справа
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

27 березня 2007 року Оболонський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді       МахлайЛ.Д.

при
секретарі                          Москаленко
І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві
справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої школи № 239 Оболонського району м.
Києва (надалі СШ № 239), Управління освіти Оболонського району м. Києва.
Первинної профспілкової організації СШ № 239, 3-і особи: директор СШ № 239
Гриценко А.І., начальник управління освіти Оболонського району м. Києва
Добровольська О.М. про визнання незаконним рішення профкому первинної
профорганізації СШ № 239, наказу начальника Управління освіти Оболонського
району м. Києва № 134-к від 14.03.2006 року, наказу директора СШ № 239 № 18 від
15.03.2006 року, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку,
матеріальної допомоги на оздоровлення, анулювання запису у трудовій книжці про
звільнення,

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2006 року позивачка звернулася до суду з позовом
до СШ № 239, Управління освіти Оболонського району м. Києва, Первинної
профспілкової організації СШ № 239 про визнання незаконним та скасування
рішення профкому від 06.03.2006 року, наказу Управління освіти № 134 від 14.03.2006
року, наказу директора СШ № 18 від 15.03.2006 року, стягнення з СШ середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, невиплаченої при звільнення матеріальної
допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за не використану відпустку,
анулювання запису про звільнення у трудовій книжці.

В обгрунтування позову зазначала, що працювала у СШ № 239 з 1997 року на
посаді вчителя музики. Наказом начальника Управління освіти № 134 від
14.03.2006 року та наказом директора СШ № 18 від 15.03.2006 року звільнена з роботи
за ст. 41 п.3 КЗпП України за порушення педагогічної етики та вчинення
аморального проступку. Оскільки на роботу вона була зарахована лише за наказом
директора шкоди, вважає, що наказ про звільнення з роботи управління освіти
взагалі не мало права видавати. Звільнення ж з роботи вважає незаконним,
оскільки педагогічну етику не порушувала та аморальних чи дисциплінарних
вчинків не здійснювала. Крім того, звільнення за порушення педагогічної етики
законодавством не передбачено. Звільнення відбулося внаслідок упередженого
ставлення до неї з боку директора школи оскільки у скарзі до управління освіти
вона вказала на організаційні недоліки у роботі школи. Протягом 2003-2005 років
їй незаконно було оголошено догани, позбавлено премії, погіршено режим роботи,
прийнято рішення про позачергову атестацію.

На засідання профспілкового комітету, яке відбулося 06.03.2006 року і де
розглядалося питання про дачу згоди на її звільнення вона запрошена не була.

Посилаючись на зазначене просила визнати ці накази незаконними, поновити
неї на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу
розрахований із середньоденної заробітної плати 21,4 грн. вирахованої із
заробітної плати за січень-лютий 2006 року 526, 40 грн. та 551, 87 грн. Також
просила стягнути на її користь грошову компенсацію за невикористану щорічну
відпустку, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу 535
грн. та анулювати запис у трудовій книжці про звільнення.

Надалі позивачка збільшила позовні вимоги та просила визнати незаконним
наказ від 29.09.2005 року та наказ № 93 від 01.03.2006 року про накладення
дисциплінарного стягнення посилаючись на те, що з наказом від 29.09.2005 року
була ознайомлена лише 05.10.2005 року. Догана була винесена

за порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку на
підставі дитячих неправдивих пояснень про те, що вона ніби то вигнала учнів з
уроку 28.09.2005 року. Проте, такого вчинку вона не вчиняла, а з Правилами неї
ознайомили вже після винесення догани. Крім того, дане стягнення накладено з порушенням
порядку застосування дисциплінарних стягнень. Дисциплінарне стягнення згідно з
наказом управління освіти № 93 від 01.03.2006 року також накладено з порушенням
порядку і строку застосування дисциплінарних стягнень та накладено
неповноважним органом, оскільки вона працює у СШ, а не в управлінні освіти.
Крім того, ніяких порушень трудової дисципліни нею допущено не було.

Ухвалою суду від 16.02.2007 року позов в частині скасування наказу № 75 від
29.09.2005 року залишено без розгляду.

У березні 2007 року позивачка збільшила розмір позовних вимог та просила
стягнути 10 106 грн. 20 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 9
804 грн. 20 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні, 564 грн. матеріальної допомоги на оздоровлення та 514 грн. 19 коп.
компенсації за невикористану відпустку.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов з
підстав, викладених в позовній заяві та просили його задовольнити.

Директор СШ № 239 та представник цієї школи в судовому засіданні позов не
визнали та пояснили, що позивачка недобросовісно відноситься до своїх
функціональних обов'язків та порочить звання вчителя. Так, при проведенні
уроків закриває двері в класі на ключ, за відсутності щоденників не впускає
учнів у клас. Методика викладання ОСОБА_1 призвела до того, що учні не бажають
відвідувати її уроки, а батьки не дозволяють дітям відвідувати уроки, при
проведенні яких їх дітей закривають у класі. 28.09.2005 року позивачка не
допустила ряд дітей до занять через відсутність у них щоденників та діти
вимушені були стояти в коридорі чи знаходитись на вулиці без догляду дорослих
наражаючись на небезпеку. За порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку
позивачці наказом № 75 від 29.09.2005 року оголошено догану. З метою уникнення
від дисциплінарної відповідальності 05.10.2005 року ОСОБА_1 закрила дітей, які
не були допущені до уроку 28.09.2005 року та під тиском вимагала від них
переписати пояснення написані ними 28.09.2005 року з вимогами, які нею були
поставлені. З даного питання звернулися батьки цих дітей як до директора школи
так і до прокуратури Оболонського району м. Києва з проханням вжити заходи для
заміни вчителя музики та захисту своїх дітей. За результатами перевірки
прокуратурою 27.02.2006 року було винесено постанову про порушення
дисциплінарного провадження відносно директора школи та ОСОБА_1 Розглянувши
дану постанову управлінням освіти директору школи оголошено догану. Наказом по
школі № 18 від 15.03.2007 року позивачку звільнено з роботи з 15.03.2007 року
за п.З ст. 41 КЗпП України ( за порушення педагогічної етики та вчинення
аморального проступку) на підставі наказу № 134-к від 14.03.2006 року
управління освіти Оболонської райдержадміністрацІЇ м. Києва. Профспілковий
комітет дав згоду на звільнення у встановлений строк.

Представник Управління освіти позов не визнала та пояснила, що за скаргами
батьків учнів, яких ОСОБА_1 не впускала до класу, а потім під тиском змушувала
переписувати надані ними 28.09.2005 року пояснення з тим змістом, якого вона
вимагала від дітей прокуратурою була здійснена перевірка. За результатами
перевірки викладені в скаргах факти підтвердилися, а тому наказом по управлінню
№ 93 від 01.03.2006 року директору школи було оголошено догану та зобов'язано
вирішити питання дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 Після дачі згоди
профспілкового комітету на звільнення позивачки за п.З ст. 41 КЗпП України
наказом по управлінню № 134 від 14.03.2006 року позивачка була звільнена з
роботи. З нею своєчасно було проведено розрахунок належних при звільненні сум.
Оскільки матеріальна

допомога надається
на оздоровлення лише при наданні відпустки, то право на таку допомогу при
звільненні позивачка не має. Компенсація за відпустку виплачена в розмірах
передбачених чинним законодавством.

Представник первинної профспілкової організації позов не
визнала та пояснила, що отримавши подання директора школи про дачу згоди на
звільнення позивачки за п. 3 ст. 41 КЗпП України було призначено дату засідання
профкому та повідомлено про неї позивачку. Проте, остання відмовилася
отримувати запрошення на засідання та не з'явилася на засідання профспілкового
комітету. З'ясувавши обставини справи профком дав згоду на звільнення
позивачки.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно з наказом від
20.12.1997 року № 239 зараховано на посаду вчителя музики у спеціалізовану
школу № 239.

Згідно з наказом Управління освіти Оболонської районної в
м. Києві державної адміністрації № 134 від 14.03.2006 року та наказу СШ № 239
від 15.03.2006 року № 18 ОСОБА_1 звільнено з роботи за п. З ст. 41 КЗпП України
(за порушення педагогічної етики та вчинення аморального поступку).

З наказів управління освіти № 83-к від 19.02.2002 року,
наказу СШ № 11 від 07.03.2002 року вбачається, що питання призначення та
звільнення педагогічних працівників було передано до номенклатури Оболонського
районного управління освіти.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення
застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за
виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не
рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не
може бути накладене пізніше 6 місяців з дня вчинення проступку.

Звільнення, як захід дисциплінарного стягнення було
застосовано до позивачки в зв'язку з тим. що остання 5 жовтня 2005 року
примусила школярів написати неправдиві пояснювальні записки щодо подій, які
сталися 28.09.2005 року. Із заяв батьків учнів (а.с. 64-67) та доповідних
записок учнів (а.с. 74-78) вбачається, що директор школи був проінформований
про вчинення позивачкою дисциплінарного проступку в період 30 жовтня - 2
листопада 2005 року та дані факти не заперечувалися і директором школи у
судовому засіданні. Представник управління освіти також підтвердила, що вона
знала про скарги батьків та про те, що прокуратурою перевіряються викладені у
скаргах факти.

За таких обставин на 15 березня 2007 року сплив встановлений законом строк
накладення дисциплінарного стягнення, а тому позов в частині поновлення на
роботі підлягає задоволенню.

Разом з тим суд не вбачає підстав для визнання недійним рішення профкому СШ
№ 239 № 7 від 06.03.2006 року та наказу управління освіти № 93 від 01.03.2006
року, оскільки вони прийняті у межах повноважень органу, який їх прийняв у
встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує вимоги про
виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної
плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року
№ 100 середній заробіток при виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу
обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана виплата.

Заробіток позивачки за січень, лютий 2006 року складає відповідно 551 грн.
87 коп. та 526 грн.40 коп. Період вимушеного прогулу складає 1 рік 6 днів.

Середній
заробіток за цей період складає 6 616 грн. 59 коп.   (539, 14 грн. 812 місяців) + (24,485 грн.
середньоденна заробітна плата * 6 днів).

Вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають, оскільки судом
встановлено, що розрахунок з позивачкою було проведено вчасно та в правильному
розмірі. Крім того, стягнення одночасно середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та середнього заробітку за час розрахунку при звільненні законодавством
не передбачено.

Враховуючи викладене та керуючись п.3 ст. 41. ст.ст. 148, 235 КЗпП України,
ст.ст. 10. 60. 88, 213-215, 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді вчителя музики у спеціалізованій школі № 239
Оболонського району м. Києва.

Стягнути з спеціалізованої школи № 239 Оболонського району м. Києва на
користь ОСОБА_1 6 616 грн. 59 коп. середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Анулювати запис про звільнення за п.З ст. 41 КЗпП України у трудовій книжці
ОСОБА_1.

В решті позову
відмовити.

Допустити
негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, рішення
суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.