УХВАЛА

іменем    України

2007р. лютого місяця «28» дня, колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого:        Шестакової Н В

Суддів;                    Філатової Є.В

Кателіна В П.

При секретарі:           Антипові Д.В.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3на рішення Ялтинського міського суду від 18 жовтня 2006р. по
справі за їх позовом до ОСОБА_4, третя особа Кореїзська селищна рада про
визнання права власності на будівельні споруди і часткове оспорювання заповіту,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання частково недійсним
заповіту померлої ОСОБА_5на ім'я дочки ОСОБА_4 і визнання права
власності на частку домоволодіння по АДРЕСА_1.

Вимоги
мотивовані тим, що позивачі є онуками спадкодавця, проживали разом з батьком - сином ОСОБА_5 і
матір'ю у спірному будинку, який було надано сім'ї бабусі, як переселенцям у 1959р. Вважає що, батько і його сестра - ОСОБА_4, як член сім'ї ОСОБА_5, мали право на частку переселенського
будинку. ОСОБА_5склала заповіт на дітей по 1/2 частки будинку кожному.
Але у 1983р. батько помер. Сини були його спадкоємцями, але з неповноліття не
могли реалізувати свої права. В тому же році бабуся склала новий заповіт, яким
все майно залишила своїй дочці і скасувала попередній заповіт, незаконно
позбавивши позивачів їх долі.

У додатковому
позові поставили питання про визнання права власності на надвірні споруди:
літню кухню літ.П., душову літ.К, два сараї, посилаючись на те, що вони були
збудовані ОСОБА_3
з чоловіком під час шлюбу і життя у сім'ї ОСОБА_5, але зареєстровані на
власника. Крім того, за багато років життя подружжя, неодноразово ремонтували
та поліпшували будинок. Тому просили визнати за ними право власності на
зазначені надвірні споруди, та на 1/8
частку будинку за кожним і зобов'язати Кореїзську міську раду закріпити за
ними земельну ділянку, розташовану під зазначеними спорудами по праву
набувальної давності.

Відповідачка вимоги не визнала. Пояснила, що всі надвірні споруди
побудовані її матір'ю. Заповіт укладено законно, будь-яких підстав
для його скасування не убачає. Сім'ю позивачів вважає наймачами у спірному
будинку за договором, укладеним між ОСОБА_3 і ОСОБА_5

Рішення суду у позові відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивачі просять скасувати рішення, посилаючись на те, що суд першої
інстанції не повно розглянув матеріали справи, не звернув уваги на доводи і докази, на які посилалися позивачі, не надав їм
належної оцінки. Не залучив до справи нотаріуса. Крім того порушив їх
процесуальні права, не надавши можливості ознайомитися з протоколом судового
засідання.

Справа №22-ц-735/2007р.                                 Головуючий в 1 інстанції Берещанський Ю.В.

Доповідач Філатова Є.В.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір,
суд першої інстанції правильно виходив з того, що позовні вимоги не доведені і не ґрунтуються на законі.
Колегія погоджується з таким висновком, оскільки він грунтується на
всебічному і повному дослідженні обставин справи, зібраних по справі доказах та
не суперечить вимогам закону.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України право на спадкове майно
переходить після смерті спадкодавця. Відповідно до норм ст. 1233,1235 ЦК України
заповідач має право на свій розсуд розпорядитися власним майном на випадок
смерті, у тому числі позбавити своїх спадкоємців права на успадкування без
зазначення причин. При цьому за вимогами ст. 1254 ЦК України кожен новий заповіт скасовує попередній і не
відновлює заповіту, якій було складено перед ним. З цього випливає, що доводи
про те, що ОСОБА_5 необгрунтовано змінила
свою волю, позбавивши відповідачів спадкових прав, суперечать закону.

Оскільки право
на успадкування залежить виключно від волі заповідача /крім випадків права на
обов'язкову частину у спадщині/, посилання на те, що позивачі жили разом зі
спадкодавцем і на теперішній час користуються спірним будинком, не мають
правового значення.

Доводи скарзі
щодо успадкування долі в будинку після смерті батька правильно не були прийняті
до уваги судом першої інстанції, оскільки він не був власником частки будинку,
питання про визнання за ним такого права з будь-яких підстав не ставилося.

Суд першої
інстанції також обґрунтовано відмовив у визнанні за позивачами права власності
на літню кухню, душ та сарай, оскільки надвірні споруди є приналежністю до
будинку і за вимогами ст. З 86
ЦК України окреме право власності на них не може бути визнане. Правила ч.5 ст.357 ЦК України на спірні
правовідносини не поширюється.

В апеляційній
скарзі не наведено правових підстав, з яких позивачі мають право на спірну
частку домоволодіння. Інші доводи скарги про те, що суд не притягнув до участі
у справі нотаріуса та не ознайомив позивачів з протоколом судового засідання
також не є підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст.308,315 Цивільного процесуального кодексу України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3відхилити, рішення Ялтинського міського суду
від 18 жовтня
2006р. залишити без змін.

Ухвала набуває чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців зі дня проголошення.