Справа №
22ц-4678/07         Категорія ЦП :40.
першій інстанції - Іванчук В.І. Доповідач - Плавич Н.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада
2007 року        м. Одеса

Судова колегія судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого -
Плавич Н.Д.

суддів - Галушко
Л.А.,  Кварталової A.M.

при секретарі -
Котової Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від
10.08.2007р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства
"Еенергопостачальна компанія "Одесаобленерго" про поновлення на
роботі,  стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,  відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,

встановила:

Позивач, ОСОБА_1.( раніше прізвище ОСОБА_1
звернулася з вказаним позовом до відповідача,  Відкритого акціонерного товариства"
"Еенергопостачальна компанія "Одесаобленерго" (надалі ВАТ
"ЕК "Одесаобленерго") 28.01.2005р.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те,  що на підставі наказу №2330-ОК від
28.12.2004р. вона була звільна з роботи ведучого інженера відділу збиту
електроенергії на підставі п 2ст.40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю
займаній посаді.

Позивач вважає,  що при її звільнені
адміністрація ВАТ "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго"
грубо порушила норми трудового законодавства,
просила поновити її на роботі на посаді ведучого інженера відділу збиту
електроенергії,  стягнути з відповідача
на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з
28.12.2004р. по час поновлення на роботі.

Позивач також посилалася на те,
внаслідок її звільнення вона отримала матеріальні збитки,  оскільки для підтримки матеріального стану
сім'ї змушена була продати земельну ділянку,
їй також була спричинена моральна шкода.

У відшкодування матеріальної і моральної шкоди позивач просила стягнути з
відповідача відповідно 1 043035грн. і 170 000грн.( загальна сума 1
213035грн.(а.с.101-103).

Відповідач позов
не визнав.

Рішенням суду 1 інстанції від 10.08.2007р. в позові
відмовлено в повному обсязі (а.с. 185-188).

В апеляційній скарзі позивач просить про скасування
рішення,  прийняття нового рішення про
задоволення позову в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального
права.

Розглянувши матеріали справи,  заслухавши судцю - доповідача,  доводи скарги,  заперечення на неї,  допитав свідка в суді апеляційної
інстанції,  колегія дійшла висновку,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає
з наступних підстав.

По матеріалам справи встановлено,  що позивачОСОБА_1. працювала в ВАТ
"Енергопостачальна компанія" Одесаобленерго" на посаді ведучого
інженера відділу збиту електроенергії.

На підставі наказу №2330-ОК від 28.12.2004р. позивач
звільна з роботи за пунктом 2ст.40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю
займаній посаді(а.с.20).

Ст.40п 2 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору
з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадках виявленої
невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок
недостатньої кваліфікації.

Вказана норма закону надає можливості для звільнення працівника у зв'язку з
невідповідністю посаді,  яку він
займає,  внаслідок недостатньої
кваліфікації,  яка виявлена власником при
проведенні атестації.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9
"Про практику розгляду судами трудових спорів" з наступними змінами
та доповненням передбачено,  що при
розгляді справ про звільнення за п.2 ст. 40 КЗпП України суд може визнати
правильним припинення трудового договору,
в тому разі якщо встановить,  що
воно проведено на підставі фактичних даних,
які підтверджують,  що внаслідок
недостатньої кваліфікації,  або стану
здоров'я працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових
обов'язків і його неможливо перевести за його згодою на іншу роботу.

З урахуванням вимог закону,
роз'яснень Постанови Пленуму,  суд
1 інстанції перевіряв підстави,  з яких
була звільна позивач,  і чи дотримався
відповідач вимог трудового законодавства при звільненні позивача.

При розгляді справи встановлено,  що
позивач була звільнена за наслідками атестації.

Відповідно до абзацу 3 Листа міністерства Праці та соціальної політики
України №06/2-4/1 від 01.06.1999р. невідповідність займаній посаді або
виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації може бути підставою для
звільнення даного працівника,  коли
власник має фактичні докази,  що саме
через це працівник не може належним чином виконувати покладені на нього трудові
обов'язки. Невідповідність займаній посаді,
внаслідок недостатньої кваліфікації може бути визнана за результатами
атестації працівника.

Атестація в ВАТ ЕК " Одесаобленерго" була проведена на підставі
наказу №1664-к від 11.10.2004р. " Про ведення атестації комерційної
дирекції " з ціллю оцінки професійних знань фахівців комерційної дирекції
компанії,  встановлення їх відповідності
займаним посадам,  а також у виконання
наказу ВАТ" Одесаобленерго" від 16.08.2003р. "Про результати
проведення позачергової атестації в 2003р.".

За вказаним наказом по відділу збиту електроенергії для проведення
атестації було призначено чотири працівника відділу,  в тому числі і позивачОСОБА_1.( ОСОБА_1 (а.с.46-
48,  61, 62).

У встановлений графіком строк,  16.11.2004р. було проведено засідання
атестаційної комісії щодо атестації позивача ОСОБА_1.( ОСОБА_1. Позивач на
посаді ведучого інженера відділу збиту електроенергії працювала з 25.06.2003р.
На основі доданих до атестаційної комісії матеріалів,  усної інформації на засіданні атестаційної комісії
було прийнято рішення,  що
позивачОСОБА_1. не відповідає займаній посаді. Вказане підтверджується графіком
проведення атестації,  атестаційним
листом на ОСОБА_1 ОСОБА_1.),  протоколом засідання атестаційної комісії №29 від
16.11.2004р.(а.с.48, 49, 50).

Встановлено,  що позивач оскаржувала в комісію по трудовим
спорам ВАТ ЕК "Одесаобленерго" висновок атестаційної комісії.

Своїм рішенням від 09.12.2004р. комісія по трудовим спорам визнала рішення
атестаційної комісії обґрунтованим( а.с.22)

За наслідками атестаційної комісії в ВАТ ЕК
"Одесаобленерго" був виданий наказ №2191-к від 06.12.2004р. про
невідповідність займаній посаді ряду працівників,  в тому числі і ОСОБА_1 -ОСОБА_1.(а.с46).

07.12.2004р. в.о. Голови правління ВАТ ЕК "Одеесаобленерго"
звернувся в профспілковий комітет компанії з поданням про дачу згоди на
звільнення позивача(а.с.23).

28.12.2004р. вказане подання було розглянуто на засіданні президії обкому
профспілки,  де була надана згода на
звільнення позивача на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. Вказане підтверджується
копією протоколу №24-ПО від 28.12.2004р.

Основним доводом апеляційної скарги позивача є довід про те,  що адміністрація в порушення вимог трудового
законодавства не запропонувала їй іншу роботу в ЕК "Одесаобленерго".

Частиною 2 ст.40 КЗпП України передбачено,
що звільнення з підстав,
зазначених в п. 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається,  якщо неможливо
перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції пояснив,  що позивачці на засіданні обкому
профспілки,  представником адміністрації
ОСОБА_2 була запропонована інша робота,
він якої позивач категорично відмовилася. В підтвердження своїх доводів
він додав колегії список вакантних посад,
які були вільні станом на 20.12.2004р.

Апеляційний суд витребував розширений протокол засідання президії,  в якому є відомості про те,  що,
дійсно представник відділу кадрів запропонував позивачці іншу роботу.

В апеляційному суді була допитана свідок,
член президії обкому профспілки ОСОБА_3.,  яка підтвердила,  що на засіданні профспілки,  коли розглядалося подання адміністрації про
звільнення позивачки на підставі п2 ст.40 КЗпП України,  був присутній робітник відділу кадрів
ОСОБА_2,  який запропонував позивачці
іншу роботу,  він іншої роботи позивач
відмовилася.

Позивач посилалася також на те,  що
її звільнення з робити є наслідком погіршення стосунків і конфліктом,  що виник між керівництвом
ЕК"Одесаобленерго" і її чоловіком,
який очолює незалежне підприємство по енергопостачанню.

Колегія вважає,  що вказаний довід не
має правового значення,  оскільки позивач
була звільнена з роботи за наслідком атестації і за рішенням атестаційної
комісії.

Дав оцінку обставинам,  що були
встановлені судом 1 інстанції,  допитав
свідка,  колегія погоджується з висновком
суду,  і вважає,  що будь - яких порушень трудового
законодавства при звільнені позивача по п.2ст.40 КЗпП України не було.

Позивач,  крім
вимог про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  просила стягнути з відповідача грошові суми у
відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Матеріальну шкоду у сумі
1043035грн. позивач пов'язує з тим,  що
вона внаслідок незаконних дій відповідача,
для підтримки матеріального стану своєї родини,  навчання свого сина,  продала земельну ділянку. Внаслідок
звільнення з роботи,  вона отримала
моральні страждання,  які оцінює в
170000грн.

Суд 1 інстанції відмовив в задоволені вказаних вимог і колегія з таким
висновком погоджується,  оскільки
встановлено,  що позивач звільнена з
роботи за наслідками проведеної атестації,
у відповідності з вимогами трудового законодавства,  і доказів про матеріальну і моральну шкоду не
надала.

Оскільки рішення постановлено на доказах і фактах,  які були встановлені і перевірені судом,  висновок суду відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.
ст. 303, 307ч1п1,  308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України,  судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,
рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від
10.08.2007р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства" "Еенергопостачальна компанія "Одесаобленерго"
про поновлення на роботі,  стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування матеріальної і моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі двох
місяців через суду касаційної інстанції.