Справа № 22ц
- 2975 / 2007                                      Головуючий
у 1 інстанції Слюсар Л.П.
Категорія 11-18                                                           Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

05 .04.
2007  р.                                                                     м.
Дніпропетровськ

Судова колегія в цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого
Стежко В.А.

Ч.1енів суду -
Приходченко А.П., Пищиди М.М.

При секретарі Колесніченко О.В. розглянула у відкритому судовому засіданні
в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2007
року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу

Ознайомившись з
матеріалами справи, апеляційної скарги, судова колегія ,-

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення Індустріального
районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2007 року, вважає, що
неповно з»ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права, не доведено обставин,   які суд вважав встановленими.

При цьому апелянт вказує на ті ж підстави, що і в позовній заяві та в
поясненнях на позов, а також на те, що районний суд не зазначив які саме
правовідносини мав на увазі.

Відповідачі та їх представник апеляційну скаргу просили відхилити,
вказавши, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Судова колегія, перевіривши законність та обгрунтованість
рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що взаємовідносини між сторонами не містять договору позики, а між ними
фактично вбачаються інші правовідносини, оскільки, як встановлено в судовому
засіданні так і підтверджується сторонами по справі, позивачка мала намір
придбати автобус у відповідача і в якості авансу передала ОСОБА_3 2500 доларів США, а потім при
користуванні транспортним засобом витратила кошти для його ремонту у розмірі
1500 доларів США.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом
встановлено та не заперечується сторонами,
що ОСОБА_1 мала намір

придбати у ОСОБА_3
автобус «Ман» / а.
с. 42/ та в якості авансу 22 січня 2004 року

передала
відповідачам 2500 доларів США.
Позивачка є приватним підприємцем і разом з

відповідачем ОСОБА_3 займалась перевезенням пасажирів до
м. Харкова , м. Одеси

та до вересня 2004 року разом з ОСОБА_3 користувалась
автобусом, займаючись

при   цьому   комерційною
діяльністю.  Коли   у
відповідача  виникли   проблеми
з

перереєстрацією цього транспортного засобу, на вимогу позивачки, 24 травня
2004 року, ОСОБА_2 написала розписку про те, що вона взяла у неї в борг 4000 у.
є. для спільної роботи на автобусі «Ман» та зобов»язалася повернути до 01. 10.
2004 року / а. с. 5/. Але ці кошти передані не були, а мались на увазі кошти,
які були передані ОСОБА_3 в якості авансу за договором купівлі - продажу
вказаного автобусу та кошти, які були затрачені ОСОБА_1 на його ремонт.

ОСОБА_3 визнав , що на ремонт автобуса ОСОБА_1 витратила 800 - 900 доларів США власних коштів.

Позивачка не заперечує те, що фактично гроші в момент написання розписки не
передавала.

Таким чином, своїми поясненнями та доданими до суду письмовими доказами,
позивачка спростовує зміст боргової розписки.

На підставі викладеного колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що між сторонами відсутні правовідносини
передбачені ст.1046 ЦК України,
оскільки за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність
другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими
признаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів/суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої
якості.

Доводи апелянта про те, що не існувало забов»язань позивачки перед
відповідачами про купівлю автобуса, правового значення не мають та не можуть
служити підставою для скасування  рішення
суду.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими
не є і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення справи. Судове рішення відповідає
матеріалам справи та вимогам закону і скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.
ст. 310, 311 ЦПК Укаїни, судова колегія ,-

УХВАЛИЛА:

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня
2007 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців з дня набрання сили до суду касаційної інстанції.