Справа № 22-Ц-1210/2007 p.                                                Головуючий
1 інст. - Бутейко В.М.
Категорія - відшкодування
шкоди                                        Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2007
року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційно­го суду
Харківської області в складі:

головуючого                             - Ситнік О.М.

суддів                                        -
Шевченко Н.Ф.    Кружиліної О.А.

за участю
секретаря                 -
Білицької Ю.Є.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеля­ційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Ізюмського міськрайонно­го суду Харківської області
від 10 січня 2007 року по справі за позовом Ізюмського ко­мунального
виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства до ОСОБА_1, 3-тя особа
Державна виконавча служба у Ізюмському районі Харківсь­кої області про
стягнення штрафних санкцій,

ВСТАНОВИЛА:

27 липня 2006
року Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство
звернулося до суду з позовом, уточненим в процесі розгляду справи, до
ОСОБА_1про стягнення штрафних санкцій у розмірі 88 грн. 47
коп.

В обґрунтування
своїх позовних вимог комунальне підприємство посилалося на те, що рішенням
Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.12.2005 року з ОСОБА_1.
на їх користь було стягнуто кошти у розмірі 903 грн.28
коп., які відпові­дач повинен був сплатити підприємству при виплаті йому
заробітної плати за час виму­шеного прогулу.

Оскільки
ОСОБА_1. добровільно вказану суму не сплатив, просили стягти з нього 3% річних та індекс
інфляції.

Відповідач позов
не визнав, посилаючись на те, що вимоги підприємства не ґрун­туються на законі.

Рішенням
Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 січня 2007 року позов
задоволено.

З ОСОБА_1. на
користь Ізюмського комунального виробничого водопровід­но-каналізаційного
підприємства стягнуто 88
грн.47 коп. та судові витрати у розмірі 58 грн.50 коп.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду скасувати та виріши­ти спір по суті,
відмовивши у задоволенні позовних вимог комунального підприємства. Посилається
на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали справи, судова колегія вва­жає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги комунального підприємства та покладаючи на від­повідача ОСОБА_1.
фінансову відповідальність за порушення грошового зо­бов'язання, суд керувався
нормами Цивільного Кодексу України, яким регулюється зо­бов'язальне право.

Проте такі
висновки суд зробив без врахування вимог чинного законодавства та
правовідносин, які виникли між сторонами.

2

Матеріали справи
свідчать, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харків­ської області від 5
грудня 2005 року з відповідача на користь комунального підприємства стягнута
сума відповідно норм трудового законодавства (а.с.8-9). На підставі вказано рі­шення
виконавчою службою відкрито виконавче провадження по примусовому стягненні з
ОСОБА_1. на користь комунального підприємства вказаної суми. Сторони не запе­речували,
що ні в яких договірних відносинах, крім трудових, не знаходились.

Тому підстав
застосовувати до спірних правовідносин по примусовому відшкоду­ванні суми, яка
стягнута відповідно трудового законодавства, норми зобов'язального права у суду
першої інстанції не було.

З огляду на
зазначені обставини, вимоги комунального підприємства про стягнення з ОСОБА_1.
штрафних санкцій не ґрунтуються на законі, а тому підлягають зали­шенню без
задоволення.

Керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 309, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення
Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 січня 2007 року скасувати.

Відмовити
Ізюмському комунальному виробничому водопровідно - каналізаційному підприємству
у задоволенні позову до ОСОБА_1про стягнення 3% річних та індексу інфляції.

Рішення набирає
чинності негайно, проте може бути оскаржене у касаційному по­рядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його про­голошення.