Справа № 22-301
/ 2007                             Постанову ухвалено піл
Категорія 30                                                                 судді
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2007 року                                                                                         місто
Вінниця

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючого
: Морозовського В.І.,

суддів :                                           Глєбова
І.К. і Чорного В.І.,

при секретарі: Шевчук Л.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу т.в.о. директора державного підприємства
Міністерства оборони України «45 експериментаїьний механічний завод» (далі -ДП МО України «45
ЕМЗ») на рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16 листопада 2006
року за позовом військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах ДП МО України «45
ЕМЗ" про виселення ОСОБА_1із гуртожитку, -

встановила:

У липні 2006 року військовий прокурор Вінницького
гарнізону в інтересах ДП МО
України «45 ЕМЗ» подав до суду позовну заяву, в якій відповідно до ст.ст.71
і 124 Житлового кодексу України просив визнати ОСОБА_1. таким, що втратив право
на проживання в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку названого підприємства,
розташованого уАДРЕСА_1

Позов мотивований тим, що з 26 серпня 1984 рокуОСОБА_1.
проживав та був прописаний в гуртожитку ДП МО України «45 ЕМЗ» у вказаній кімнаті, але в подальшому
припинив трудові відносини з підприємством, понад один рік не проживає у цьому
житловому приміщенні та всупереч вимог ст.91 Житлового кодексу України та п.15
затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208
Примірного положення про гуртожитки без відповідного дозволу здає кімнату
стороннім особам.

В ході розгляду справи прокурор змінив предмет позову та
просив виселити ОСОБА_1. з гуртожитку на підставі ст.132 Житлового кодексу
України.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 16
листопада 2006 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог у зв'язку з
невірним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та через
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Представники військового прокурора та ДП МО України «45 ЕМЗ»
наполягали на задоволенні вимог апеляційної скарги з підстав, зазначених у
скарзі.

2

Відповідач. будучи належним чином повідомлений про дату
час і місце судової о засідання, до суду не з'явився, тому у відповідності до
вимог ч.4 ст.305 ЦПК України колегія судів прийняла рішення про апеляційний
розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача. перевіривши магеріаіи справи
та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга
задоволенню не підлягає, при цьому виходить з наступних міркувань.

Відмовляючи в позові, суд вірно послався на положення
ст.125 і ч.3 ст.132 Житлового кодексу України, відповідно до яких не можуть
бути їй виселені без надання іншого жилого приміщення особи, які пропрацювали
на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле
приміщення, не менш як десять років.

Даний висновок суду першої інстанції грунтується на
матеріалах справи, згідно яких ОСОБА_1. працював на ДН МО України «45 ЕМЗ»
з 24 серпня 1984 року до 27 жовтня 1995 року, тобто понад десять років, після
чого звільнився за власним бажанням (а.с.12).

За таких обставин відповідач міг бути виселений з
гуртожитку тільки за умови надання йому іншого жилого приміщення.

Між тим. у позовній заяві військового прокурора не
зазначено про наданняОСОБА_1.
в разі його виселення з гуртожитку будь-якого іншого жилого приміщення.

Всупереч твердженню апелянта, суд першої інстанції
правильно встановив та оцінив дійсні обставини справи, докази, якими
підтверджується позов, а також правові норми, що регулюють спірні
правовідносини, на підставі чого ухвалив правильне рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, детально виклавши у постанові мотиви прийнятого
рішення.

Оскільки висновки суду першої інстанції апелянтом не
спростовані, а судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, підстав для його зміни або скасування немає.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу т.в.о. директора державного
підприємства Міністерства оборони України «45 експериментальний механічний
завод» - відхилити, а рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16
листопада 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.