Справа № 22ц-4120               Головуючий у 1 інстанції Юр*єва
категорія 13                            Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7 травня   2007
року             Апеляційний суд
Донецької області

в складі:

Головуючого
Новосядлої В.М.

Суддів
Постолової В.Г.,  Папоян В.В.

при секретарі
Алексєєвій Г.Є.

за участю
позивачки ОСОБА_1.,

відповідачкиОСОБА_2
та її представника ОСОБА_3
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1на рішення Кіровського районного суду м.  Донецька від 12 березня 2007
року в справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання частково недійсним
договору дарування,  про поновлення
строків позовної давності,  про визнання
недійсним акту про право власності на землю,
визнання права власності на Шчастину житлового будинку,  про розділ житлового будинку

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Кіровського районного суду м.  Донецька
від 12 березня 2007 року в позові
ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання частково недійсним договору дарування,  про поновлення строків позовної
давності,  про визнання недійсним акту
про право власності на землю,  визнання
права власності на Шчастину житлового будинку,
про розділ житлового будинку відмовлено.

В
апеляційній скарзіОСОБА_1. просить скасувати рішення суду та ухвалити нове
рішення про задоволення її позовних вимог ,  посилаючись на неповне з*ясування судом обставин ,
на недоведеність обставин,  що мають значення для справи та на
невідповідність висновків суду обставинам по справі,
а саме вказує ,  що їй не було роз*яснено державним нотаріусом зміст
спірного договору,  на заяві про її згоду
на дарування не її підпис,  строк
позовної давності нею не пропущено ,  оскільки з 1965
року вона постійно проживає у спірному будинку,  а обставини ,  які
давали їй підстави оспорювати договір дарування виникли лише після набрання
законної сили постанови Кіровського райсуду
м.  Донецька від 8 грудня 2005року.

Судом
при розгляді справи встановлено,  шо
спірний житловий будинок з житловою прибудовою належавОСОБА_4. на підставі
свідоцтва про право особистої власності,
видане Донецьким ДКГ від 15 грудня 1964 року та зареєстрованого в БТІ 12
березня 1968 року.

Вказане
домоволодіння було побудовано подружжямОСОБА_4таОСОБА_1. Згідно договору
дарування від 8 квітня 1995 року ,
посвідченого державним нотаріусом Четвертої донецької державної
нотаріальної контори в реєстрі за № 3529 та зареєстрованого в БТІ 10 квітня
1995 року ОСОБА_4. подарував своїй дочціОСОБА_2 домоволодіння : житловий
будинок з житловою прибудовою і надвірними спорудами,  розташований за адресою АДРЕСА_1.

Згідно заяви
позивачка давала згоду своєму чоловіку щодо дарування дочці спірного
домоволодіння.

2

Відмовляючи позивачці в задоволені
позову,  суд виходив з того,  що доказів щодо доведеності факту обману при
укладені договору дарування та поважності причин пропуску строку позовної
давності позивачкою не надано .

Заслухавши
доповідача,  пояснення позивачки,  відповідачки та її представника ,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної
скарги,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає відхиленню  за таких підстав.

Згідно зі  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено,  що судом при розгляді  справи
таких порушень припущено не було,
тому підстави для скасування рішення відсутні.

Розглядаючи
справу суд повно,  всебічно і об*єктивно
перевірив доводи сторін ,  надані ними докази ,  правильно встановив обставини по справі та правовідносини
сторін і дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позовних вимог
позивачки.

Згідно з
вимогами  ст.  71
ЦК України ( в
редакції 1963 року)
та  ст.
257 ЦК України
загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з
вимогами  ст.  57
ЦК України в редакції 1963
року угода укладена внаслідок обману може бути визнана недійсною за позовом
потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

Згідно з
п.12 роз*яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 28 квітня 1978 року з
подальшими змінами „ Про
судову практику в справах про визнання угод недійсними" під обманом слід
розуміти умисне введення в оману учасників угоди шляхом повідомлення
відомостей,  що не відповідають
дійсності,  або замовчування
обставин,  які мають істотне значення для
угоди,  що укладається.

Встановлено,  що спірний житловий будинок з житловою
прибудовою належавОСОБА_4. на підставі свідоцтва про право особистої
власності,  видане Донецьким ДКГ від 15 грудня 1964 року та зареєстрованого
в БТІ 12 березня 1968 року.

Вказане
домоволодіння було побудовано подружжямОСОБА_4таОСОБА_1. Згідно договору
дарування від 8 квітня 1995 року ,
посвідченого державним нотаріусом Четвертої донецької державної
нотаріальної контори в реєстрі за № 3529 та зареєстрованого в БТІ 10 квітня
1995 року ОСОБА_4. подарував своїй дочціОСОБА_2 домоволодіння : житловий
будинок з житловою прибудовою і надвірними спорудами,  розташований за адресою АДРЕСА_1. При цьому
позивачка давала згоду своєму чоловіку на дарування дочці спірного
домоволодіння,  що підтверджено її
заявою(а. с.  82). Тоді як до суду
з вказаним позовом позивачка звернулась в липні 2006 року,  причин   поважності пропуску строку вона суду не
надала.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що вона не
підписувала заяву про згоду на дарування спірного житлового будинку,  апеляційний суд вважає неспроможними,  оскільки позивачкою не надано будь - яких доказів про
зазначене ,  а від проведення почеркознавчої експертизи вона
відмовилася,  а крім того вказані доводи
спростовуються ствердженням позивачки в позовній заяві про надання нею згоди
своєму чоловікові на дарування будинку дочці.

Доказами
по справі підтверджено,  що після
укладення договору дарування житлового будинку сторони мали нормальні відносини,  які тільки в подальшому після 2000 року між ними
погіршилися ,  доказів умисного введення її в оману щодо вказаного
договору дарування позивачкою не надано.

За таких
обставин суд дійшов правильного висновку щодо пропуску позивачкою строку
позовної давності   та відсутності   підстав для визнання частково недійсним
договору дарування. Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження
суду першої інстанції і не спростовують висновків суду.

3

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої інстанції при

розгляді цієї
справи вимог матеріального чи процесуального права або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів,  то
підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення
немає.

Керуючись  ст.  308,
314, 315 ЦПК України ,  апеляційний суд

УХВАЛИВ   :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1  відхилити .

Рішення
Кіровського районного суду м.
Донецька   від 12 березня 2007 року   залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання законної сили.