Справа № 22-2665 2007 р.                Рішення
ухвалено під головуванням:
Категорія: 2                                                                       Хитрука В.М.
УХВАЛА

Апеляційного суду Вінницької області

від 18 грудня 2007 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої:
Якути О.І.

Суддів:
Міхасішина І.В., Щолокової О.В.

При секретарі:
Яблонській І.Л.

розглянувши у
відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 26 вересня
2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя; ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя; ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5, виконкому Барської міської ради про
визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, визнання
Державного акту на землю недійсним, визнання права власності на незавершену
будівництвом будівлю; ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод в
користуванні жилим приміщенням; ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Барського районного суду Вінницької області від 26 вересня 2007 року позов
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено повністю. Договір купівлі-продажу земельної
ділянки площею 0,0552 га по АДРЕСА_1 від 28.08.2001 р. ОСОБА_2 у ОСОБА_5
визнано недійсним.

Визнано
недійсним Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від
18.09.2001 p.,
виданий на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0552 га по АДРЕСА_1.

Визнано за
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках право власності на земельну ділянку, площею
0,0552 га та на незавершену будівництвом будівлю, готовністю 55% вартістю 35559
грн., які розташовані по АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_6
в квартиру по АДРЕСА_2

Позов ОСОБА_2
про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням
задоволено повністю.

Позбавлено
ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням в квартирі по АДРЕСА_2

В позові ОСОБА_1 про вселення її в квартиру по АДРЕСА_2,
усунення перешкод в користуванні квартирою, про поділ спільного майна подружжя
в частині визнання права власності на квартиру по АДРЕСА_2 відмовлено.

Вирішено
стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5 виконкому Барської міської ради
на користь ОСОБА_4 200,02 грн. понесених судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 8,50 грн. понесених судових витрат.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, а справу направити на новий
судовий розгляд в інший суд першої інстанції, оскільки рішення суду є
незаконним , постановленим з порушенням норм матеріального права.

Апеляційна
скарга не підлягає до задоволення по слідуючим мотивам.

Судом першої
інстанції встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2  було
зареєстровано Барським відділом РАЦС 13.07.1991 року та  розірвано 08.09.2003 р.

Згідно ст. 70 СК
України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним договором.

Сторони по
справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійшли згоди в частині поділу спільного майна
подружжя (побутової техніки та меблів), уклавши мирову угоду 04.09.2007 року
(а.с. 54 т. 2).

Ухвалою
Барського районного суду Вінницької області від 04.09.2007 року мирова угода
була затверджена, а провадження по справі в частині визначення позовних вимог
закрито (а.с. 55 т. 2).

Відповідно до
п.3 ч. 1 ст. 57 СК України, майно, набуте дружиною або чоловіком за час шлюбу,
але за кошти, які належали їй або йому особисто - є особистою приватною
власністю відповідно дружини або чоловіка

Перевіривши
обставини по справі та вислухавши пояснення свідків по справі, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що вимога ОСОБА_1 про визнання квартири по
АДРЕСА_2 спільним майном подружжя не підлягає до задоволення, оскільки
зазначена квартира була придбана ОСОБА_2 на підставі договору міни від
26.07.2000 р.(а.с. 12 т. 1), засобом платежу за яку були дві однокімнатні
квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4, які належали ОСОБА_2 на праві приватної
власності.

Задовольняючи
вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.08.2001р. та
Державного акту на землю недійсними, суд виходив з того, що ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_4 придбав земельну
ділянку площею 0,0552 га, за що продавець отримав 1000 грн., а тому Державний
акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 18.09.2001 p.. виданий на ім'я
ОСОБА_2    є недійсний.

Задовольняючи
вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про визнання права власності на незавершену будівництвом будівлю по
АДРЕСА_1, суд виходив із того, що саме вони за власні кошти та власною працею
проводили будівництво даної будівлі, про що свідчать наявні в справі платіжні документи
та накладні на ім'я ОСОБА_4 про придбання ним будматеріалів та покази свідків.
Процент готовності незавершеної будівництвом спірної будівлі, відповідно до
витягу із судово-технічної експертизи складає 55%, вартість якої складає 35559
грн.

Щодо скасування
рішень Барської міської Ради № 232 від 23.04.02 р. та № 50 від 21.01.2004     р.,
то дана вимога не була зазначена в резолютивній частині позову, а також не
заявлялась в судовому засіданні, а тому розгляду у суді не підлягає.

Згідно ст.107 ЖК
України в разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне місце
проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня
вибуття.

Вимоги ОСОБА_1 про вселення її в
квартиру по АДРЕСА_2 не підлягають до задоволення, оскільки судом встановлено,
що вона добровільно у вересні 2003 року залишила спірну квартиру, не маючи
наміру в ній проживати та постійно мешкає в АДРЕСА_4.

Крім того, дана
квартира була придбана ОСОБА_2 на підставі договору міни від 26.07.2000 року, а
тому він являється її одноосібним власником.

В той же час,
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, підлягають повному задоволенню.

Щодо вимоги
ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_6, про його вселення
в спірну квартиру , а також враховуючи визнання позову в цій частині ОСОБА_2,
суд приходить до вірного висновку про можливість вселити дитину у спірну
квартиру для проживання з батьком.

Судом правильно
застосовані норми матеріального та процесуального права, тому немає підстав для
скасування рішення суду.

Керуючись ст.
ст. 307, 308 ЦПК України; колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Барського
районного суду Вінницької області від 26 вересня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає
чинності з моменту її проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня її проголошення до
Верховного Суду України.