АПЕЛЯЦІЙНИЙ    СУД       ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ    ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1049/2007
інстанції - Головін В.О.
Доповідач - Григорченко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня  2007 року Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Григорченка
Е.І., Пищида М.М.

при секретарі - Білоконь Н.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань України в м. Тернівка на рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Тернівка про
стягнення страхової виплати за моральну шкоду, -

ВСТАНОВИЛА:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у м. Тернівка звернулось з апеляційною скаргою на рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.11.2006р.,
де ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на те, що рішення
ухвалено з порушенням матеріального права /а.с. 31-32/.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від
14.11.2006р. позовні вимоги задоволені частково, з Фонду на користь позивача
стягнуті страхові виплати за моральну шкоду в сумі 7000 грн. / а.с. 29-30/.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів не находить підстав для
задоволення апеляційної скарги та скасування рішення, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того,
що позивач з 18.08.2003р. працював на підприємствах вугільної промисловості.
правонаступником яких на цей час є ВАТ „Павлоградвугілля" Під час роботи
08.12.2004р. отримав травму.

Згідно висновку МСЕК від 10.08.2006р. йому було встановлено повторно 10% втрати професійної
працездатності і третю групу інвалідності.

У зв'язку з виробничою травмою йому завдана моральна шкода, оскільки, він
не може користуватися кістю лівої руки, виникає почуття дискомфорту і таке
інше.

2

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд
першої інстанції, в достатньо повному об'ємі, з'ясував права та обов'язки
сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та, дав їм належну правову
оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими
доказами та поясненнями самих сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої
інстанції, керуючись діючим законодавством, зокрема ст. ст. 21, 28, 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних
випадків на виробництві", враховуючи характер та ступень моральних
страждань позивача, розмір втрати ним працездатності, прийшов до правильного та
обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача страхової
виплати за моральну шкоду в зазначеному вище розмірі.

Доводи в апеляційній скарзі відповідача про відсутність медичного висновку
щодо спричинення позивачу моральної шкоди не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки наявність таких висновків не є обов'язковим для суду при вирішенні
питання про відшкодування моральної шкоди.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідача про те, що Фонд не
зобов'язаний відшкодувати моральну шкоду потерпілим на виробництві згідно
Закону України „Про бюджет 2006
року", оскільки позивач отримав травму 08.12.2004р., і йому
встановлено МСЭК відсоток
втрати працездатності, до набрання чинності п. 27 ст. 77
Закону України "Про
бюджет 2006 року", який вступив в
законну силу 01 січня 2006 року.

Інші доводи відповідача, приведені в апеляційній скарзі, є безпідставними,
до того ж вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці.

Відповідно ж до ст. 212
ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати
докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному
та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень
матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою
скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Тернівка - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2006 року залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з цього часу.