Справа № 22ц -9224   2007 рік                           Голов. в 1-й інстан. Сидоров Є.І.
21                                                         Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25
грудня 2007 року                       Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого
судді  Пономарьової О.М.

суддів                                          Бабенка П.М. ,  Бондаренко Л.І.

при
секретарі                              Баранові
В.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку

цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального
збитку,  моральної шкоди,  заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,  -

встановив:

В
листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з позовом про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди і посилалася на те,  що 15 жовтня 2004 року біля 19.20 год ОСОБА_2
,  який керував автомобілем
„Опель-Омега",  в Київському районі
м.  Донецька скоїв наїзд на пішохода
ОСОБА_3,  яка знаходилась без руху на
смузі дорожньої розмітки,  що розділяє
транспортні потоки другої та третьої смуги руху,  а потім почала пересікати проїжджу частину з
права наліво по ходу руху автомобілю. Від отриманих травм ОСОБА_3 - мати
позивачки - знаходилась в комі 43 дні і померла ІНФОРМАЦІЯ_1. За час
знаходження в лікарні позивач за рахунок власних коштів сплачувала
лікування,  придбання медикаментів,  санітарний догляд за нерухомих хворих,  оплату харчування,  підтримку життєвої діяльності стану,  які склали за час лікування 10936, 79
грн.,  продукти харчування 162 грн.,  витрати на об'яви в газети та транспортні
витрати - 216, 27 грн.,  а всього 11315,
06 грн.. Також понесла витрати,
пов'язані з похованням - 3800, 75 грн.. Вказані суми просила стягнути з
відповідача з урахуванням добровільно відшкодованих 500 грн.,  а також просила стягнути судові витрати. Крім
цього просила стягнути моральну шкоду в розмірі 30000 грн.,  оскільки вона втратила рідну людину,  знаходилась в шоковому стані,  отримала стрес.

Рішенням
Кіровського районного суду м.  Донецька
від 13 серпня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені,  зі ОСОБА_2
стягнуто на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 14615, 81
грн.,  моральну шкоду в сумі 30000
грн.,  витрати на оплату державного мита
61 грн.,  інформаційно-технічне
забезпечення в сумі 1, 50 грн.,  витрати
на газетне оголошення в сумі 78 грн..

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2  просив
скасувати рішення суду та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні вимог позивачки,  оскільки вважає,  що суд першої інстанції неповно встановив
обставини,  які мають значення для справи,  зробив висновки,  які не відповідають обставинам,  не врахував,
що його вини в ДТП немає,  не
врахував його матеріальний стан і те,  що
він в добровільному порядку відшкодовував матеріальну шкоду на лікування
постраждалої.

Відповідач
ОСОБА_2  в судове засідання не
з'явився,  про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином.

Позивачка
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 просили відхилити апеляційну скаргу і
залишити рішення суду без зміни.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,  пояснення позивачки та її

представника,  дослідивши матеріали
цивільної справи,  перевіривши доводи
апеляційної

скарги,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню,

а рішення суду зміні  з таких
підстав.

Відповідно
до вимог  ст.  1187 ЦК
України шкода,  завдана джерелом
підвищеної небезпеки,  відшкодовується
особою,  яка на відповідній правовій
підставі /право власності,  інше речове
право,  договір підряд,  оренди тощо/ володіє транспортним засобом,  механізмом,
іншим об'єктом,
використання,  зберігання або
утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом
встановлено,  що 15 жовтня 2004 року
приблизно о 19.20 год.
при переході вулиці на ОСОБА_3
був скоєний наїзд автомобілем під керуванням відповідача,  внаслідок чого вона отримала тілесні
ушкодження,  знаходилась в комі 43 дні і
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд
дійшов обгрунтованого висновку про те,
що заподіяну шкоду повинен відшкодовувати відповідач,  який є власником джерела підвищеної небезпеки
і хоча відповідно до постанови про закриття кримінальної справи від 15 червня
2006 року в його діях відсутній склад злочину і він не допустив порушень правил
безпеки дорожнього руху,  які б
знаходились в причинному зв'язку з настанням наслідків,  але відповідно до частини 5  ст.
1187 ЦК України особа,  яка
здійснює діяльність,  що є джерелом
підвищеної небезпеки,  відповідає за
завдану шкоду,  якщо вона не доведе,  що шкоди було завдано внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого,  а тому
твердження відповідача про те,  що немає
його вини в заподіянні шкоди є безпідставними і суперечать вимогам закону.

Позивачкою
надані суду докази в підтвердження заподіяної матеріальної шкоди на суму 10936,
79 грн. на лікування матері,  162 грн. на
придбання продуктів харчування,  витрати
на об'яву в газеті та транспортні витрати 216, 27 грн. і ці суми підставно
стягнуті судом на користь позивачки.

Відповідно
до вимог  ст.  1201 ЦК
України особа,  яка завдала шкоди
смертю потерпілого,  зобов'язана
відшкодувати особі,  яка зробила
необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника,  ці витрати.

Таким
чином,  суд правильно стягнув з відповідача
на користь позивачки витрати на поховання в сумі 3800, 75 грн.. При цьому суд
обгрунтовано виходив з вимог  ст.  1193 ч.3 ЦК України,
відповідно до яких вина потерпілого не враховується у разі відшкодування
витрат на поховання.

Доводи
апелянта про те,  що суд не застосував
норми  ст.  1193 ЦК
України і не врахував його матеріального становища,  стягуючи шкоду на користь позивачки,  не можна визнати обгрунтованими,  оскільки відповідно до  ст.  10
ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Позивачка в підтвердження своїх вимог надала суду докази
про суму заподіяної їй шкоди внаслідок лікування та поховання матері.
Відповідач ніяких доказів в підтвердження свого матеріального становища суду не
надав.

Згідно
зі  ст.
1167 ч.2 п.1 ЦК України
моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади,  органу влади Автономної Республіки Крим,  органу місцевого самоврядування,  фізичної або юридичної особи,  яка її завдала,  якщо шкоди завдано каліцтвом,  іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. З урахуванням
вищенаведених вимог закону,  доводи
відповідача про те,  що відсутня його
вина в дорожньо-транспортній пригоді,  а
тому він не повинен відшкодовувати заподіяну позивачці моральну шкоду,  не грунтуються на законі.

Відповідно
до роз'яснень,  викладених у п.9
постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про
судову практику в справах про відшкодування

моральної
/немайнової/ шкоди",  розмір
відшкодування моральної /немайнової/ шкоди суд визначає залежно від характеру
та обсягу страждань /фізичних,  душевних,  психічних тощо/,  яких зазнав позивач,  характеру немайнових втрат / їх тривалості,  можливості відновлення тощо/,  з урахуванням у кожному конкретному випадку
стану здоров'я потерпілого,  тяжкості
вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках,  часу та зусиль,  які необхідні для відновлення попереднього
стану,  ступеню вини відповідача та інших
обставин.

Визначаючи
розмір суми,  що підлягає стягненню на
відшкодування моральної шкоди,  суд не
навів відповідних мотивів визначення саме такого розміру відшкодування,  а тому апеляційний суд,  керуючись засадами розумності та
справедливості,  вважає за можливе
зменшити розмір стягнутої суми до 15000 грн.,
ураховуючи обставини справи,
відсутність умислу відповідача на заподіяння шкоди позивачці.

За
вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення
на користь позивачки моральної шкоди - зменшення до 1500 грн.,  в решті рішення суду підлягає залишенню без
змін.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309,  316 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

вирішив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення
Кіровського районного суду м.  Донецька
від 13 серпня 2007 року в частині стягнення моральної шкоди змінити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 15000 грн..

В іншій частині
зазначене рішення суду залишити без змін.

Рішення
суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили .