Справа
№22ц-637/2007 рік.
Головуючий у першій інстанції - Хоменко Л.В.
Доповідач - Заболотний В.М.
РІШЕННЯ

Іменем
України

25 квітня 2007 року                                                                                  місто
Чернігів

Апеляційний   суд
Чернігівської області в складі: головуючого - судді Бойко О.В. суддів -
Заболотного В.М., Острянського В.І. при секретарі - Мехед Т.О.

з участю
- позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ріпкинського районного суду від 19
лютого 2007 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди, завданої злочином, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним
позовом, вказуючи на те, що постановою Ріпкинського районного суду закрито
провадження у кримінальній справі відносно відповідача заст.122ч.1 КК України
внаслідок акту амністії. По даній кримінальній справі ОСОБА_1 є потерпілим. В
результаті протиправних дій позивачу були спричинені тілесні ушкодження
середнього ступеня тяжкості. На своє лікування він витратив 700грн. Майнові
затрати підтвердив документально. Також, ОСОБА_1 були завдані і моральні
страждання. Тривалий час він знаходився на лікарняному, переніс дві операції,
три місяці перебував в гіпсі. Крім того, його мати, 1928 року народження,
потребує стороннього догляду. Проте, позивач в результаті отриманих тілесних
ушкоджень не міг доглядати за своєю матір'ю, що додало йому додаткових
моральних страждань. А тому просив стягнути з відповідача на свою користь 700грн.
матеріальної шкоди та 5000грн. моральної шкоди, а також судові витрати.

Рішенням Ріпкинського районного суду від 19.02.2007 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто на його користь з
відповідача 531грн.23коп. матеріальної шкоди, 3000грн. моральної шкоди, 150грн.
витрат на правову допомогу. Обґрунтовуючи свої висновки, суд зазначив, що
постановою Ріпкинського райсуду
від 31.05.2006 року кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_3  за ст. 122 ч.І КК України

2

провадженням була закрита. Потерпілим від злочину є
ОСОБА_1 Згідно висновку судово-медичної експертизи у позивача мались тілесні
ушкодження. Тривалий час він знаходився на стаціонарному лікуванні та витрачав
кошти, які підтвердились чеками на суму 531грн.23коп. Зазначену суму суд і стягнув.
Частково задовольнив суд і вимоги про стягнення моральної шкоди, стягнувши
3000грн., оскільки заявлений позивачем розмір не відповідає глибині його
фізичних і душевних страждань.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить зазначене
рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 Посилається на те, що ніяких тілесних ушкоджень позивачу він не
завдавав. Суд не взяв до уваги, що останній мав захворювання на ломкість
кісток, з чим неодноразово звертався до лікаря. Апелянт вважає, що розмір
стягнутої моральної шкоди з нього не відповідає глибині фізичних і душевних
страждань ОСОБА_1 Після закінчення лікування він не надав суду доказів того, що
негативні наслідки для його здоров'я продовжували існувати. Крім того,
відповідач перебуває в тяжкому матеріальному становищі, має на утриманні
престарілу матір, інваліда 1 групи, та неповнолітню дитину.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового
розгляду, перевіривши доводи скарги та матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно ст.1166 ЦК
України,   майнова   шкода,
завдана                                       неправомірними

рішеннями,  діями
чи  бездіяльністю  особистим
немайновим                             правам  фізичної

або   юридичної   особи
відшкодовується   в   повному
обсязі                             особою,   яка
її

завдала, за наявності її вини.

По справі встановлено, що постановою Ріпкинського
районного суду від 31 травня 2006 року кримінальна справа по обвинуваченню
ОСОБА_3 за ст.122 ч.1 КК України закрита внаслідок акту амністії. Відповідач
обвинувачувався в тому, що 19 березня 2005 року, близько 13.00 годин,
перебуваючи в с.Звеничів Ріпкинського району, на подвір'ї будинку №52 по
вул.1-го Травня, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, навмисно наніс
два удари руками в область обличчя та в груди ОСОБА_4, від яких потерпілий впав
на землю. Після цього ОСОБА_3 наніс ще декілька ударів лежачому на землі
позивачу по нозі та в область таза, а потім сам упав на нього та придавив його
своїм тілом. Внаслідок цього, згідно висновку судово-медичної експертизи,
ОСОБА_1 були завдані тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості (а.с 13).

А тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з
ОСОБА_3 на користь позивача заподіяну останньому матеріальну шкоду в сумі
531грн. 23коп., яка підтверджена відповідним документами.

3

Статтею
1167 ЦК України
передбачено відшкодування моральної шкоди фізичній або юридичній особі, особою,
яка таку шкоду завдала, за наявності її вини.

Проте, апеляційний суд вважає необхідним зменшити суму
моральної шкоди до 1000грн. Вказаний розмір морального відшкодування відповідає
принципу розумності та справедливості, і на думку апеляційного суду, є
адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнав ОСОБА_1 в
результаті отримання ним тілесних ушкоджень.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає
зміні в частині розміру морального відшкодування, яке належить стягнути з
ОСОБА_3 на користь позивача. В іншій частині рішення суду необхідно залишити
без змін.

Керуючись ст.1167 ЦК України, ст.ст.303, 307, 309,
313-314, 316-317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області
від 19 лютого 2007 року в частині стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди на
користь ОСОБА_4 - змінити, зменшивши розмір морального відшкодування до 1000
(однієї тисячі) гривень.

В іншій
частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.