Справа № 2-249/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 квітня 2007
року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі
: головуючої - судді АГЕЄВОЇ Є.О., з участю секретаря КЛЕВЕЦЬКОЇ О.М., позивача
ОСОБА_1. його представників ОСОБА_2., ОСОБА_3., відповідачки ОСОБА_4. та її представника ОСОБА_5.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_4про стягнення боргу і процентів за договором позики та
за зустрічним позовом ОСОБА_4до ОСОБА_1про визнання боргової розписки недійсною
та визнання фіктивним договору позики,-

встановив:

ОСОБА_1. заявлено позов до ОСОБА_4. про стягнення боргу
та процентів за договором позики . Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 23
травня 2006 року відповідачка ОСОБА_4. позичила в нього 18000 гривень , які
зобов'язалася повернути до кінця 2006 року , про що зазначила в розписці . Борг
своєчасно не повернула . Просить суд стягнути з відповідачки борг в сумі 18000
гривень та стягнути проценти від суми позову згідно розміру облікової ставки
НБУ у розмірі 9,5 % за 242 дні, що складає 1133,75 грн , 215 грн сплаченого ним
держмита та 30,00 грн оплати інформаційно-технічного забезпечення судового
процесу.

ОСОБА_4. заявила зустрічний позов до ОСОБА_1. про
визнання боргової розписки

недійсною
та визнання фіктивним договору позики. Заявлену вимогу обґрунтувала тим , що
знайома з ОСОБА_1. , який займається підприємницькою діяльністю і протягом
2003-2004 років здійснював ремонтні роботи в очолюваному нею Пенсійному фонді
України у Ковельському район і, у травні 2006 року ОСОБА_1. почав настирливо
вимагати від неї доплати за виконані роботи в сумі 18000 гривень , а 23 травня
2006 року примусив її написати розписку про те , що взяла в нього у борг 18000
гривень , хоча насправді ніяких грошей йому не позичала . Зазначена розписка
була дана нею внаслідок шантажу та погроз зі сторони ОСОБА_1..Про недійсність
розписки заявила в листопаді-грудні 2006 року правоохоронним органам , а
пізніше подала відповідну заяву до прокуратури. Просить суд визнати розписку
написану нею 23 травня 2006 року про позику у ОСОБА_1. 18000 гривень та визнати
недійсним фіктивний правочин позики 18000 гривень у ОСОБА_1. та стягнути з
останнього судові витрати.

Ухвалою суду від 8 лютого 2007 року позовні заяви ОСОБА_1. та ОСОБА_4.
об"єднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1. та його представники заявлений позов
підтримали у повному об"ємі , зустрічний позов не визнали в підтримання
заявленого позову та невизнання зустрічного пояснили , що дійсно працівниками
належного позивачу підприємства протягом 2003-2004 років виконувалися ремонтні
роботи в приміщенні пенсійного фонду Ковельського району , вважає , що фондом
забороговано кошти за виконання ремонтних робіт з приводу чого
пред"являлися відповідні претензії , зазначені

кошти не являються предметом спору даного спору. На прохання відповідачки
23 травня 2006 року позичив їй 18000 гривень про що вона дала відповідну
розписку . Ніяких погроз чи психологічного тиску, а також шантажу не
висловлював, ОСОБА_4. дала розписку в добровільному порядку, даної розписки
вона не оспорювала до моменту звернення його з позовом до суду . ОСОБА_4.
зобов'язувалася повернути борг до кінця 2006 року , однак цього не зробила .
Просять суд стягнути з відповідачки борг в сумі 18000 гривень , щомісячні
проценти відповідно до ставки НБУ України на момент отримання позики, а також
понесені позивачем судові витрати , позов ОСОБА_4. залишити без задоволення.

Відповідачка ОСОБА_4. та її представник позов ОСОБА_1. не визнали ,
заявлені відповідачкою вимоги підтримали у повному об"ємі пояснивши, що
працівниками підприємства належного позивачу виконувалися ремонтні роботи в
приміщенні пенсійного фонду , який очолює відповідачка , по завершенні робіт
ОСОБА_1. пред"явив претензію про те , що фондом заборговано йому 18000
гривень, хоча всі проплати
було здійснено повністю, що підтверджується відповідними перевірками, в
тому числі конторольно-ревізійного управління, однак ОСОБА_1. продовжував
наполягати на проплаті , шантажував ОСОБА_4. заявами про створення їй проблем
по роботі Під тиском останнього, а також перебуваючи в хворобливому стані
внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми на вимогу позивача відповідачка
була змушена 23 травня 2006 року написати письмову розписку про те, що взяла в ОСОБА_1.
у борг 18000 гривень , хоча насправді ніяких грошей не брала , просять суд
відмовити в задоволенні вимог позивача та задовільнити заявлені вимоги ОСОБА_4.
щодо визнання даної нею розписки недійсною та визнання недійсним фіктивного
правочинну позики 18000 гривень.

Заслухавши пояснення сторін , показання свідка , перевіривши матеріали
справи та дослідивши надані сторонами докази суд прийшов до наступного.

Судом
встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

З пояснень позивача ОСОБА_1. вбачається , що він 23 травня 2006 року
передав в борг відповідачці 18000 гривень.

Розпискою ОСОБА_4. стверджується та обставина , що остання 23 травня 2006
року дійсно позичила в ОСОБА_1. 18000 гривень , які зобов"язалася
повернути до кінця 2006 року. Власноручне виконання зазначеної розписки
ОСОБА_4. не заперечила , з заявою з приводу правомірності даної нею розписки в
правоохоронні органи ОСОБА_4. звернулася лише 06.02.2007 року /матеріал № 451
Ковельського МРВ УМВС УКРАЇНИ у Волинській області/ , тоді як позовна заява
ОСОБА_1. зареєстрована в суді 22.01.2007 року. Посилання відповідачки ОСОБА_4.
на те, що написання нею розписки було здійснено під психологічним тиском та
шантажем позивача не підтверджено жодними доказами. Пояснення відповідачки про
те , що розписка давалась нею в хворобливому стані внаслідок перенесеної в
дорожно-транспортній пригоді черепно-мозкової травми не може прийматись судом
до уваги , так як згідно представленої нею медичної документації ОСОБА_4.
пройшла стаціонарне лікування з 6 по 19 грудня 2006 року , після закінчення
якого на лікарняному не перебувала, лікування не проходила , стан здоров"я
останньої не перешкоджав виконанню покладених на неї службових обов"язків.
Таким чином, неможливо вважати дану відповідачкою розписку такою . що була дана
нею в силу особливості хворобливого стану організму.

Відповідно до ст.526 ЦК
УКРАЇНИ зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов договору та вимог Кодексу.

Позивач ОСОБА_1. в підтримання позовних вимог пояснив суду , що він 23 травня
2006 року передав відповідачці ОСОБА_4. в борг за її проханням 18000 гривень
про що остання написала розписку . Відповідачкою ОСОБА_4. не представлено суду
доказів того , що вона не брала в борг у відповідача 18000 гривень та
фіктивності даної нею розписки на підтвердження зазначеного боргу . Показання
свідка ОСОБА_6. суд не може розцінювати як доказ наявності тиску позивача на
відповідачку , оскільки остання не була очевидцем спілкування сторін. Суд
виходить з того , що відповідачка взяла в позивача в борг 18000

гривень , які зобов'язувалася повернути до кінця 2006 року про що написала
відповідну розписку , в строк протягом якого вона зобов'язувалася повернути
борг його не повернула тому суд вважає , що вимоги позивача ОСОБА_1. щодо
повернення відповідачкою боргу в сумі 18000 гривень підлягають до повного
задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_4. щодо визнання недійсною даної нею розписки та
визнання фіктивним право чину позики 18000 гривень задоволенню не підлягають з
викладених вище підстав.

Підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення з відповідачки
процентів від суми позову . Як вбачається з розписки при укладенні між
сторонами договору позики сума процентів сторонами не оговорювалася. Згідно ст.
1048 ЦК УКРАЇНИ
позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики
. Якщо договором не встановлено розмір процентів , їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного банку України . З 10.08.2005 року розмір
облікової ставки НБУ становить 9,5% . Від дня отримання відповідачкою позики з
23.05.2006 року розмір процентів складає 1133,75 грн.

Вимога позивача щодо стягнення з відповідачки понесених ним судових витрат
, а саме 215 грн сплаченого держмита , 30 грн оплачених коштів по
інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу підлягає до повного
задоволення.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215, 218 ЦПК України , на підставі ст.ст.
526,1046,1048,1049 ЦК УКРАЇНИ,
суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4на користь ОСОБА_1борг в сумі 18000 /вісімнадцяти тисяч
/гривень, 1133 /одну тисячу сто тридцять три/ грн. 75 коп розміру процентів за
договором позики ,215 /двісті п"ятнадцять/ грн. сплаченого державного мита
та 30 /тридцять/ грн. оплати інформаційно-технічного забезпечення , а разом
19378 /дев"ятнадцять тисяч триста сімдесят вісім/ грн. 75 коп.

В позові ОСОБА_4до ОСОБА_1про визнання боргової розписки недійсною та
визнання фіктивним договору позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської
області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4ст.295 ЦПК України.