Справа № 22-159/2007 Головуючий
Категорія ЗО                                         _____________ Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2007 року колегія
судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Баркової Л.Л.

суддів Кучерявої В.Ф., Трушкова М.М.

при секретарі: Горбань К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення і вселення, зустрічними позовами ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила право користування жилою площею та до
Маріупольської міської ради про визнання права користування житловим
приміщенням

за апеляційною скаргою відповідачки за основним позовом
ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 25 грудня 2006 року

встановила:

Рішенням
Приморського районного суду міста Маріуполя від 25 грудня 2006
року задоволено позов ОСОБА_1. ОСОБА_2. виселено із квартири за адресою:
АДРЕСА_1 в місті
Маріуполі без надання іншого житлового приміщення, а ОСОБА_1. вселено в
зазначену квартиру. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання
ОСОБА_1. такою, що втратила право користування житловим приміщенням в
зазначеній квартирі відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2. просить рішення суду скасувати, справу направити на новий
розгляд, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи,
зібраним доказам дана неправильна оцінка, порушено норми матеріального і
процесуального права.

Заслухавши суддю
доповідача, пояснення ОСОБА_2, її представника, адвоката ОСОБА_3, які просили
рішення суду скасувати і постановити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2
право користування спірною жилою площею, а ОСОБА_1. визнати такою, що втратила
це право та відмовити останній в задоволенні позову про виселення ОСОБА_2;
пояснення ОСОБА_1., її представників -
адвоката ОСОБА_4. та ОСОБА_5, а також ОСОБА_6, які просили апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду залишити без зміни, представника Маріупольської
міської Ради Іванова О.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

2

Розглядаючи
позовні вимоги сторін, суд першої інстанції повно і всебічно перевірив
обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень,
та дослідивши надані ними докази, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що
ОСОБА_2. вселилась в спірну квартиру в не установленому законом порядку, права
користування спірною жилою площею не набула і підлягає виселенню із квартири;
що ОСОБА_1. не проживала в квартирі з поважних причин, право користування жилою
площею в ній не втратила і підлягає вселенню.

В рішенні суду з
цього приводу приведені відповідні мотиви, які є переконливими.

Згідно із ч.І
ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою
всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле
приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Для вирішення
питання щодо набуття на підставі ст.65 ЖК України права користування жилим
приміщенням особою, яка вселилась до наймача, суд має з'ясовувати, чи було додержано встановлений
порядок при її вселенні, зокрема чи була письмова згода на це всіх повнолітніх
членів сім'ї наймача, а також чи було це приміщення її постійним місцем
проживання і протягом якого часу, чи вела вона з наймачем спільне господарство
та чи не обумовлювався угодою між нею, наймачем і членами його сім'ї певний
порядок користування жилим приміщенням.

Як вбачається з
матеріалів справи, з 1980
року наймачем однокімнатної квартири за адресою:АДРЕСА_1 в місті Маріуполі
була ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, /а.с.6,7/

Після смерті
ОСОБА_7. договір найму жилого приміщення ні з ким із членів сім'ї не укладався,
в квартирі були зареєстровані її діти: донька ОСОБА_1., неповнолітній син
ОСОБА_6, 1982 року
народження та чоловік ОСОБА_8, який знаходився в містах позбавлення волі і був
виписаний із квартири у квітні 2005
року, /а.с.83/

Із пояснень
ОСОБА_2 вбачається, що в спірну квартиру вона поселилась у травні 1999 року за згодою
ОСОБА_1., з 1986 року є
власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 в місті Маріуполі, в якому
постійно зареєстрована.

Як вбачається із
пояснень ОСОБА_6. в судовому засіданні апеляційного суду, у 2006 році він
дізнався про те, що в спірній квартирі за ним закріплена житлова площа на
підставі рішення виконкому і його цього права ніхто не позбавляв.

Представник
Маріупольської міської ради Іванов В.В. не заперечував, що в установленому
законом порядку питання про визнання ОСОБА_1. та ОСОБА_6. такими, що втратили
право користування спірною жилою площею не вирішувалося.

Посилання
ОСОБА_2 на те, що вона набула право користування жилою площею в спірній  квартирі, бо довгий час  нею користується,  сплатила

з

заборгованість за комунальні послуги, проводила в ній
ремонти висновків суду не спростовують, оскільки не відповідають вимогами
закону.

Більш того,
ОСОБА_2. не заперечувала, що спірна квартира не була її постійним місцем
проживання, що вона ніколи не була членом сім"ї ОСОБА_1., не вела з нею
спільного господарства, та знала що в квартирі прописаними були брат останньої
та  вітчим.

Посилання
ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1. обіцяла переоформити квартиру на неї після
приватизації, останньою спростовуються і на висновки суду не впливають.

Доказів, які б
свідчили про те, що за ОСОБА_2 може бути визнано право користування спірним
житловим приміщенням не надано і апеляційному суду.

Як стверджує
ОСОБА_1., і це підтверджується матеріалами справи, вона дозволила ОСОБА_2.
тимчасове проживання в жилому приміщенні.

Тому згідно з
положеннями статей 98,
99 ЖК України ОСОБА_2. самостійного права користування спірною жилою площею не
набула і не може ставити питання про визнання ОСОБА_1. та інших членів
сім"ї такими, що втратили право користування жилою площею.

З урахуванням
встановлених обставин справи, положень закону та виходячи із засад розумності
та справедливості колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив
правильне рішення про виселення ОСОБА_2 із квартири без надання іншого
приміщення та вселення в цю квартиру ОСОБА_1.

Доводи
апеляційної скарги про те, що суд повинен був притягнути до участі у справі в
якості свідка ОСОБА_7 та викликати свідка ОСОБА_9 є безпідставними, оскільки
ніхто із сторін такого клопотання не заявляв.

Більш того, із
пояснень ОСОБА_2 в апеляційному суді вбачається, що цим свідкам відомі ті ж
обставини, які досліджувалися судом першої інстанції і сторонами не
заперечуються.

Інші доводи
апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і з
урахуванням зазначеного не належать до тих підстав, з якими процесуальне
законодавство пов"язує можливість прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.303, 307,
308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

4

Рішення   Приморського районного суду міста Маріуполя
від 25 грудня 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена протягом двох місяців з
дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.