Справа 22ц-5038/2007р.                                            Головуючий
стягнення заборгованості                                                Омельченко
Доповідач -       Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада
2007 року    судова колегія    судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого                            Карімової Л.В.,

суддів                                        Зазулинської
Т.П.,

Кірсанової
Л.І.,

при
секретарі                           Зелінській
І.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Московського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_1 про
стягнення сплачених сум,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні
2006 року ОСОБА_2 звернулася до суду у порядку вимог ст. 544 ЦК України з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення 676 грн. 95 коп. у відшкодування сплачених нею за відповідачку комунальних
послуг, наданих ТОВ „Харківкомунпромвод" за період з 25.10. 1998 р. до
31.08.2004 р. по АДРЕСА_1.

Посилалася на
те, що ОСОБА_3 та її
колишній чоловік ОСОБА_1
є співвласниками вказаної квартири, де й зареєстровані.

За період з
25.10. 1998 р. до 31.08.2004 р.  їх
заборгованість за послуги, надані ТОВ „Харківкомунпромвод" складала 1353
грн. 90 коп.

Оскільки
з 14.06.2003 року вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, вона
виконала солідарний обов'язок ОСОБА_1 по сплаті заборгованості за надання
зазначених послуг, погасивши цю заборгованість коштами, що були на її ощадній
книжці. Вказує, що на підставі вимог ст. 544 ЦК України має право на зворотну вимогу до кожного з солідарних
боржників у рівній частці.

Рішенням
Московського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2007 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати це рішення районного суду та постановити нове рішення про
задоволення позову ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Вказує,
що висновки суду про не проживання відповідачки у квартирі не підтверджується
матеріалами справи, оскільки остання не зверталася до КП „Харківкомунпромвод"
з письмовою заявою про відключення постачання у зв'язку з її не проживанням,
тому повинна була нести витрати за надані послуги.

Вважає,
що оплата цього боргу ОСОБА_2 була проведена на підставі постанови Кабінету
Міністрів України № 664 від 29.07.2005 р. „Про заходи щодо проведення у 2005
році розрахунків з погашення зобов'язань держави за знеціненими грошовими
заощадженнями громадян в установах Ощадного банку колишнього СРСР шляхом
погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги". Тому позивач має
право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_3

Вислухавши
апелянта ОСОБА_1, який
діяв за себе особисто та на підставі довіреності від позивачки, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як
правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами
справи АДРЕСА_1 належить на праві сумісній дольовій власності колишньому
подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1
- по 1/2 частині кожному, де вони й зареєстровані.

Рішенням
Московського районного суду м. Харкова від 08.05.2003р. між ними визначений
порядок користування вказаною квартирою(а.с. 7), на підставі чого відкрито два
особових рахунки(а.с.8).

З жовтня
1998 року до серпня 2004 року ОСОБА_3
та ОСОБА_1 не сплачували послуги, надані ТОВ
„Харківкомунпромвод", у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 1353
грн. 90 коп., яку оплатила позивач ОСОБА_2 шляхом списання з компенсаційного
рахунку власної ощадкнижки коштів у зазначеному розмірі.(а.с.6).

Відмовляючи
у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення на підставі ст. 544 ЦК України з
ОСОБА_3 1/2 частки виконаного за неї зобов'язання по сплаті вище вказаної
заборгованості, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що такі дії
позивачки зроблені без відома та згоди відповідачки (співвласника квартири),
яка тривалий час не проживає в цій квартирі та не користується зазначеними
послугами.

Судова
колегія погоджується з такими висновками районного суду, оскільки вони зроблені
на підставі наданих учасниками процесу доказів та грунтуються на законі.

Оскільки
зобов'язання є одним з видів цивільного правочину, умови його виконання повинні
відповідати вимогам ст. ст. 526, 527 ЦК
України.

Між тим
як свідчать матеріали справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3
не укладали між собою будь-яких угод, не виникли між сторонами й
цивільно-правові відносини відповідно до вимог ЦК України.

Оплата
ОСОБА_2 боргу за надані комунальні послуги без відома та згоди ОСОБА_3 не
обумовила дії відповідачки ( як боржника) щодо наявності у неї зобов'язання по
поверненню грошових коштів. Тому позивач не набула права зворотної вимоги до
ОСОБА_3 відповідно до ст. 544 ЦК
України.

Посилання
апелянта на те, що дії ОСОБА_2 відповідали п.2 постанови Кабінету Міністрів
України № 664 від 29.07.2005 р. „Про заходи щодо проведення у 2005 році
розрахунків з погашення зобов'язань держави за знеціненими грошовими
заощадженнями громадян в установах Ощадного банку колишнього СРСР шляхом
погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги", є безпідставними.

Відповідно
до вказаної норми права сума заборгованості може бути переведена на іншого
громадянина ( який має проіндексовані знецінені заощадження на компенсаційному
рахунку) лише в установленому законом порядку.

Судова
колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовує висновків суду
першої інстанції, рішення якого постановлено відповідно до вимог матеріального
та процесуального права. Зазначені обставини є підставою відповідно до вимог
ст. 308 ЦПК України для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись
ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення    Московського    районного суду м. Харкова від 16 серпня
2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання цією ухвалою законної сили.