Справа
22ц-13 79/2007                                                        Суддя
1 інстанції -Гапонов А.В..
14                                                                         Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ                              УКРАЇНИ

15 березня 2007 року                                                                                                  м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області

в
складі: головуючого судді Круглікової К.С., суддів:  Олєйникової Л.С. Лук"янової СВ.,

при
секретарі                           Чернишенко
К.Ф ,

за
участю адвоката                  ОСОБА_6

в
присутності   сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1-представника позивача ОСОБА_2на рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 14 грудня 2006 року в справі за позовом
ОСОБА_2доОСОБА_3про визнання угоди довічного утримання недійсним та стягнення
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 грудня 2006
року у задоволенні позову ОСОБА_2доОСОБА_3про визнання угоди довічного
утримання недійсним та стягнення моральної шкоди, відмовлено в повному обсязі у
зв"язку з недоведенністю позову.

Судом
при розгляді спору було встановлено, що 19 травня 2006 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання,згідно якого ОСОБА_4передає у
власність ОСОБА_3належну їй на праві приватної власності квартируАДРЕСА_1 , в
замін чого ОСОБА_3 зобов'язалася надавати відчужувачеві довічне матеріальне
забеспечення ,яке оцінюється сторонами у суму 160 грн у вигляді забеспечення
відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у
відчужуваній квартирі ,двух раз на місяць купувати продукти харчування у
відповідності з вимогами відчужувача,та інше /а.с.67/

Дійшовши
до висновку,що позовні вимоги позивачки не доведені,суд відмовив в позові.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 -представник позивача ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу,в якій просить рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 14 грудня 2006 року скасувати посилаючись на те,що судом
неповно з"ясовані обставини,які мають значення для справи.

При
цьому ,в обгрунтування апеляційної скарги вказали,що суд неправомірно посилався
на норми розірвання договору довічного утримання,коли позовні вимоги про визання
договору недійсним по факту незаконного визначення в психіатричну лікарню
присторілої,паралізованої сестри позивача.Вважають ,що з боку ОСОБА_3 порушені
умови договору .В договорі вказано,що відповідачкаОСОБА_3 укладаючи угоду
довічного утримання з ОСОБА_4 одержала у власність її квартиру в замін чого
ОСОБА_3 зобов'язалася надавати відчужувачеві довічне матеріальне забеспечення
,яке оцінюється

2

сторонами
у суму 160 грн
у вигляді забеспечення відчужувана житлом шляхом збереження права
безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі ,двух раз на
місяць купування продуктів харчування у відповідності з вимогами відчужувача,та
інше /а.с.67/,що протирічить вимогам ст.744 ЦК України.Пояснення лікаря-психіатраОСОБА_5 є
противозаконними та протирічними.З його пояснень слідчить,що госпіталізація
ОСОБА_4він провів з причини її відмови від їжі зі слів ОСОБА_3алеОСОБА_4 дала згоду на
госпіталізацію .Використано безпорадний станОСОБА_4.Вважають,що судом порушені
норми ЦПК,а саме ст.160 ЦПК України,що двом свідкам були задані одні й ті самі
питання відносно сміття у квартирі та провідуванняОСОБА_4 родичами,коли це
несуттєво для розгляду цього спору. На її думку дієздатністьОСОБА_4 в судовому
засіданні не встановлена в повній мірі.Просить визнати факт госпіталізації
відповідачкою -сестри позивачки 30 червня 2006 року до психіатричної лікарні,як
односторонню відмову від договірних зобов"язань,що на підставі ст.651 ч.3
ЦК України вважає його розірваним

Вважають,що
судом необгрунтовано відмовлено у відшкодуванні і моральної шкоди,оскільки
обгрунтованість вимог витікає зі ст.283 п.6 ЦК України.Відповідачка порушила
право сестри позивачки на належне утримання та моральну підтримку родичів.На
протязі двух днів позивачка не могла побачитися з тяжкохворілою сестрою,що спричино
їй тяжкі душевні страждання.Відповідачка ОСОБА_3 забрала
паспортОСОБА_4,написала до міліції заяву про те ,що їй не дали захоронити
померлу,що привело позивачку до сильного хвилювання.Віддовідачка надала суттєву
шкоду здоров"ю позивачки та має право на відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивачка підтримала вимоги
апеляційної скарги,просить її задовольнити та скасувати рішення суду.

Відповідачка заперечувала проти доводів апеляційної скарги,просить її
відхилити,рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю -доповідача ,сторони,дослідивши матеріали цивільної
справи,апеляційний суд вважає,що апеляційна скарга ОСОБА_1-представника
позивача ОСОБА_2підлягає частковому задоволенню ,а рішення суду скасуванню з
наступних підстав.

Згідно статті 311 ч.1 п.5 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд,якщо суд розглянув не всі вимоги і цей
недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом
першої інстанції.

Розглядаючи
позов,судом першої інстанції встановлено ,що
19 травня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір довічного
утриманнями дно якого ОСОБА_4передає у власність ОСОБА_3належну їй на праві
приватної власності квартируАДРЕСА_1 , в замін чого' ОСОБА_3 зобов'язалася надавати
відчужувачеві довічне матеріальне забеспечення ,яке оцінюється сторонами у суму
160 грн у вигляді забеспечення відчужувача житлом шляхом збереження права
безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі ,двух раз на місяць
купувати продукти харчування у відповідності з вимогами відчужувача,та інше
/а.с.67/

Згідно копії свідотства про смерть ОСОБА_4 померлаІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78
років /а.с.25/

Прийшовши до висновку,що ініціювання та підписання
договору довічного було волевиявленнямОСОБА_4 ,яка розуміла свої дії та
керувала ними,що з боку відповідачки не було порушено жодного пункту
договору,суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

Але з
таким висновком погодитися не можна.

2

Як вбачається із матеріалів справи,ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання угоди довічного утримання недійсним та
стягнення моральної шкоди,посилаючись на те,що договір довічного утримання ОСОБА_4вчинила під
впливом обману,помилки ,оскільки в момент підписання договору,в силу свого
віку,не могла правильно розуміти наслідки укладеного договору. Крім
того,відповідачкою не виконувались зобов"язання,передбачені договором
довічного утримання.Просила суд визнати договір довічного утримання
недійсним,посилаючись на норми ст.229 ,755,756 ГК УКраїни та стягнути з
відповідачки моральну шкоду у розмірі 1500 грн.,посилаючись на норми ст.23 ЦК
України.

Вказані позовні вимоги підтримала в судовому засіданні представник позивача
ОСОБА_1

Розглядаючи позов, не вточнивши позовні вимоги позивачки,на підставі яких
вона вважає угоду довічного утримання недійсною,суд прийшов до висновку ,що ОСОБА_4 розуміла свої
дії та керувала нимидоч позивачка таких вимог та з цих підстав,передбачених
ст.225 ЦК України
не ставила.На думку апеляційного суду,без проведення судово-психіатричної
експертизи такий висновок суду є передчасним.Інші вимоги позову ОСОБА_2 не
розглянуті. З рішення суду взагалі не зрозуміло,які норми матеріального права
суд застосував та з яких же підстав прийшов до такого висновку.Крім
того,посилаючись на те,що відповідачкою не було порушено жодного пункту
договору довічного утримання,суд помилково встановив,що це підстави для
визнання договору недійсним,оскільки підстави,на які посилається позивачка та
суд є підставою для розірвання договору або застосування інших встановлених
наслідків,а не визнання угоди недійсною,вимагати та посилатися на які може
тільки сторона по угоді. Підстави визнання угод недійсними та розірвання угод є
взаємовиключними між собою і не можуть розглядатися одночасно.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає ,що висновок суду в рішенні
суду від 14 грудня 2006 року не відповідає нормам процесуального закону і
підлягає скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд на підставі
ст.311 п.5 ЦПК України.

Керуючись
статтями 307, 311 п.5,315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1-представника позивача ОСОБА_2    задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 грудня 2006
року скасувати і справу направити на новий судовий розгляд по суті в той же суд
в іншому складі суду.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.