Справа №
22-1327 2007р.                                   Головуючий у
Суддя-доповідач
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2007р.                                                                                            м.
Запоріжжя

Колегія судців судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого:
Савченко О.В.

суддів: Гончара О.С., Мануйлова Ю.С.

при
секретарі: Тахтаул О.М.

за
участю адвоката: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 31 січня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення
боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2006 року ОСОБА_1. звернувся в суд із позовом
до ОСОБА_2. про
стягнення 10000 гр., що становить еквівалент 2000 доларам США, виходячи із
курсу, за яким 5 гривень становлять 1 долар США.

У позові зазначав, що за письмовою розпискою від 13
травня 2005 року відповідач зобов'язався сплатити йому борг у сумі 2000 доларів
США до 1 жовтня
2006 року, але ухиляється від цього.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31
січня 2007 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на порушення
судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та
постановити нове, яким задовольнити його позов.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у позовіОСОБА_1., суд виходив з того, що
розписка на 2000 доларів США,
підписана відповідачем 13 травня 2005 року, є безгрошовою і складена
внаслідок психологічного тиску з боку позивача, який, будучи власником
маршрутного таксі, на якому ОСОБА_2.
працював водієм, вимагав від останнього відшкодувати шкоду за механічні
пошкодження автомобіля, отримані 1 травня 2005 року внаслідок

2

зіткнення
мікроавтобуса із пішоходом, причому це
зіткнення сталося не з вини ОСОБА_2.

З
вказаним висновком погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший
документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми
або визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування вимог
щодо стягнення суми боргу позивач надав розписку ОСОБА_2. від 13.05.2005 року, оригінал якої було оглянуто у
судовому засіданні і факт написання її відповідачем не оспорювався.

Відповідно до змісту розписки(а.с.б), ОСОБА_1. передав у
борг ОСОБА_2. 2000
доларів США, а
останній зобов'язався повернути вказану суму до 1 жовтня 2006 року.

Згідно ст. 1051 ЦК
України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі,
рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердженням
того, що гроші або речі насправді не були одержані позивальником від
позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це
положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з
позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Висновку про безгрошевість розписки від 13 травня 2005
року та порушення вимог ст. 203 ЦК
України при її наданні суд дійшов на підставі пояснень свідків ОСОБА_4.,
ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8. та матеріалу перевірки заяви ОСОБА_2. до
Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області про притягненняОСОБА_1»
до кримінальної відповідальності.

Проте, як вбачається зі змісту постанови Комунарського РВ
ЗМУ УМВС України в Запорізькій області від 27.12.2006 року( а.с.21), висновків
про те, що письмова розписка ОСОБА_2.
є наслідком кримінально карних дій, вчинених ОСОБА_1., вона не містить і у
порушення кримінальної справи щодо позивача вказаною постановою було відмовлено
на підставі п.2 ст. 6 КПК України.

Крім того, відмовляючи у задоволені вимог позивача щодо
стягнення з ОСОБА_2.
10000 гр., як еквіваленту суми позики, суд не врахував, що відповідно до ст. 204
ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Між тим, з позовними вимогами про визнання недійсним з
передбачених законом підстав договору позики, в підтвердження укладання якого
позивачем була надана розписка ОСОБА_2.
від 13.05.2005 року і написання якої відповідач не заперечував, останній до
суду не звертався.

За таких обставин достатніх підстав для відмови у
задоволені вимог ОСОБА_1суд не мав.

У зв"язку із вказаними порушеннями постановлене по
справі рішення не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 слід
задовольнити.

Керуючись ст.ст. 307,309, 314, 317 ЦПК України, колегія
суддів,

3

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1- задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31
січня 2007 року по даній справі - скасувати та постановити нове рішення
наступного змісту: „ Позовні вимоги ОСОБА_1- задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2на користь
ОСОБА_1суму боргу у розмірі ІООООгр., судовий збір у сумі 150 гр. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 60 гр.".

Рішення набуває законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржено до Верхового Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.