РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року серпня месяца 14 дня колегія
суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в складі:

Головуючего,
судді   Моісеєнко Т.І..

Суддів   Мамасуєвої Л.О., Полянської В.О.

при
секретарі   Цендра О.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Феодосії цивільну справу за позовом ТОВ
НПКФ «Тріад» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Керченського міського суду від 24.04.2007 року -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ НПКФ «Тріад» звернулось в суді з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування
майнової шкоди , спричиненої підприємству під час виконання трудових
обов'язків, у розмірі 47160 грв.76 коп., судових витрат та витрат на надання
правової допомоги .

Вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходяться у трудових
відносинах з ТОВ НПКФ «Тріад», працюя на посаді фармацевтів в аптечному пункті
ТМО №1 м.Керч. 01 вересня 2001 року між НПКФ «Тріад» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був
укладений договір про колективну( бригадну ) матеріальну відповідальність, на
підставі якого останні прийняли на себе колективну матеріальну відповідальність
відносно забезпечення збереження майна та інших цінностей, в тому числі
медикаментів, переданих їм для реалізації.

Інвентаризацією матеріальних цінностей, проведеною у листопаді 2005 року,
була виявлена недостача медикаментів, що знаходились у підзвіті відповідачів,
на суму 41464 грв.75 коп.

У квітні 2006 року, при проведенні наступної інвентаризації, була
встановлена недостача медикаментів на суму 5696 грв.01 коп. Загальна сума
недостачі медикаментів, отриманих для реалізації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склала
47160 грв.76 коп. Вироком Керченського міського суду від 10.07.2006 року
ОСОБА_1 визнана винною у привласнені чужого майна, а саме медикаментів,
належних НПКФ «Тріад», на суму 6150 грв. Постановою Керченського МУ ГУ МВС України в
АРК від 07.08.2006 року особи, винні у привласнені медикаментів на суми 35496
грв.75 коп. та 5696 грв.01 коп. невстановлені, розкрадання на суму недостачі
підчас досудового слідства також не встановлено. У порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по вказаних підставах відмовлено,
керівництву ТОВ НПКФ «Тріад» було рекомендовано звернутись за стягненням
недостачі у цивільному порядку.

Оскільки на підставі наказу НПКФ «Тріад» №82 від
19.12.2005 року із заробітної плати ОСОБА_1 в рахунок відшкодування недостачі
було утримано 8598 грв.87 коп., а з ОСОБА_2 - 3889 грв.44 коп., позивачі
просили стягнути   з відповідачки

Справа №
22ц-1076 ф/2007г.                                  Головуючий
в першій інстанції

Муратова Ж.А.

Доповідач   Моісеєнко Т.І.

ОСОБА_2 15475   грв.84 коп., з
відповідачки ОСОБА_1- 19193 грв.61 коп.
і солідарно з відповідачів судові витрати по справі.

ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до НПКФ «Тріад», 3 особа ОСОБА_1
про визнання договору про колективну ( бригадну) матеріальну відповідальність,
укладеного 01.09.2001 року, недійсним, скасування наказу №82 від 19.12.2005
року про утримання з її заробітної плати 30 % заробітку щомісячно для погашення
недостачі і стягнення з відповідача сум, утриманих з її заробітку на підставі
наказу №82 від 19.12.2005 року.

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивовані тим, що керівництво не мало правових
підстав для укладення договору про колективну ( бригадну) матеріальну відповідальність,
оскільки вони з ОСОБА_1 працювали не сумісно, а виконували аналогічну роботу у
час, встановлений адміністрацією для роботи аптечного пункту . ОСОБА_2 також
вважає, що НПКФ «Тріад» неправомірно був виданий наказ №82 від 19.12.2005 року
про утримання з її заробітної плати 30% до погашення недостачі медикаментів,
виявленої внаслідок інвентаризації, оскільки вона згоди на утримання коштів зі
своєї заробітної плати не давала. Просила стягнути з НПКФ «Тріад» на її користь
утримані з її зарплати суми на підставі вказаного наказу. У додатковому позові
ОСОБА_2 просила поновити їй строк на оскарження договору про колективну (
бригадну) матеріальну відповідальність, укладеного 01.09.2001 року.

Рішенням Керченського міського суду від 24.04.2007 року позовні вимоги ТОВ
НПКФ «Тріад» були задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь НПКФ «Тріад» . у відшкодування недостачі
19193 грв. 61 коп.; з ОСОБА_2 - 15475 грв.84 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2
та ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати в сумі 976 грв.70.

Зустрічний позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Визнано невідповідним
законодавству і скасовано наказ №82 від 19.12.2005 року про утримання з
заробітної плати ОСОБА_2 30% щомісячно.

У задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. На вказане    рішення Керченського міського суду    ОСОБА_2
подана апеляційна скарга, в який йдеться про скасування   рішення суду першої інстанції та ухвалення
нового   рішення   про відмову у задоволенні позову ТОВ НПКФ
«Тріад» і задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми
права при ухваленні рішення суду. На думку апелянта, суд зробив неправильний
висновок про те, що вона та ОСОБА_1 сумісно працювали у аптечному пункті,
оскільки вони працювали в різний час і єдиним було лише місце його знаходження
. Вважає, що під час укладення зазначеного договору про колективну матеріальну
відповідальність у вересні 2001 року адміністрація НПКФ «Тріад» ухилилася від
належної організації їх праці., забезпечення прийняття кожним особисто
товарно-матеріальних цінностей і своєчасного проведення інвентаризації під час
щотижневої зміни реалізатора медикаментів.

Також вважає, що її провини у розкраданні медикаментів не встановлено, а
ОСОБА_1 за вказані дії притягнута до кримінальної відповідальності.

Крім того, апелянт вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог ТОВ НПКФ
«Тріад» під час розгляду справи, оскільки позовні вимоги про стягнення шкоди
були заявлені по нормам ст. 1166 ЦК
України, а суд вирішив справу по нормам трудового законодавства.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга задоволенню не підлягає , а рішення суду першої інстанції, в
частині визнання невідповідним законодавству і скасуванню наказу №82 від 19.12.2005
року про утримання з заробітної плати ОСОБА_2 30% щомісячно є необгрунтованим.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_2 з 1995 року, а ОСОБА_1 з 2001 року знаходяться у
трудових відносинах з ТОВ НПКФ «Тріад», працюя на посаді реалізаторів медикаментів
у аптечному пункті, розташованому в ТМО №1 м .Керч.

Судом
встановлено, що 01.09.2001 року між ТОВ НПКФ «Тріад», ОСОБА_2 та ОСОБА_1
був укладений договір про колективну ( бригадну) матеріальну відповідальність.
Під час укладення зазначеного договору ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_1 не заперечували
проти його укладання, не вимагали укласти з кожною з них договір про
індивідуальну матеріальну відповідальність і не оскаржували зазначеного
договору у строки, встановлені ст.233 КЗпП України.

Колегія судів
вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що
відповідачки працювали спільно у одному приміщенні - аптечному пункті, спільно
виконували роботи, пов'язані з прийманням, зберіганням і продажем медикаментів,
надавали один одному взаємну довіру під час праці і не вимагали проведення
інвентаризації під час виходу кожної з них на відпочинок..

За такими
обставинами суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про визнання договору про колективну ( бригадну) матеріальну
відповідальність, укладеного 01.09.2001 року, недійсним.

Колегія суддів
також вважає, що ОСОБА_2 не надано обґрунтованих підстав для поновлення строку
оскарження зазначеного договору. Відповідно до ч.І ст.233 КЗпП України,
працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо
до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися
про порушення свого права. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 особисто
підписувала договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність
01.09.2001 року, проти його підпису не заперечувала, виконувала умови вказаного
договору, а з позовом про визнання його недійсним звернулась лише 01.03.2007
року, тобто за межами строку оскарження, встановленого законом. (а.с.131,132).

Колегія суддів
не може погодитись з висновками суду про визнання невідповідним закону і
скасування наказу ТОВ НПКФ «Тріад» №82 від 19.12.2005 року, на підставі якого з
заробітної плати ОСОБА_2 утримувалось 30% заробітку у погашення недостачі медикаментів,
встановлених актами інвентаризації у листопаді 2005 року і у квітні 2006 року.

З матеріалів
справи вбачається, що про існування вказаного наказу ОСОБА_2 було відомо з дня
його видання, їй також було відомо, що заробітну плату з грудня 2005 року вона
отримує не в повному обсязі, однак зазначеного наказу у строки, встановлені
ст.233 КЗпП України вона не оскаржувала, з позовом про його скасування
звернулась до суду 01.03.2007 року, з клопотанням про поновлення строку
оскарження зазначеного наказу не зверталась і поважних причин пропуску строку
його оскарження суду першої інстанції не доводила. Не надано таких доказів і
суду апеляційної інстанції. (а.с.131,132,148).

За такими обставинами, висновки
суду першої інстанції про визнання вказаного наказу невідповідним закону і його
скасування не можна визнати обгрунтованими, оскільки зазначене рішення прийнято
за межами строку позовної давності, на що звертав увагу представник ТОВ НПКФ
«Тріад» під час розгляду справи.

Колегія суддів вважає можливим
вийти за межи доводів апеляційної скарги, оскільки під час розгляду справи було
встановлено неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою
до скасування ухваленого судом рішення. Колегія суддів вважає за необхідне
рішення суду першої інстанції у частині скасування наказу №82 від 19.12.2005
року скасувати і ухвалити у вказаній частині вимог нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання невідповідним закону і
скасування наказу №82 від 19.12.2005 року , в зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

Не можна погодитись з доводами
апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції вийшов за межи
позовних вимог і розглянув справу за нормами Кодексу законів про працю України,
тоді як позовні вимоги ТОВ НПКФ «Тріад» про відшкодування шкоди були заявлені
по нормам Цивільного кодексу України.

З позовної заяви
ТОВ НПКФ «Тріад» про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок недостачі  медикаментів, вбачається, що   позивач
просив стягнути   шкоду,

спричинену
під час виконання службових обов'язків працівниками НПКФ «Тріад» ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 Під час розгляду справи саме обставини спричинення шкоди під час дії
договору про колективну ( бригадну) матеріальну відповідальність були предметом
розгляду суду, по вказаних обставинах сторони надавали суду докази та
заперечення.

. Вказані правовідносини регулюються нормами глави ЇХ
Кодексу законів про працю України, в зв'язку з чим суд першої інстанції
правомірно ухвалив рішення по справі керуючись ст. 130,134,135-2,135-3,136 КЗпП
України.

Порушень норм діючого законодавства під час розгляду
справи колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не мають правового
значення для вирішення вказаної справи.

Підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду в
частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сум у погашення недостачі медикаментів,
встановленої під час проведення поточних інвентаризацій, колегія суддів не
вбачає.

Відповідно до вимог ч.3 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм матеріального права, або порушення норм
процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.303,308, п.1 ч.І ст.309 ЦПК України, колегія суддів судової
палати по цивільним справам,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Керченського міського суду від 24 квітня.2007
року, в частині визнання не відповідним законодавству і скасування наказу №82
від 19.12.2005 року про утримання з заробітної плати ОСОБА_2 30% щомісячно -
скасувати.

Ухвалити
по вказані частині розглянутих позовних вимог ОСОБА_2 нове рішення, яким у
задоволення позовних вимог відмовити за пропуском строку позовної давності
звернення до суду.

В решті
розглянутих позовних вимог рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає
чинності з дня проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку
протягом двох місяців.