" серпня 2007 року апеляційний суд Житомирської області в складі:
судді    Головчук С.В.
суддів:                                               Забродського
при секретарі судового
засідання        Прищепа О.А.,
з участю                                           сторін
та прокурора Вихристюк О.Л.
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційні скарги
Ружинської районної державної адміністрації та виконкому Ружинської селищної
Ради на рішення Ружинського районного суду від 31 жовтня 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Ружинської селищної Ради, Ружинської райдержадміністрації
про захист права на безпечне для життя і здоров"я довкілля,
першого заступника прокурора Житомирської області в інтересах ОСОБА_2 до
Ружинської селищної Ради, Ружинської райдержадміністрації про зобов"язання
виділення земельної ділянки для облаштування нового кладовища,
ОСОБА_3 до Ружинської селищної Ради, Ружинської райдержадміністрації, ОСОБА_4.
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
захист права на безпечне для життя і здоров"я довкілля,
У жовтні 2004 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. Просила
зобов"язати відповідача відвести земельну ділянку для облаштування нового
кладовища у с Заріччя
Ружинського району. Посилалася на те, що існуюче кладовище розташоване на
відстані 10 метрів від належного їй жилого будинку, хоча за діючими санітарними
нормами воно має бути розміщене не менше, ніж за 300 м.
У лютому 2005 року перший заступник прокурора області
звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2. Просив зобов"язати
Ружинську селищну Раду виділити земельну ділянку для облаштування нового
кладовища. При цьому посилався на те, що діюче кладовище в с.Заріччя
розташоване на відстані 10 м. від жилого будинку позивача при нормативі
санітарно-захисної зони
Справа №22ц/1289                                        Головуючий
у суді 1 -ї інст.Нейло В.М.
59                                                   Суддя-доповідач
для кладовищ 300 метрів. Прокурор також зазначав, що у 2000 році постановою
головного санітарного лікаря району із зазначених вище підстав було заборонено
поховання на діючому кладовищі у с.Заріччя. Проте вказана постанова
відповідачем не виконується до 'цього часу, чим порушується право позивача на
безпечне для життя і здоров"я довкілля.
У квітні 2005 року ОСОБА_3. також звернулася до суду з позовом. Просила
зобов"язати селищну Раду тимчасово перенести поховання на протилежний від
пров. Ковпака бік кладовища - до улоговини. Зобов"язати головного лікаря
Ружинської районної санітарно-епідеміологічної служби ОСОБА_4 здійснювати
контроль за тимчасовим перенесенням поховань на незайняту ділянку кладовища.
Зобов"язати Ружинську селищну Раду вільну територію санітарно-захисної
зони кладовища до жилих будинків засадити хвойними та листяними породами дерев
та стягнути з відповідачів на її користь 3000 грн. на відшкодування моральної
шкоди. Заподіяння моральної шкоди пов"язує з неправомірними діями
відповідачів щодо порушення прав її сім"ї на безпечне для життя і
Всі зазначені вище позови об"єднані судом в одне провадження. Ухвалою
суду від 23.10.2006 року до участі в справі в якості відповідача було
притягнуто Ружинську райдержадміністрацію (а.с.142).
Рішенням Ружинського районного суду від 31 жовтня 2006 року
зобов"язано Ружинську райдержадміністрацію відвести земельну ділянку для
облаштування нового кладовища в с.Заріччя Ружинського району на відстані від
жилих будинків, що забезпечує дотримання встановлених санітарних норм. Визнано
поховання, означені пам"ятниками ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10
остаточними похованнями в правому секторі кладовища. Цим же рішенням Ружинську.
селищну Раду зобов"язано залишки території санітарно-захисної зони між
похованнями та житловим будинком ОСОБА_3 засадити хвойними і листяними деревами
у термін до 1 травня 2007 року. Стягнуто з Ружинської селищної Ради на користь
ОСОБА_3 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди та витрати по наданню
юридичної допомоги адвоката в сумі 1000 грн. В задоволенні решти вимог ОСОБА_3.
відмовлено.

Крім того, додатковим рішенням того ж суду від 15 лютого 2007 року частково
задоволено позов ОСОБА_1. Зобов"язано Ружинську райдержадміністрацію
відвести земельну ділянку для облаштування нового кладовища в с.Заріччя
Ружинського району на відстані від жилих будинків, що забезпечує дотримання
встановлених санітарних норм. Стягнуто з Ружинської селищної Ради витрати по
сплаті судового збору: на користь ОСОБА_1- 17 грн., на користь ОСОБА_3.- 17
грн. та по 7,5 грн. на користь кожної з позивачок витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. Також стягнуто з
Ружинської райдержадміністрації на користь держави судовий збір в сумі 8,5 грн.
та 7,5 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

У
поданій апеляційній скарзі Ружинська селищна Рада порушує питання про
скасування рішення суду від 31 жовтня 2006 року з ухваленням нового рішення -
про відмову в позові, посилаючись на те,
що судом порушені норми матеріального та процесуального

права, висновки суду не
відповідають обставинам справи. Зокрема,
зазначає, що у 1991 році терміном на 20 років розроблений та затверджений
генеральний план селища Ружин, на якому визначені і межі кладовища. Порушити ці
межі неможливо. На думку апелянта, суд не врахував положення Закону України
„Про поховання та похоронну справу", згідно з якими закриття кладовища
можливе лише у разі відсутності на ньому місць для поховання. Апелянт «,
вважає, що суд вийшов за межі заявлених вимог, визначивши остаточні поховання в
правому секторі кладовища. Апелянт зазначає також, що, зобов"язуючи
провести озеленення кладовища, суд мав керуватися вимогами п.п.1.6,1.7 Порядку
утримання кладовищ. Вважає, що факт заподіяння моральної шкоди не доведений.
При цьому суд мав врахувати, що ОСОБА_3. з дітьми постійно проживають у
м.Славута Хмельницької області. ОСОБА_2. відмовився від земельної ділянки під забудову,
виділеної йому у 1984 році за 1 км. від кладовища.

У поданій апеляційній скарзі Ружинська РДА порушує
питання про скасування рішення від 31.10.2006 року в частині вимог, що
стосуються адміністрації з ухваленням нового рішення - про відмову в позові,
посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема
зазначає, що РДА до участі у справі не була притягнута. Утримання кладовищ в
належному стані віднесено до компетенції селищної Ради. Вважає, що відведення
нового кладовища повинно проводитися за кошти бюджету селищної Ради, оскільки
це потребує значних затрат. Вільна ділянка розташована на відстані 5 км. від
селища.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах, суд
вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи вимоги, заявлені до Ружинської райдержадміністрації, . суд
виходив з того, що порушені права позивачів слід відновити шляхом виділення
земельної ділянки для облаштування нового кладовища.

Проте, з такими
висновками суду погодитись неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_3. є
власниками жилих будинків відповідно НОМЕР_1 та НОМЕР_2 поАДРЕСА_1 ( т.1
а.с.7,46).

Земельна ділянка, яка належить позивачці ОСОБА_1 на праві приватної
власності, межує з кладовищем ( т.1 а.с.249).

Згідно з ч.1 та 2 ст.114 ЗК навколо об"єктів, які є джерелами
виділення шкідливих речовин, запахів тощо, з метою відокремлення таких
об"єктів від території житлової забудови створюються санітарно-захисні
зони. У межах цих зон забороняється будівництво житлових об"єктів та інших
об"єктів, пов"язаних з постійним перебуванням людей.

Державними санітарними правилами № 37 9/1404 встановлено, що
санітарно-захисна зона від території кладовища до житлових будівель повинна
бути не меншою 300 м.

Судом першої інстанції встановлено, що в даному випадку відстань від
кладовища до жилих будинків позивачів становить 10 метрів.

З
матеріалів справи вбачається, що порушення своїх прав позивачі пов"язують
саме із продовженням функціонування зазначеного кладовища. Вільні місця для
поховання на кладовищі в межах встановлених санітарними нормами,  відсутні.

Відповідно до ч.5 ст.8, ч.2 ст.23, ч.1 ст.30 Закону України
Про .поховання та похоронну справу питання про забезпечення будівництва місць
поховання, впорядкування їх та утримання в належному стані з дотриманням
обов"язкових містобудівних, екологічних та санітарно-гігієнічних вимог
віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування та їх виконавчих
органів. Утримання кладовищ забезпечується виконавчим органом сіл^ької,
селищної, міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету.

Отже, на райдержадміністрацію не може бути покладено обов"язок по
облаштуванню нового кладовища, оскільки такі питання не віднесені до її компетенції.
Крім того, як пояснила в суді представник адміністрації та вбачається із змісту
апеляційної скарги, ще в 1981 році райдержадміністрацією виділена земельна
ділянка за межами населеного пункту для облаштування нового кладовища.

За таких обставин рішення суду від 31.10.2006 року та додаткове рішення від
15.02.2007 року в частині вимог до райдержадміністрації підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Відновлення прав полягає у забороні проводити поховання на діючому кладовищі,
а не у виділенні нової земельної ділянки. Тому підлягає зміні рішення суду в
частині вимог до селищної Ради щодо визначення межі остаточних поховань з
ухваленням рішення про заборону поховання на цьому кладовищі.

Підлягає скасуванню також і рішення суду в частині зобов"язання
Ружинську селищну раду провести озеленення кладовища, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3.5 Державних санітарних правил та норм „Гігієнічні вимоги
щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України"-площа
для захисної зеленої зони по периметру ділянки та зелених насаджень повинна
бути не меншою 20% загальної площі кладовища.

Оскільки позивачі не надали доказів про те, що зелені насадження на
спірному кладовищі становлять менше зазначеної норми, то в цій частині вимог
слід відмовити. Крім того, самі позивачі в апеляційному суді пояснили, що в
даний час саджанці молодих дерев на кладовищі посаджені.

Разом з тим, висновки суду щодо покладення на селищну Раду обов"язку
відшкодувати моральну шкоду позивачці ОСОБА_3. є правильними.

Відповідно до роз"яснень, що викладені в п.3 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань
або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права
власності, інших цивільних прав.

Постановою
головного державного санітарного лікаря Житомирської області від 11 січня 2000
року заборонено поховання на кладовищі по вул.Ковпака у с.Заріччя.
Відповідальність за виконання цієї постанови покладено на селищного голову (
т.1 а.с.3). Зазначена постанова є чинною і викладені в ній обставини жодною із
сторін не заперечуються.

З 2000 року поховання на спірному кладовищі продовжувались. Це створювало
позивачці ОСОБА_3. незручності у користуванні своєю власністю, порушувало її
права та завдавало втрат немайнового характеру. Тому суд обгрунтовано вважав,
що саме бездіяльністю селищної Ради їй заподіяно моральну шкоду, на
відшкодування якої стягнув 1000 грн.

На
підставі викладеного і керуючись ст.ст. 8,23,30 Закону України Про поховання та
похоронну справу,ст.16,1167 ЦК
України, ст.ст.303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України суд

ВИРІШИВ :

Апеляційні скарги Ружинської районної державної
адміністрації та

виконкому Ружинської селищної Ради
задоволити частково.

Рішення
Ружинського районного суду від 31 жовтня 2006 року та

додаткове
рішення від 15 лютого 2007 року в частині вимог до

Ружинської  райдержадміністрації  скасувати,
ухваливши  нове

рішення.

Відмовити
ОСОБА_1, першому заступнику прокурора Житомирської області в інтересах ОСОБА_2,
ОСОБА_3в задоволенні позову до Ружинської райдержадміністрації про захист права
на безпечне для життя і здоров"я довкілля та про зобов"язання
виділення земельної ділянки для облаштування нового кладовища за
безпідставністю вимог.

Рішення
Ружинського районного суду від 31 жовтня 2006 року в частині вимог до
Ружинської селищної Ради змінити, заборонивши поховання на кладовищі по вул.
Ковпака у с.Заріччя Ружинського району.

Рішення
Ружинського районного суду від 31 жовтня 2006 року в частині зобов"язання
озеленити територію санітарно-захисної зони кладовища скасувати та відмовити
ОСОБА_3в задоволенні позову в цій частині вимог до Ружинської селищної Ради за
безпідставністю вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення
може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців
з дня його проголошення.