Справа
№33ц-1441/07
першій інстанції Андрєєв A.M.
Фадєєнко А.Ф.                                                             Категорія
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2007
року                                                                                                м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого:
Колеснікова Г.Я

суддів:              Фадєєнко А.Ф., Ващенко Л.Г.,
Вадовської Л.М., Процик М.В.,

розглянувши у
судовому засіданні у м. Одесі справу за касаційними скаргами ОСОБА_1і ОСОБА_2на
рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада
2005 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2006
року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5про
визначення порядку користування жилим приміщенням, зміну умов договору
житлового найму та зобов'язання ДКП «Жилсервіс - 5» укласти договір найму
жилого приміщення; за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6до ОСОБА_1,
ОСОБА_2про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

06.02.2002      р. ОСОБА_1., ОСОБА_2. звернулись до суду
із позовом до

ОСОБА_3.ОСОБА_4.,
ОСОБА_5. про визначення порядку користування кв. АДРЕСА_1

Позивачі
зазначили, що вказана 3-х кімнатна квартира загальною площею 68,84 кв.м і жилою
- 40, 76 кв.м була надана відповідачці ОСОБА_3. на сім'ю з 6 осіб -сторони у
справі, та просили суд виділити їм у користування ізольовану кімнату розміром
11,9 кв. м, зобов'язавши житловий орган - ДКП «Жилсервіс - 5» укласти з ними
окремий договір найму.

Ухвалою
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2005 р. позов
позивачів залишено без розгляду.

27.03.2003 р.
ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6. звернулись до суду із позовом до
ОСОБА_1., ОСОБА_2. про визнання відповідачів такими, що втратили право
користування жилим приміщенням з підстав ст. 107 ЖК України - у зв'язку з
вибуттям на постійне проживання в інше жиле приміщення.

Рішенням
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2005 p., залишеного без
змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08.02.2006 p., позов
ОСОБА_3.ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6. задоволено. ОСОБА_1., ОСОБА_2. визнані
такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

У касаційних
скаргах ОСОБА_2., ОСОБА_1. просять рішення суду першої інстанції та ухвалу суду
апеляційної інстанції скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду
першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції та
апеляційним судом норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів
дійшла висновку про те, що скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольнивши
позов ОСОБА_3.ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6. про визнання ОСОБА_2., ОСОБА_1.
такими, що втратили право на спірне житло з підстав ст. 107 ЖК України та
одночасно залишивши позов ОСОБА_2., ОСОБА_1. без розгляду, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачі добровільно залишили спірну квартиру у зв'язку з
вибуттям на інше постійне місце проживання; до суду не з'явилися без поважних
причин.

Проте, з такими
висновками суду погодитися неможливо.

З матеріалів
справи вбачається, що спірна 3-х кімнатна квартира отримана ОСОБА_3.,
22.07.1993 p.,
на склад сім'ї із 6 осіб (вона, ОСОБА_1. - чоловік, ОСОБА_7. - дочка, 1985
року народження, ОСОБА_2. - син, 1980 року народження, ОСОБА_4. - син, 1975
року народження, ОСОБА_5. - 1978 року народження - а.с.4).

Вимоги про
визнання порядку користування жилою площею, зміну умов договору найму та
зобов'язання житлового органу ДКП «Жилсервіс - 5» укласти окремий договір найму
позивачі ОСОБА_1. і ОСОБА_2. заявили 06.02.2002 р. (а.с. 3-3 зворот).

Заперечуючи
проти позову ОСОБА_3.ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6. про визнання його таким, що
втратив право на житло, ОСОБА_2. стверджував, що спірну квартиру він залишив у
зв'язку з ворожими стосунками, які склалися між ним і ОСОБА_3. - колишньою
дружиною батька - ОСОБА_1.

Суд, зробивши
висновок про те, що ОСОБА_2. втратив право на житло з підстав ст. 107 ЖК
України, у рішенні зазначив, що спірне житло ОСОБА_2. залишив у квітні 2002
року, тобто через 2 місяця після того, як виник у суді спір стосовно житла
(а.с. 3-3 зворот).

Тому вважати, що
ОСОБА_2. добровільно перейшов на постійне проживання в інше місце, як це
передбачено ст. 107 ЖК України, неможливо.

Захищаючи права
одних осіб, суд не повинен порушувати права інших осіб.

Відповідно до ст.
338 ч. 1 п.3 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому скасуванню з
передачею справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності
будь-кого з осіб, які беруть участь у справі, належним чином не повідомлених
про час і місце судового засідання.

В силу ст. 335
ч.3 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального або
порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

З матеріалів
справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4. судом першої інстанції про слухання
справи зовсім не повідомлявся (а.с. 69 - 72, 79, 81).

Відповідне
доручення на представництво його інтересів у суді першої та апеляційної
інстанції відсутнє.

У зв'язку зі
знаходженням у місцях позбавлення полі особа не втрачає цивільних прав та
обов'язків.

Ця обставина не
звільняє суд від виконання правил ст. 74-76 ЦПК України стосовно судових
викликів та забезпечення права на справедливий судовий розгляд для всіх
учасників процесу.

Суд апеляційної
інстанції, залишивши рішення суду першої інстанції без змін на порушення норм
матеріального і процесуального права увагу не звернув.

Згідно зі п.3 ч.
1 ст. 338 ЦПК України, судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню з
передачею справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності
будь-кого з осіб, які беруть участь у справі, належним чином не повідомлених
про час і місце судового засідання.

Тому судові
рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду слід з'ясувати юридичну сутність
правовідносин сторін, встановити норму матеріального закону, яка їх регулює та
залежно від здобутих даних, постановити законне, обгрунтоване і справедливе
рішення.

Керуючись ст.
ст. 333, 335, 336 ч. 1 п. 2, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1і ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2005 року
та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2006 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, іншим
суддею.

Ухвала суду
оскарженню не підлягає.