Справа №2-11/2007р.
№ 2-293/2006р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

27 березня 2007
року

Лановецький
районний суд Тернопільської області в складі :

головуючого
суду                                                          Сенюх
М.З.

при
секретарі                                                                 Майхрук
Н.М.

за
участю адвоката                                                         ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ланівці   справу
за позовом   ОСОБА_1 до   ОСОБА_2про
визнання недійсним правочину

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1звернувся в суд із заявою до відповідачки ОСОБА_2про
визнання недійсним договору купівлі-продажу від 7 лютого 2006
року про продаж домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 посилаючись на те,
що правочин вчинений під впливом помилки та тяжких для нього обставин і на
вкрай невигідних умовах, оскільки він мав намір укласти угоду про його опіку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1заявлені вимоги підтримав та пояснив
суду, що він проживав один вАДРЕСА_1 і йому на праві особистої власності
належав житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки.

З осені 2005 року по
ініціативіОСОБА_4 (мати відповідачки) він перейшов проживати до неї в м.
Ланівці. ОСОБА_4 постійно розказувала, що необхідно оформити опікунство, щоб
вона мала право доглядати за ним.

Позивач ОСОБА_1також пояснив суду, що в січні місяці 2006 року він
знаходився на стаціонарному лікуванні в Лановецькій райлікарні до 7 лютого 2006 року. З лікарні
7.02.06р. його забрала ОСОБА_4 і запропонувала піти до нотаріуса, щоб підписати
документ про який вони домовлялись.

З 20 березня 2006 року позивач
перейшов проживати до свого будинку, ніхто з сім'ї ОСОБА_4його не доглядав, а
пізніше він взнав, що будинок йому не належить.

Відповідачка ОСОБА_2в судовому засіданні позов не визнала та пояснила суду,
що ОСОБА_1деякий період проживав в їх будинку, говорив, що хата буде їхня. Всі
документи збирала її мама ОСОБА_4 і вона розраховувалась з позивачем за
придбаний будинок.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та свідків,
вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

ОСОБА_1на праві особистої власності належав житловий будинок з надвірними
господарськими будівлями, що знаходився вАДРЕСА_1. В даному будинку ОСОБА_1був
зареєстрований з 28 травня 1963 року.

Допитана в судовому засіданні представник паспортного столу ОСОБА_5дала
суду пояснення про те, що ОСОБА_111
січня 2006 року
знятий з реєстрації для проживання вАДРЕСА_1, а 10 лютого 2006
року знову зареєстрований за попередньою адресою, тобто в АДРЕСА_2

ОСОБА_1в судовому засіданні категорично ствердив, що він не мав наміру
виписуватись з власного будинку, а в АДРЕСА_1 в нього
нікого не має.

7 лютого 2006 року приватним
нотаріусом Лановецього районного нотаріального округу посвідчено договір,
згідно якого ОСОБА_1передав за плату ОСОБА_2житловий будинок з надвірними
будівлями, що знаходиться вАДРЕСА_1    та

2

земельну ділянку
для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і
споруд та для ведення особистого підсобного господарства.

Приватний нотаріус ОСОБА_6
в судовому засіданні пояснила, що при підписані угоди ОСОБА_1запитував, чи
він має право проживати у своєму будинку до смерті.

ОСОБА_6 також
пояснила суду, що з приводу укладення угоди до неї зверталась ОСОБА_4 та
ОСОБА_2.

Довідкою Лановецької райлікарні стверджується, що ОСОБА_1знаходився на
лікуванні з 23.01.06р. по 7.02.06р.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що під час проживання
ОСОБА_1в її будинку він казав, що його хата пропаде і щоб вона в нього купила
хату.

Приблизно 19-20 січня 2006 року, пояснила
свідок, вона дала ОСОБА_1гроші в сумі 23259
грн., а при виписці позивача з лікарні 7.02.06 р. вони по дорозі поїхали в нотаріальну контору і
підписали угоду.

Позивач ОСОБА_1категорично запевнив суд, що будь-яких коштів від ОСОБА_4 не
отримував.

Відповідно до ст. 229
ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які
мають істотне значення, такий право чин може бути визнаний судом не дійсним.

Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов
до висновку, що договір купівлі продажу від 7.02.2006 р. укладений внаслідок помилки і на вкрай не вигідних
умовах для ОСОБА_1. В судовому засіданні не здобуто доказів про те, що
ОСОБА_1отримував гроші від ОСОБА_4.

Угода посвідчена
в день виписки ОСОБА_1 з лікарні.

За заявою ОСОБА_4 ОСОБА_1знятий з реєстрації з власного будинку, а після
укладення угоди без його відома зареєстрований за попередньою адресою.

ОСОБА_1ствердив у суді, що наміру продавати житловий будинок в нього не
було, іншого житла в нього не має.

Наведене свідчить проте, що ОСОБА_1при укладенні угоди помилився щодо
обставин, які мають істотне значення, а тому такий правочин слід визнати
недійсним.

Керуючись ст.
ст. 229, 233 ЦК України
ст. ст. 10, 60, 212-218 ЦПК
України, суд-

ВИРІШИВ:

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 7 лютого 2006 року, укладений
міжОСОБА_1та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Лановецького районного
нотаріального округу ОСОБА_6.

Сторони
повернути в попереднє становище.

Стягнути з ОСОБА_2на користь держави державне мито в сумі 232, 59 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду
Тернопільської області через Лановецький районний суд шляхом подання зави про
апеляційне оскарження протягом 10
днів з дня проголошення рішення та подання апеляційної скарги протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.