Справа № 2-238 /2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

15 березня 2007 р.                                                  Ренійський
районний суд Одеської області

у складі:   -
головуючого судді Дудник В.І.;

·
при секретарі Касаповій О.У., Бондаренко С.М.,

·
за участю адвоката ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені
справу за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства «Аква» (третя
особа - голова
правління Шевченко Михайло Іванович) про виключення з наказу № 198 від 10.11.2006р. формулювання «із випробувальним
терміном», скасування наказу № 200 від 17.11.2006р.
про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Представник
відповідача, третя особа позовні вимоги не визнали, пояснили, що за наказом № 198 від 10.11.2006р. ОСОБА_1
був прийнятий на роботу в якості охоронця водоймища у ЗАТ «Аква» із іспитовим
строком. До видання наказу позивач написав заяву про прийняття на роботу, на
якій була поставлена віза «із іспитовим строком в 1 місяць», сам позивач відніс
цю заяву у відділ кадрів ЗАТ, отже він знав, на яких умовах його приймали на
роботу і погодився із цим, приступив до виконання своїх обов'язків, які були
йому роз'яснені особисто головою наглядової ради Поп В.М. У зв'язку із
неналежним виконанням позивачем своїх обов'язків, про що свідчили доповідні
записки, відносини між робітниками у трудовому колективі та ін., після
проведення перевірки і з'ясування обставин трудової дисципліни та виконання
трудових обов'язків, Поп В.М. санкціонував звільнення позивача, як такого, що
не пройшов місячний іспитовий строк. 17.11.2006р. на підставі наказу № 200 позивач був
звільнений за ст. 40 п.2 КЗпП
України за невідповідність займаній посаді. Вважають, що процедури як
прийняття, так і звільнення позивача проводилися із дотриманням трудового
законодавства, отже права його, як робітника, не порушувалися, у зв'язку із чим
будь-яка шкода не могла бути заподіяна. Що стосується доводів позивача щодо
того, що йому не були роз'яснені його трудові обов'язки, представник
відповідача пояснив, що в ЗАТ «Аква» дійсно типової та посадової інструкції
немає, вона для охоронців водоймищ не була розроблена, оскільки ця посада
тільки-но була введена, однак, функціональні обов'язки та обсяг роботи позивачу
були роз'яснені , він їх прийняв до відома та приступив до їх виконання, з цих
причин не відмовлявся від роботи.

В ході розгляду
справи судом були досліджені наступні документи: копія наказу №200 від
17.11.2006р. про звільнення ОСОБА_1; копія особової медичної книжки ОСОБА_1;
копія заяви позивача про прийняття на роботу від 10.11.2006р.; копія заяви
ОСОБА_3 про видачу документів із ЗАТ «Аква»; копія довідки ЗАТ «Аква» про
відсутність у товаристві профспілкової
організації; копія докладної від 13.11.2006р.; копія докладної від 15.11.2006р.;
копія докладної від 16.11.2006р.; копія наказу № 198 від 10.11.2006р. про
прийняття на роботу; копії актів від 18.11.2006р., 04.12.2006р.; копії
накладних про здачу сіток та риби; копії витягів з книги наказів ЗАТ.

Судом в ході
судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
вищезгаданими вимогами до ЗАТ «Аква», пояснивши, що він з 10.11.2006р. працював
у відповідача в якості охоронця водоймищ до 18.11.2006р., коли був звільнений
згідно п.2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за наказом керівництва відповідача №200 від
17.11.2006р. За підставу для звільнення позивача була взята виявлена нібито

невідповідність працівника займаній
посаді у період встановленого при прийомі на роботу іспитового строку. Позивач
просить виключити з наказу №
198 від 10.11.2006р.
по ЗАТ «Аква» формулювання про його прийом на роботу із випробувальним строком,
оскільки в дійсності такий не встановлювався, при прийомі на роботу це питання
не обговорювалося; скасувати наказ №
200 від 17.11.2006р. про його звільнення, оскільки положеннями п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України
передбачені зовсім інші підстави для звільнення працівника, а саме виявлення
його невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок
недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню
роботи, що в даному випадку не мало місце, так як позивач жодних медичних
протипоказань до цієї роботи не мав, а його кваліфікаційна відповідність
встановлювалася при співбесіді із Шевченко та Поп при прийомі на роботу; поновити його на роботі на минулій
посаді внаслідок незаконного звільнення, у зв'язку із чим також виплатити
середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в
розмірі 10 тис.
грн.

Заслухавши
пояснення позивача та його представника, підтримуючих позовні вимоги,
представника відповідача та третьої особи, заперечуючих проти задоволення
позовних вимог, показання свідків ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, вивчивши матеріали справи та надані документи, суд
приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до
ст. 26,27 КЗпП
України при укладені трудового договору може бути обумовлене угодою сторін
випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому
доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі
(розпорядженні) про прийняття на роботу. Строк випробування при прийнятті на
роботу робітників не може перевищувати одного місяця. Виходячи зі змісту цих
положень законодавства можна зробити висновок, що встановлення іспитового
строку повинно бути обговорено сторонами трудової угоди, а з урахуванням того,
що законодавством не виключається можливість його встановлення на строк і менше
одного місяця, то його термін повинен бути зазначений у наказі (розпорядженні).
Позивач стверджує, що при прийнятті на роботу йому не було повідомлено, що
відносно нього встановлюється іспитовий строк, про це він не знав аж до моменту
звільнення, здійсненого за цією підставою. На а.с. 34, 54, 56 містяться копії наказу ЗАТ «Аква» № 198 від 10.11.2006р.
та витяг з книги наказів, в жодній редакції наказу про прийняття на роботу
ОСОБА_1 не зазначений строк випробування при прийнятті на роботу. Щодо підпису
позивача, зробленого на наказі про прийняття на роботу, то як пояснював сам
позивач, підтвердили свідки ОСОБА_3., ОСОБА_4., цей документ вони всі
підписали, коли отримували копії наказів про прийняття на роботу та про
звільнення 04.12.2006р. Крім того, як передбачено ст. 28 КЗпП України,
якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника
роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом
цього строку вправі розірвати трудовий договір. Позивача було прийнято на
роботу з 11.11.2006р.,
а звільнено 18.11.2006р.,
таким чином він перебував на займаній посаді тільки 7 днів. Суд
вважає, що термін відпрацьованого позивачем часу є дуже малим, він навіть не
становить половину місяця, тому виявити яку-небудь кваліфікаційну
невідповідність працівника за цей період неможливо, висновки, які зробив
відповідач, є поспішними, кінцеве рішення та оцінка дій позивача - помилковими.

Як зазначено у
наказі № 200 від
17.11.2006р. позивача було звільнено за п.2 ст. 40 КЗпП України. Пункт 2
ч.1 ст. 40 КЗпП
України передбачає, що трудовий договір може бути розірваний власником або
уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника
займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або
стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Як було встановлено
в судовому засіданні, при прийнятті на роботу позивач пройшов відповідну
медичну комісію, в процесі виконання роботи жодних медичних протипоказань
позивач не мав, щодо ступеня кваліфікації, то наявність у позивача знань

та навичок в даній сфері перевірялися при співбесіді як
із головою наглядової ради Поп
так із головою правління Шевченко. Оскільки позивач все ж таки був
прийнятий на роботу, слід зробити висновок, що керівників ЗАТ «Аква» його
трудова здатність та кваліфікація влаштовували. Про виконання позивачем та його
колегами своїх обов'язків як охоронців свідчать копії накладних (а.с. 39-41), за якими були
вилучені та здані риба та сітки. В ході судового засідання представник
відповідача, третя особа не заперечували, що ніякою посадової та типової
інструкції в ЗАТ «Аква» для охоронців водоймищ не існує, оскільки вона ще не
розроблена внаслідок того, що ці посади були тільки-но введені, ніхто не
ознайомлював позивача під розписку із його посадовими правами та обов'язками(
вони були йому роз'яснені в усній формі). Тому, у відповідача немає правових
підстав стверджувати про невідповідність працівника займаній посаді, оскільки
трудові критерії та вимоги до людини при прийнятті на роботу в ЗАТ «Аква» на
посаду охоронця водоймищ з вини керівництва визначені не були.

Як зазначалося
вище, ст. 28 КЗпП
України встановлення невідповідності працівника роботі протягом строку
випробування визнає підставою для розірвання трудового договору. Таким чином,
положення цієї статті являються нормами прямої дії при звільнені працівника за
даними підставами. В даній ситуації, позивача з невідповідних законові причин
було звільнено за «п.2 ст. 40
КЗпП України», положення якого є нетотожними із змістом ст. 28 КЗпП України.
Крім того, ст. 40 КЗпП України
прямо вказує на те, що звільнення з підстав п. 2 цієї статті, тобто у випадку виявленої невідповідності
працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої
кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи допускається,
якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Таким
чином, гарантуючи дотримання прав працівника, законодавець прямо передбачив
обов'язок власника або уповноваженого ним органа у такій ситуації перевести
працівника на іншу роботу, за наявності його згоди на це. Як виходить з
пояснень позивача, свідків ОСОБА_3. та ОСОБА_4., які приймались на роботу та
були звільненні одночасно із позивачем із тих же підстав, пояснень представника
відповідача, третьої особи -
переведення на іншу роботу позивачу та його колегам навіть не
пропонувалось.

Що стосується
конфліктної ситуації, що склалася у трудовому колективі, де працював позивач,
слід зауважити, що сама по собі вона не може бути прямою підставою для
звільнення працівника. Суд критично оцінює доповідні, що містяться в якості
доказів на а.с. 25, 26,
27, оскільки пояснення в них носять суб'єктивних характер, так як надані однією
з сторін конфлікту. Так, суду незрозумілі данні доповідної записки від
13.11.2006р. на а.с. 25,
де зазначено, що позивач разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своїми протиправними
діями позбавили можливості доповідачів користуватися транспортом протягом 5-ти
днів, що вони нібито неодноразово з'являлись на роботу у нетверезому стані,
неодноразово вступали у конфлікти, навмисно зривали охоронні заходи та ін.
Позивач разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був прийнятий на роботу з 11.11.2006р., у той
день вони за дорученням керівництва здійснювали заходи по виявленню незаконної
реалізації риби на Ренійському ринку, і фактично, вперше з'явились на рибпункті
12.11.2006р., а доповідна записка складена 13.11.2006р., тому посилання у
доповідній записці на нібито 5-тидений строк перешкоджання у роботі іншому
підрозділу охорони з боку позивача та його колег та ін. є явно незрозумілими. Аналізуючи
данні доповідноїОСОБА_7 (а.с.
26), а також його пояснення в ході розгляду справи, суд встановив, що висновки
про визначення конфліктною стороною команди охоронців під керівництвом ОСОБА_3
є невірними та упередженими, оскільки, як підтвердив свідок, при вияснені
обставин конфлікту, він вислухав тільки одну сторону - підрозділ
охорони під керуванням ОСОБА_6. Свідки ОСОБА_4. та ОСОБА_10 також підтвердили,
що по приїзду на риб ділянку з приводу конфліктної ситуації голова наглядової
ради Поп В.М. розмовляв
тільки із головою правління Шевченко М.І. та з ОСОБА_6, після чого вийшов та
сказав підрозділу ОСОБА_3 (у т.ч.
і позивачу), що вони всі звільнені. При цьому

підстави звільнення позивачу не були повідомлені, його
думка та пояснення не вислухувалися.

Аналізуючи наказ
про звільнення № 200 від
17.11.2006р. як документ, на підставі якого припиняються трудові відносини, суд
відмічає, що він має безліч різночитань, всі його варіанти, що містяться на а.с. 4, 28, 35, 55, 57, неоднакові
за змістом. Так, наприклад, у варіанті наказу на а.с. 4, що був виданий
на руки позивачеві, не містяться підстава для звільнення та вказівки для
бухгалтерії провести остаточний розрахунок, які є у тексті наказу на а.с. 28, та частково на а.с. 35, 55, 57. Зі
змісту наказу на а.с. 57,
на якому був виконаний розпис позивача про ознайомлення із ним та отримання
його копії, видно, що він виконаний в електронному варіанті, однак, тільки
підстава «доповідна записка в.о. голови правління» зроблена машинописним
текстом. Із цього можна зробити висновок, що саме підстава була записана
можливо пізніше, сам наказ був виданий на руки позивачу у вигляді варіанту на а.с. 4, що був доданий позивачем до
позовної заяви, чим порушилися його трудові права, так як саме ця доповідна начебто
являлася головною та основною підставою для встановлення невідповідності
займаній посаді.

З урахуванням
вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо виключення з
наказу № 198 від
10.11.2006р. формулювання про його прийом на роботу із випробувальним терміном,
скасування наказу № 200 від
17.11.2006р. в частині його звільнення підлягають задоволенню, а позивач - поновленню на
роботі. Відповідно до ст. 235
КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Позивача було прийнято на роботу із посадовим окладом у розмірі 1000 грн. (що не
заперечується позивачем), пропрацював він лише кілька днів. При розрахунку
середнього заробітку, що підлягає сплаті позивачу за період вимушеного прогулу,
суд виходив саме з цього розміру посадового окладу. Позивача було звільнено з
18.11.2006р., у період вимушеного прогулу входять три повних місяці (грудень
2006р., січень-лютий 2007р.) =
3000 грн., половина березня 2007р. =
500 грн., а також 9 робочих
днів листопада 2006р., виходячи із денного заробітку 45 грн. 45 коп. = 409 грн. Таким
чином, стягненню на користь позивача підлягає 3909 грн.

У зв'язку із
тим, що як встановлено у судовому засіданні, незаконне звільнення позивача було
проведено наказом голови правління ЗАТ «Аква» Шевченко М.І., але за прямою
вказівкою голови наглядової ради Поп
В.М., суд не вбачає підстав для покладення на третю особу - голову правління
ЗАТ «Аква» Шевченко М.І. обов'язку покрити шкоду, заподіяну організації у
зв'язку із оплатою позивачу часу вимушеного прогулу, у відповідності зі ст. 237 КЗпП України.

Як передбачено
ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У позовній
заяві, судовому засіданні позивач посилався на те, що йому була заподіяна
незаконним звільненням моральна шкода, у яку покладає погіршення особистого
здоров'я, відсутність можливості подальшого працевлаштування після звільнення
за вказаними підставами, позбавлення його можливості утримувати членів родини
та ін., однак яких-небудь доказів на підтвердження цього не надав, клопотання
про їх витребування не заявив та ін. У зв'язку із тим, що на підтвердження
своїх доводів щодо заподіяння йому моральної шкоди позивач не надав жодних
доказів, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в цій частині.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212,
213 ЦПК України, ст.ст. 26, 27, 28, 40, 235, 2371 КЗпП України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Виключити з наказу № 198 від 10.11.2006р. по Закритому акціонерному товариству «Аква»
формулювання про прийом ОСОБА_1 на роботу Із випробувальним терміном.

Скасувати наказ № 200 від 17.11.2006р. по Закритому
акціонерному товариству «Аква» в частині звільнення
охоронця водоймищ ОСОБА_1 за ст. 40 п. 2 КЗпП України за
невідповідність займаній посаді з 18.11.2006р.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді охоронця водоймищ Закритого
акціонерного товариства «Аква».

Стягнути із Закритого акціонерного товариства «Аква» на користь ОСОБА_1 3909 грн. заробітку за час вимушеного
прогулу, а також 51 грн. державного мита у доход держави та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на користь Територіального управління Державної
судової адміністрації в Одеській області.

У задоволенні позовних вимог в
частині стягнення моральної шкоди - відмовити.

На підставі ст. 235 КЗпП України, ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної
плати за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не буде подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Строк оскарження рішення в Апеляційний суд Одеської області через
Ренійський районний суд Одеської області: 10 днів - з дня проголошення рішення, 20 днів - після подання заяви
про апеляційне оскарження.