Справа № 22ц 783-2007
року.         Головуючий 1 інстанції Тихонова Н.С.
Категорія - 36.                       Доповідач апеляційної
інстанції Лисенко П.П.
УХВАЛА

іменем України.

16 квітня 2007
року.                                                               м.
Миколаїв.

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в
складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кутової
Т.З. та Мурлигіної О.Я.,

із секретарем
судового засідання Варміш О.С.,

з участю :

позивачки
ОСОБА_1.

відповідача
ОСОБА_2, у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1
переглянула рішення місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1
лютого 2007 року по цивільній справі за її ж позовом до ОСОБА_2 про зміну виду
грошової форми стягнення аліментів.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися у дане
судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими
сторони їх стверджували, -

Установила:

28 листопада
2006 року ОСОБА_1 пред'явила зазначений позов.

Його
обґрунтовувала тим, що за рішенням місцевого Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 2 лютого 2005 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання їх
спільної доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, у розмірі 1/4 частини
всіх видів заробітку.

Однак,
відповідач не маючи постійного заробітку, такого утримання не надає, через що
вона вимушена була пред'явити даний позов і просити суд про стягнення аліментів
у твердій грошовій сумі, а саме, по 300 гривень на місяць.

ОСОБА_2проти
позову заперечував, пояснивши, - що аліменти платить справно, відсутність же у
нього роботи - вважає явищем вимушеним й тимчасовим.

Рішенням
місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 лютого 2007 року у
позові відмовлено за його недоведеністю.

Не погоджуючись
із таким процесуальним документом, позивачка його оскаржила й просила
скасувати, оскільки, як на її думку, суд неналежно оцінив зібрані по справі
докази та неправильно застосував норми матеріального права, а саме, не взяв до
уваги відсутність у позивача постійного заробітку.

Апеляційну
скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни,
оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального
права.

2

Відмовляючи
ОСОБА_1 у позові, місцевий суд виходив з того, що за судовим рішенням з
відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання їх спільної
доньки. При цьому, розмір аліментів визначено у частці від заробітку (доходу)
платника, оскільки той мав регулярний дохід. Через погіршення стану здоров'я,
викликаного несприятливими умовами на виробництві, ОСОБА_2вимушений був
покинути роботу і стати на облік в центрі зайнятості населення. Там він отримує
допомогу по безробіттю, яка є достатньою для сплати аліментів у розмірі - не
нижчому від розміру, виплату якого вимагає чинне законодавство, за рахунок центру
навчається нової спеціальності. За таких обставин, на думку суду, підстав,
передбачених ст. 184 СК України, для визначення розміру аліментів у твердій
грошовій сумі немає.

Колегія судців
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області
погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду 1
інстанції щодо них і результату вирішення справи, вважає вірними,
обґрунтованими й законними.

Так, за главою
15 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

За рішенням суду
кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

При цьому,
визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька
дитини є - загальним правилом.

І тільки у разі
неможливості його застосування та за наявності умов, передбачених ст. 184 СК
України, розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі.

З наведених
положень і слід вирішувати даний спір.

Як вбачається з
матеріалів справи, з відповідача на користь позивачки за судовим рішенням
стягуються аліменти на утримання їх спільної доньки. Беручи до уваги наявність
у платника постійного доходу, суд визначив розмір аліментів у частці від
заробітку (доходу). На час розгляду даної справи виписана ситуація кардинально
не змінилася, не дивлячись на те, що відповідач покинув роботу.

По-перше, такі
його дії були вимушені й тимчасові, про що свідчить взяття ОСОБА_2 на облік як
безробітного в Центральному районному центрі зайнятості м. Миколаєва і
проходження навчання новій професії (спеціальності) з наступним наданням йому
роботи;

По-друге, в
Центральному районному центрі зайнятості м. Миколаєва відповідач отримує
постійний дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі не нижчому, чим
передбачено ст. 184 СК України;

По-третє, і
після звільнення з роботи, ОСОБА_2
не припиняв сплати аліментів, перераховуючи їх позивачці у розмірі,
визначеному державним виконавцем.

За такого,
підстав для зміни виду визначення розміру аліментів немає і у позові слід
відмовити.

Оскільки такого
ж і за тих же підстав дійшов і місцевий суд, то його рішення не може бути
скасоване.

Тому, підстав
для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до
твердження апелянта про мінливість доходу відповідача, то воно не може
слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки навіть зменшений розмір
допомоги по безробіттю дозволяє ОСОБА_2 виплачувати аліменти в необхідному
розмірі.

3

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити, а рішення місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва
від 1 лютого 2007 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає
чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом 2 місяців   може
бути   оскаржена   в
касаційному порядку  безпосередньо
до Верховного Суду України.