Справа № 22ц-2776
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06
грудня 2007 року                                                                    м.Полтава

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області
в складі:

головуючої-судді   -
Прядкіної О.В., суддів -
Дряниці Ю.В., Чернова С.І, при
секретарі - Лимар О.М., з участю: представника позивача - Бондаренка В.В., відповідача -
ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною
скаргою представника Полтавського акціонерного банку „Полтава-банк" на
рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 12 липня 2007 року по справі
за позовом Полтавського акціонерного банку „Полтава-банк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до Полтавського акціонерного банку „Полтава-банк" про визнання
договорів недійсними.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, -

встановила:

В січні
2007 року АБ „Полтава-банк" звернувся до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по кредитному договору № 431 від 24.06.2003 року, згідно якого
відповідачу на строк 36 місяців було надано кредит в сумі 92000 грн. зі сплатою
11% річних.

Вказували,
що 24 червня 2006 року строк дії договору вийшов, однак відповідач заборгувала
92500 грн. кредиту, 29464 грн. відсотків за його користування та 2946,45
штрафних санкцій, які просили стягнути з відповідача.

В травні
2007 року ОСОБА_1 звернулась з зустрічним позовом, в якому просила визнати
недійсним кредитний договір № 431 від 24.06.2003 року, як такий, що укладений
шляхом психологічного тиску на неї та введення в оману.

Зазначала,
що вона працювала з липня 1996 року на приватному підприємстві „Панацея",
яким 30 квітня 1999 року з АБ „Полтава-банк" був укладений договір про
надання валютної кредитної лінії в сумі 50000 доларів США. Банк зобов'язав її
виступити поручителем за приватне підприємство, уклавши з нею 10 липня 2002
року договір поруки до кредитної угоди між банком та ПП „Панацея".

Просила
визнати недійсними кредитний договір № 431 від 24.06.2003 року, договір про
погашення заборгованості та договір поруки від 10.07.2002 року, а також
повернути їй 500 грн., стягнуті із заробітної плати за часткове повернення
кредиту.

Ухвалою
Ленінського районного суду м.Полтави від 12 липня 2007 року позовна заява АБ „Полтава-банк"
до ОСОБА_1 залишена без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача в
судове засідання.

Заочним
рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 12 липня 2007 року задоволено
зустрічний позов ОСОБА_1 .

Визнано
недійсними:

-   кредитний договір № 431 від
24.06.2003 року, укладений між ОСОБА_1 та АБ „Полтава-банк";

-    договір поруки від 10.07.2002
року до кредитного договору № ВОЮ/16 від 30.04.1999 року;

-  договір погашення заборгованості
від 24.06.2003 року, укладений між ОСОБА_1 та АБ „Полтава-банк".

Стягнуто
з АБ „Полтава-банк" на користь ОСОБА_1 500 грн. безпідставно стягнутих із
заробітної плати   та судові витрати.

Заочне
рішення суду оскаржене представником АБ „Полтава-банк", який в апеляційній
скарзі просить його скасувати та повернути позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.
Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія
суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження,
приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких
підстав:

Згідно
ст.31 ч.1 п.4 ЦІЖ України безумовною підставою для скасування рішення суду і
направлення справи на новий розгляд є те, що суд вирішив питання про права та
обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 виступила поручителем за виконання
боржником - приватним підприємством „Панацея" зобов'язань по поверненню
кредиту згідно кредитного договору від 30
квітня 1999 року.

Однак
суд взагалі не з'ясовував питань, пов'язаних з діяльністю цього підприємства в
частині, що стосується повернення суми кредиту за договором від 30 квітня 1999
року, наявність заборгованості станом на час надання кредиту ОСОБА_1 та не
вирішив питання про залучення до участі в справі ПП „Панацея".

Задовольняючи
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1, місцевий суд визнав недійсними кредитний
договір № 431 від 24.06.2003 року, укладений між ОСОБА_1 та АБ
„Полтава-банк", договір поруки від 10.07.2002 року до кредитного договору
ВОЮ/16 від 30.04.1999 року та договір погашення заборгованості від 24.06.2003
року, укладений між ОСОБА_1 та АБ „Полтава-банк" з підстав, визначених
ст.231 ЦК України
в редакції 2003 року, не звернувши увагу на те, що правовідносини сторін
виникли до набрання чинності цього кодексу.

Психологічний
тиск на примушування до укладання перелічених угод ОСОБА_1 не доведені належним
чином.

Посилання
на свідчення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не може бути розцінено, як наявність
достовірно встановленого факту тиску з боку АБ „Полтава-банк" та його
посадових осіб на позивача.

ОСОБА_1
власноручно писала 24.06.2003 року заяву про надання їй кредиту та зазначала
для якої цілі їй це потрібно.

Крім
того, звертає увагу, що зазначені свідки судом були допитані з порушенням вимог
ст.180 ЦПК України, вони не були приведені до присяги та під розписку не
попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і
відмову від давання показань.

За таких
обставин, за наявності порушень процесуального права, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись
ст.ст.303, 307, 311 ч.1 п.4, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Полтавського акціонерного банку „Полтава-банк" задовольнити
частково, рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 12 липня 2007 року
скасувати, направивши справу на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому
складі.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців.