АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22 -1671                                   Головуючий у 1-й інстанції: Яковлева М.С.
2007 р.                                             Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

«26» квітня 2007 р.                                                                м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого                                     Кочеткової
І.В.,

Суддів                                                 Бондаря
М.С.,

Крилової О.В.,

При секретарі            Вертелецькій
І.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Кам"янсько -
Дніпровського районного суду Запорізької області від 02 березня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний
нотаріус ОСОБА_6, про
визнання недійсними договорів дарування жилого будинку та земельної ділянки
недійсною,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2006 року
позивачі звернулись до суду з позовом про визнання недійсними договорів
дарування жилого будинку і земельної ділянки, розташованих в АДРЕСА_1, укладених 8 серпня 2005 року з онуком
ОСОБА_3., з підстав, передбачених ст.235 ЦК
України.

Зазначали, що подарували онукові будинок і землю, оскільки останній обіцяв
утримувати їх до смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3
трагічно загинув, а його спадкоємці -
відповідачі по справі відмовляються надавати будь-яку допомогу.

Посилаючись на зазначені обставини, просили про задоволення позову і
визнання за ними права власності на спірне майно.

Рішенням Кам"янсько - Дніпровського районного суду Запорізької області від 02 березня 2007 року ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду
фактичним

2

обставинам
справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позов
в повному обсязі.

Вислухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За змістом ст. 235
ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до СТ.СТ.717ЦК України за договором дарування
одна сторона (дарувальник) передає другій стороні (обдарованому) безоплатно
майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового характеру, не є договором дарування

Із матеріалів справи вбачається, що 8
серпня 2005 року
позивачі подарували жилий будинок АДРЕСА_1, і
земельну ділянку, площею 0,32
га, на якій розташований будинок, ОСОБА_3. (а.с.23-24).

Заперечуючи проти позову, відповідачі зазначали, що дарувателі фактично
проживали з обдарованим однією сім'єю, вели спільне господарство, останній
після укладання угоди ремонтував будинок, провів опалення, побудував теплицю,
обробляв земельну ділянку тощо.

Зазначені
обставини не оспорювались позивачами в судовому засіданні.

Доводи сторін об'єктивно підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_10, ОСОБА_11 та інші (а.с. 193-248).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.156).

Спадщину після його смерті прийняли мати ОСОБА_4. - дочка позивачів,
вдова померлого ОСОБА_3, а також малолітні діти ОСОБА_12, 1996 року народження, і ОСОБА_13, 2006 року народження
(а.с.153-155).

За життя ОСОБА_4. позивачі договір дарування не оспорили і наміру
оспорювати не мали.

Зважаючи на те, що при укладанні договору сторони дотримали вимоги,
передбачені ст.ст. 717,
719, 722 ЦК України, укладення правочину відповідало їх інтересам і
волевиявленню, умови договору відповідали реальній домовленості сторін і були
спрямовані на реальне настання наслідків, обумовлених договором, достатніх
підстав для визнання його недійсним суд першої інстанції не мав.

Смерть обдарованого і перехід права власності на спірне майно до його
спадкоємців не являється достатньою підставою для визнання правочину недійсним
з підстав, передбачених ст.235 ЦК
України.

Доводи позивачів про те, що укладаючи договір дарування,
вони мали на меті укладання договору довічного утримання, спростовуються
зібраними по справі доказами.

Із тексту оспорюваних договорів вбачається, що за їх умовами обдарований
брав на себе зобов'язання прийняти в дар будинок і землю.

При підписанні договору даруватель стверджував, що дарування здійснюється
без будь-яких погроз, примусу чи насильства. Сторони підтвердили, що договір не
приховує іншу угоду і відповідає їх дійсним намірам.

Обов'язку по
утриманню позивачів обдарований на себе не приймав/

Текст договорів сторонами прочитаний і підписаний в
присутності нотаріуса (п.1, 6-7,9
Договору: а.с.23; п. 1,5-7
Договору: а.с.24).

За таких обставин доводи апелянтів про удаваність правочину не грунтуються
на матеріалах справи.

3

Мотиви, якими керувались позивачі, укладаючи спірний
договір, не дають підстав для висновку про визнання правочину удаваним.

Дійшовши правильного висновку про відмову позивачам у позові, суд першої
інстанції помилково застосував річний строк позовної давності, передбачений до
вимог про розірвання договору.

Оскільки сторони просили про визнання договору недійсним, а не про його
розірвання і про визнання за ними права власності на спірне майно, правила
ст.728 ЦК до
спірних правовідносин не застосовуються. Тому посилання суду першої інстанції
на пропуск строку позовної давності безпідставні і підлягають виключенню із
мотивувальної частини судового рішення.

Судом повно і всебічно з'ясовані фактичні обставини справи, права і
обов'язки сторін, дана належна оцінка всім доказам і правильно вирішений спір.

Керуючись
ст.ст.307,308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кам"янсько -
Дніпровського районного суду Запорізької області від 02 березня 2007 року по цій
справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.