням об, є кта приватизації; державних органів приватизації. /
ст. . 14 названого Закону/

Таким
чином Законом передбачено коло осіб,
яких стосується приватизація майна,
інтереси яких враховуються.

4

Перелічені особи
приватизацію гуртожитку не оспорюють.

ВідповідачкаОСОБА_3,  не надала суду першої та апеляційної
інстанцій доказів,  що вона входить до
кола перелічених осіб. Крім того,  вона
не надала доказів,  що коли - небудь
перебувала з підприємством у трудових відносинах чи була акціонером ВАТ"
Спецізоляторбуд". Відповідачка не оспорює порядок акціонування
підприємства.

У зв, язку з
наведеним праваОСОБА_3. у зв, язку з приватизацією гуртожитку порушені не
були,  а зміна власника не перешкоджала
їй користуватися наданій її батькам у 1991
році кімнатою у гуртожитку. Крім того,
відповідачка не надала доказів ,
які б свідчили про недійсність правочину - договору купівлі - продажу
гуртожитку від 23.06.2004 року,
затвердженого приватним нотаріусомОСОБА_6. по реєстру № 1555 між ВАТ
„Спецізоляторбуд" та позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2.  / а.с. 13/. Стороною у вказаному договорі
відповідачка не являється. Таким чином,
рішення суду першої інстанції в цій частині є помилковим,  і підлягає скасуванню,  оскільки суд першої інстанції не перевірив
вказані доводи відповідачів.

Доводи суду
першої інстанції в частині відмови позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2.  у виселенніОСОБА_3. з гуртожитку є
обгрунтованими і відповідають обставинам справи. В цій частині рішення суду
слід залишити без зміни,  оскільки
відповідачка заселилася у   1991 році у
віці 9 років на законних підставах,  так
як гуртожиток надавався її батькам у зв, язку з трудовими відносинами з  Будівельно -монтажним трестом
„Спецізоляторбуд",  де її мати
пропрацювала більше 10 років / а.с. 298-305/.

Апеляційний суд
вважає,  що суд першої інстанції частково
не виконав вимоги  ст. . 213 п.3 ЦПК
України,   - не повно з"ясував
обставин,  на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами,  які
були досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи спір
,  судова колегія вважає,
що місцевий суд не повно дослідив і оцінив обставини по справі,  неправильно застосував норми матеріального
права.

Судова колегія
вважає,  що вказані доводи дають підстави
для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального права,  і відповідно
до  ст.
309 ЦПК
України є підставою для скасування або зміни судового рішення.

Підставами для
скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни
рішення є:

-неповне з,
ясування обставин,  що мають значення для
справи; -недоведеність обставин,  що
мають значення для справи,  які суд
вважав встановленими;

· невідповідність
висновків суду обставинам справи;

· порушення
або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись  ст.  303-304 , 307, 309, 313,  315,
317,  319,  324 ЦПК України,  Апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційні
скарги     ОСОБА_1,  ОСОБА_2
-задовольнити
частково.

Рішення
Словенського міськрайонного суду Донецької обл. від 30
листопада 2006року змінити .

Відмовити
ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
Відкритого Акціонерного товариства „
Спецізоляторстрой" м.
Словенська,  Регіонального
відділення Фонду державного майна України в Донецькій обл.,
третя особа Словенська міська Рада -про визнання
частково недійсним наказів Регіонального відділення   Фонду державного

5

майна
України в Донецькій обл.
№ 1629 від 03.05.1995
року,  № 1719 від 11.05.1995
року,  № 14 від 04.-1.1999року,
визнання недійсним договору купівлі - продажу гуртожитку від 23.06.2004 року,
затвердженого приватним нотаріусомОСОБА_6. по реєстру № 1555 ,  визнання майна державною власністю та передачі його в
комунальну власність,  в іншій частині
рішення залишити без зміни.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  і може бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.