Справа № 22ц-2859   2007 року                                  Головуючого в 1-й інстанції
Категорія   44                                                                Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

2007 року
грудня,  місяця «18» дня колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в
складі:

Головуючого                                                                -
Пузанової Л. В.

Суддів                                                                            -
Орловської Н.В.

Фурман
Т.Г.

при
секретарі                                                                -
Крестніковій О.В.

з участю
адвоката                                                         -
ОСОБА_2

розглянувши
у  відкритому  судовому засіданні  в  м.
Херсоні  цивільну справу за апеляційними
скаргами

ОСОБА_1,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4

на
рішення

Голопристанського
районного суду Херсонської області

від 17
жовтня 2007 року

в справі
за позовом

ОСОБА_1

до
ОСОБА_5 про   визнання   майна
спільною   сумісною   власністю,
поділ   майна   і стягнення частини суми грошової
компенсації та за позовом

ОСОБА_3,  ОСОБА_4

ДО ОСОБА_5 про
стягнення грошової компенсації,  -

ВСТАНОВИЛА:

В червні
2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права
власності та поділ майна,
зазначаючи,  що вона перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі з березня 1979 року. В 1996 році у
судовому порядку шлюб розірваний,  однак
фактично шлюбно-сімейні відносини продовжувалися.

У 1990
році,  в зв'язку з радіоактивним
забрудненням території внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС,  вони з дітьми переїхали з міста Дубровиці
Рівненської області до міста Гола Пристань Херсонської області,  передавши належний їм на праві власності
житловий будинок у м. Дубровиці на баланс Дубровицької міської ради.

У м.
Гола Пристань ними за спільні кошти побудований житловий будинок АДРЕСА_1,  правовстановлюючі документи на який видані на
ім'я відповідача.

Крім
того,  на підставі судових рішень ОСОБА_5
отримав від Дубровицької райдержадміністрації грошову компенсацію за переданий
на баланс міської ради житловий будинок в розмірі 51024, 12 грн. та від
Головного управління праці та соціального захисту населення Херсонської
обласної державної адміністрації 113950 грн. в рахунок компенсації витрат на
будівництво жилого будинку у м. Гола Пристань.

Посилаючись
на те,  що вказаними грошовими коштами
відповідач розпорядився на власний розсуд,
а її право на домобудівлю АДРЕСА_1 не визнає,  позивачка просила суд визнати вказану
домобудівлю спільною сумісною з відповідачем власністю,  виділити їй 1/2 частину цієї
домобудівлі,  стягнути з відповідача на
її користь 1/2 частину сум компенсацій,
отриманих відповідачем на підставі рішення Заріченського районного суду
Рівненської області від 13.02.2001 року та Голопристанського районного суду
Херсонської області від 08.07.2005 року,
всього - 82487 грн.,  а також
виділити їй 1/2 частину придбаного спільно з відповідачем рухомого майна
відповідно до переліку,  викладеного у
додатку № 2 до позовної заяви та стягнути на її користь судові витрати.

У серпні
2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про
стягнення грошових коштів,
зазначаючи,  що отримана
відповідачем компенсація витрат на будівництво будинку,  що розташований в АДРЕСА_1,  розрахована на всіх членів сім'ї,  в тому числі і на них,  його дітей,
як постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отримавши
цю компенсацію і розпорядившись грошовими коштами на свій розсуд відповідач
позбавив їх права на забезпечення житлом відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,  які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вважаючи
такі дії незаконними,  позивачки просили
суд стягнути з ОСОБА_5 на їх користь по 28487 грн. кожній,  що становить по 1/4 частині суми компенсації
за будівництво житла,  отриману ним на
всіх членів сім'ї згідно рішення суду.

Ухвалою
від 03 вересня 2007 року суд об'єднав вказані вище позови в одне провадження.

Рішенням
суду від 17 жовтня 2007 року постановлено у задоволенні позову ОСОБА_3,  ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення частини суми
грошової компенсації відмовити.

Позовну заяву
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виділити
ОСОБА_1 у приватну власність: спальний гарнітур вартістю 2500 грн.,  стінку польську (2700 грн.),  жилу кімнату (4000 грн.),  полірований стіл (180 грн.),  шафу 3-х створчату з антресолями (1500
грн.),  двоспальне дерев'яне ліжко (900
грн.),  7 стільців (700 грн.),  килим розміром 1, 5 х 2 м (320 грн.),  килимові та штучні покриття (1773 грн.),  куток м'який «Славутич» (900 грн.),  пилосос круглий (320 грн.),  2 газові плити (1200 грн.),  3 пральні машинки (1200 грн.),  2 газові балони (200 грн.),  масляний обігрівач (380 грн.),  1 насос ВЦМ (400 грн.),  швейну машинку в неробочому стані (200
грн.),  тачку з двома колесами (280
грн.),  драбину стрем'янку вуличну (350
грн.),  2 котли під тверде паливо (1300
грн.),  2 пластмасові каністри на 50 л
(82 грн.),  1 пластмасову каністру на 30
л (42  грн.),   5 металевих 2-х дюймових

чотирьохметрових
труб (500 грн.),  6 люстр (360
грн.),  чотири двовідерні каструлі (248
грн.),  2 емальовані відра (112
грн.),  електроплиту 2-х комфорочну з
духовкою (600 грн.),  2 пластмасові баки
(54 грн.),  одну емальовану миску (28
грн.),  м'ясорубку (60 грн.),  4 каструлі емальовані (140 грн.),  м'ясорубку (60 грн.),  4 каструлі емальовані (140 грн.). Всього
майна на суму 23529 грн.

Виділити
ОСОБА_5 у приватну власність 1 газовий балон вартістю 100 грн.,  електродриль - 150 грн.,  електронаждак - 240 грн.,  один насос БЦМ - 400 грн.,  швейну машинку в робочому стані - 500
грн.,  одну тачку на одному колесі (380
грн.),  слюсарні лещата - 120 грн.,  одну алюмінієву каністру на 20 л - 75
грн.,  20 штук алюмінієвих 3-х метрових
швелерів (900 грн.),  п'ять двохдюймових
металевих труб - 500 грн.,  одну
дюралюмінієву каструлю - 70 грн.,
картоплечистку - 95 грн. Всього ОСОБА_5 виділено майна на суму 3430 грн.

В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити в частині незадоволених
позовних вимог і визнати домобудівлю АДРЕСА_1 її з відповідачем спільною
сумісною власністю та виділити їй 1/2 частину цієї домобудівлі. Стягнути з
відповідача на її користь 56975 грн. - 1/2 частину суми компенсації за
будівництво зазначеної домобудівлі,
отриманої відповідачем за рішенням Голопристанського районного суду від
08.07.2005 року В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила,  що висновки суду не відповідають обставинам
справи та нормам сімейного законодавства.

ОСОБА_3
та ОСОБА_4,  оскарживши рішення суду в
частині відмови у задоволенні заявлених ними позовних вимог,  просять його змінити,  стягнувши з відповідача на їх користь по
28487 грн. коленій,  що становить по 1/4
частині суми компенсації за будівництво жилого будинку,  отриманої ним на всіх членів сім'ї.

У
письмових запереченнях на апеляційні скарги представник ОСОБА_5 - адвокат
ОСОБА_2 їх доводи не визнав,  а рішення
суду просить залишити без змін.

Заслухавши
доповідача,  перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах визначених
ст. 303 ЦПК України,  колегія
суддів дійшла висновку,  що апеляційні
скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог про визнання спірного будинку спільною сумісною
власністю подружжя та про стягнення грошової компенсації,  виділеної у відшкодування вартості
збудованого будинку,  суд виходив з
того,  що будинок був розділений ОСОБА_5
та ОСОБА_1 добровільно з виплатою на користь позивачки вартості належної їй
частки,  в тому числі і щодо отриманої
ОСОБА_5 грошової компенсації.

Позовні
вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд вважав необґрунтованими через те,  що останні не довели свою участь у
будівництві спірного будинку.

Проте
повністю погодитися з висновками суду не молена,  оскільки суд прийшов до них,  допустивши порушення норм матеріального та
процесуального права.

Так,
судом встановлено,  що
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1979 року по 1996 рік
/а.с. 38/.

У 1992
році на підстав направлення для працевлаштування та забезпечення житлом,  виданого виконавчим комітетом Рівненської
обласної ради народних депутатів,
ОСОБА_5 та члени його сім'ї: дружина ОСОБА_6,  дочка ОСОБА_7,  1980 року народження і дочка ОСОБА_8,  1981 року народження,  переселилися з м. Дубровиця Рівненської
області в зв'язку з радіоактивним забрудненням цього населеного пункту
внаслідок аварії на Чорнобильській ЛЕС
в Голопристанський район Херсонської області /а.с. 13/.

В період
перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям ІНФОРМАЦІЯ_1 розпочато
будівництво жилого будинку,
розташованого в АДРЕСА_1.

Будинок
зданий в експлуатацію в січні 1999 року,
в 12 лютого 1999 року на підставі рішення Голопристанської міської ради
на ім'я ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на жилий будинок /а.с.
42,  43/.

Після
розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 поділ спільно нажитого майна в установленому
законом порядку не проводили,  а ОСОБА_1
постійно проживала у зазначеному вище будинку,
в тому числі з 2005 року - без реєстрації.

08 липня
2005 року Голопристанський районний суд розглянув цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до головного управління праці та соціального захисту населення
Херсонської області державної адміністрації про стягнення коштів за будівництво
житлового будинку і постановив рішення,
яким стягнув на користь ОСОБА_5 113950 грн. в рахунок компенсації витрат
на будівництво жилого будинку відповідно до Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян,  які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як
вбачається із змісту судового рішення,
розмір належного ОСОБА_5,  як
забудовнику жилого будинку за власні кошти,
визначався судом із розрахунку вартості 13, 65 кв.м.  площі на кожного члена сім'ї /а.с. 10-11/.

07
листопада 2006 року рішення суду виконано в порядку,  передбаченому Законом України «Про виконавче
провадження» /а.с.  12/.

Вказані факти
сторони не оспорюють і не спростовують.

Таким
чином,  встановивши,  що подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 побудувало спірний
будинок після переселення із зони радіоактивного забруднення,  перебуваючи у зареєстрованому шлюбі,  суд при вирішенні питання про визнання цього
будинку спільною сумісною власністю вважав,
що отримавши в травні 2004 року від ОСОБА_5 25000 грн. в рахунок
компенсації належної їй частки,  ОСОБА_1
втратила право вимагати виділу цієї частки в будинку в натурі.

При
цьому суд не з'ясував,  чи відповідала
сума грошової компенсації,  фактичне
отримання якої ОСОБА_1 заперечує,
вартості належної їй частки в будинку і не обґрунтував свої висновки
щодо правового значення,  при наведених
вище дійсних обставинах справи,
підписаної нею та нотаріально посвідченої 20.01.2003 року заяви про
те,  що спірний будинок побудований за
особисті кошти ОСОБА_5 і вона не має права на 1/2 ч. в спільному майні подружжя
/а.с. 26/.

Відрахувавши
початок перебігу строку позовної давності щодо поділу спільного майна подружжя
з моменту видачі ОСОБА_1 відповідної заяви,
суд не зважив,  що вона
користувалася спірним будинком за призначенням,
проживаючи в ньому і,  як вона
зазначає,  ОСОБА_5 не заперечував її
право на вказане нерухоме майно.

Вирішуючи
спір про виділ частки із спільної сумісної власності в будинку АДРЕСА_1,  суд не звернув уваги на те,  що 17/50 ч. цього будинку на день вирішення
спору,  що виник між бувшим подружжям,  належить ОСОБА_9 на підставі договору
купівлі-продажу,  посвідченого
нотаріально 17.07.2006 року /а.с. 50/.

В порушення  ст.  10
ЦПК України суд не роз'яснив позивачці ОСОБА_1 її право на оспорення цього
договору,  зважаючи на її заперечення
щодо законності угоди і питання про залучення до участі в справі ОСОБА_9 в
порядку,  встановленому  ст. 36 ЦПК України,  не вирішив.

При
вирішенні позову про стягнення грошової компенсації за будівництво житла,  суд не звернув уваги на те,  що отримана ОСОБА_5 за судовим рішенням сума
грошових коштів як компенсація вартості понесених ним витрат на будівництво
спірного жилого будинку визначена із розрахунку частки кожного члена
сім'ї,  які відселилися разом з ним з
території,  що зазнала радіоактивного
забруднення.

Відповідно
до  СТ. 32 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян,  які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вказана грошова компенсація
передбачена державою як спосіб безплатного забезпечення жилими приміщеннями
вказаної вище категорії громадян.

Суд,  зважаючи на вказані вимоги закону,  необґрунтовано,  як на підставу для відмови у задоволенні
позову в цій частині послався на те,  що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не приймали участь в будівництві і не з'ясував,  чи не являється факт отримання ОСОБА_5
грошової компенсації з врахуванням частки кожного члена сім'ї визнанням ним
забезпеченого державою вкладу членів його сім'ї у будівництво будинку і чи не
вплинуло це на статус будинку як об'єкта спільної власності сім'ї,  а звідси - не уточнив суть
правовідносин,  що виникла між сторонами
та підстави заявленого позову.

Враховуючи,  що позивачі в обґрунтування позову в цій
частині посилалися на втрату в результаті отримання ОСОБА_5 грошової
компенсації з розрахунку на кожного члена сім'ї можливості реалізувати своє
право на безплатне забезпечення жилим приміщенням в порядку,  передбаченому Законом України «Про статус і соціальний
захист громадян,  які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
суду належало залучити до участі в справ відповідний орган державної
влади чи місцевого самоврядування,  до
повноважень якого вказаним законом віднесено вирішення питання про забезпечення
громадян,  які евакуйовані,  відселені або самостійно переселилися з
територій,  що зазнали радіоактивного
забруднення,  жилими приміщеннями.

Відмовивши
у задоволенні позову в цій частині,  суд
не з'ясував правову позицію вказаного вище органу,  в той час,
як в результаті ухваленого судом рішення у позивачів виникне право
заявити вимоги про виконання державою свого обов'язку по забезпеченню їх
житлом.

Не
роз'яснив суд позивачам і їх право на оскарження ухваленого Голопристанським
районним судом 08.07.2005 року рішення в справі за позовом ОСОБА_5 до головного
управління праці та соціального захисту населення Херсонської
облдержадміністрації про стягнення коштів на будівництво жилого будинку в
апеляційному порядку /а.с.
10-11 /.

Таким
чином,  колегія суддів приходить до
висновку,  що суд неповно з'ясував
обставини,  які мають важливе значення
для правильного вирішення спору; не роз'яснив позивачам право на вчинення
відповідних і зазначених вище процесуальних дій,  які необхідні для захисту їх прав та
інтересів у спірних правовідносинах та не попередив про наслідки невчинення
таких дій і вирішив питання про права та обов'язки осіб,  які не брали участі в справі,  а тому ухвалене ним рішення в частині відмови
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання будинку спільною сумісною
власністю,  його поділ та стягнення
грошової компенсації підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на
новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до п.4 ч.1  ст. 311 ЦПК України.

При
новому розгляді суду слід врахувати висновки і мотиви,  з яких скасовано рішення,  сприяти всебічному та повному з'ясуванню
обставин справи і залежно від встановленого відповідно до вимог закону вирішити
спір.

Законність
та обґрунтованість рішення суду в неоскарженій частині в силу вимог  ст. 303 ЦПК України судом апеляційної
інстанції не перевірялися.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст. 303,  307,  п.4 ч.1
ст. 311 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4 частково задовольнити.

Рішення
Голопристанського районного суду від 17 жовтня 2007 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання будинку спільною сумісною власністю,  його поділ та стягнення грошової компенсації
скасувати,  а справу в цій частині позову
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині
це ж рішення залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двох місяців до Верховного Суду України шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.