21                                                        Головуючий
1 інстанції Якубенко О.Б.
Справа №
9029,   2007р.                                      Доповідач Курило В.П.
УХВАЛА

Іменем України

25 грудня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого
судді Курило В.П. суддів Саніковой О.С.
,   Шамрило Л.Г. при секретарі
Проляпа О.В.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку ОСОБА_1 на рішення
Куйбишевського районного суду міста Донецька від 19 жовтня 2007 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції в Куйбишевському районі
міста Донецька Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України про спонукання до нарахування та
виплати страхових виплат,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Куйбишевського районного суду міста Донецька від 19 жовтня 2007 року в
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції в
Куйбишевському районі міста Донецька Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України про спонукання до
нарахування та виплати страхових виплат відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення про задоволення його позовних вимог. Він вважає,   що він пропустив строк на звернення до фонду
з вимогою про сплату страхових виплат з поважних причин через те,   що підприємство,   де було пошкоджено його здоров"я,   порушувало його права і інтереси і своєчасно
не складало акт розслідування професійного захворювання. Тому він вимушений був
звертатися у суд з позовом про усунення такого порушення. Суд необгрунтованно
вказав,   що він в 1991 році приховав
наявність у нього професійного захворювання. Суд ухвалюючи рішення 1 вересня
2004 року не вказав про наявність цього факту. Вперше професійне захворювання у
нього встановлено 5 червня 2001 року і він вважає,   що саме з цього часу у нього виникло право
на отримання і одноразової допомоги і страхових виплат.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення позивача,   його
представника,   представника відповідача,   дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги,   апеляційний суд
вважає,   що скарга задоволенню не
підлягає,   виходячи з наступного.

Відмовляючи
в задоволені позовних вимог,   суд першої
інстанції виходив з того,   що факту  порушення
відповідачем  законних  прав
і   інтересів  позивача не
встановлено,

нарахування
щомісячних страхових виплат відповідачем відбулось з дотриманням закону,  тому позовні вимоги є безпідставними.

Висновок
суду першої інстанції є правильним,
таким,  що грунтується на
доказах,  повно,  всебічно і об"єктивно перевірених в
судовому засіданні.

Судом
при розгляді справи встановлено,  що
згідно висновку МСЕК від 6 червня 2001 року ОСОБА_1 визнаний інвалідом 3 групи
у зв"язку з професійним захворюванням гострий бронхіт з втратою
безстроково 50% професійної працездатності.

Рішенням
Кіровського районного суду міста Донецька від 1 вересня 2004 року захворювання
„хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології",  яке є у позивача,  визнано професійним,  отриманим ним під час виконання трудових
обов'язків на підприємстві ШПБУ №3 ДВАТ „Трест Донецькшахтопроходка" і
вказане підприємство разом з Куйбишевською СЕС зобов"язані провести
розслідування професійного захворювання і скласти акт за формою П-4 з 18 травня
2001 року.

При
розгляді вказаної цивільної справи суд першої інстанції встановив,  що у позивача професійне захворювання вперше
було встановлено у 1991 році. Цей факт підтверджується актом огляду №1356 від
10 червня 1991 року силікозної ВТЕК,  згідно з яким у позивача встановлено втрата професійної
працездатності на 40% на період з 10 червня 1991 року по 10 червня 1992 року.
Він визнаний інвалідом 3 групи у зв"язку з професійним захворюванням
хронічним обструктивними бронхітом пилової етіології (а.с. 11-13). Вказане
захворювання отримане позивачем під час роботи в ШПСУ №3 Державного відкритого
акціонерного товариства „Трест Донецькшахтопроходка". Але позивач навмисно
приховав цей факт від адміністрації підприємства,  про наявність у нього групи інвалідності
через професійне захворювання підприємство не повідомив,  продовжував працювати,  проходити медичні огляди,  не висловлюючи скарги на стан свого здоров"я.
Також він приховав стан свого здоров"я і при переході на роботу на шахту
ім.  Засядька. Повторне обстеження у ВТЕК у червні 1992 року
позивач не пройшов. Відшкодування шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров"я у зв"язку з професійним
захворюванням він не отримував.

5 червня
2001 року позивач знову пройшов обстеження у МСЕК,  де було встановлено,  що у зв"язку з тим же професійним
захворюванням він втратив професійну працездатність на 50% і визнаний інвалідом
3 групи. Незважаючи на те,  що в висновку
МСЕК зазначається,  що обстеження позивача
є первинним,  фактично воно є повторним і
право на отримання одноразової допомоги у зв"язку з ушкодження
здоров"я на виробництві відповідно до
ст.  21 Закону України „Про
загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" у позивача не виникло.
Вказаний Закон набрав чинності з 1 квітня 2001 року,  не має зворотної сили і правовідносини між
позивачем і відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з
приводу виплати позивачу одноразової допомоги не регулює.

Судом
також встановлено,  що щомісячні страхові
виплати у зв"язку з втратою працездатності внаслідок професійного
захворювання,  відповідачем призначені
позивачу на підставі постанови №3875 від 27 квітня 2007 року з 13 квітня 2007
року,  тобто з дня звернення позивача до
відповідача з заявою про призначення таких платежів.

Ці дії
відповідача також є законними. А доводи позивача про те,  що відповідач мав нарахувати і сплачувати
йому щомісячні страхові платежі з 5 червня 2001 року,  тобто з дня обстеження у МСЕК безпідставні.

Судом
встановлено,  що позивач звернувся до
відповідача з заявою про призначення страхових виплат 13 квітня 2007 року,  тобто по закінченню трьох років з дня втрати
ним працездатності.

Відповідно
до  ст.
40 Закону України „Про загальнообов"язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання,  які спричинили    втрату
працездатності"
страхові    виплати    провадяться    щомісячно
в

установлені
Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови
цього Фонду або рішення суду: потерпілому - з дня втрати працездатності
внаслідок нещасного випадку або з дня встановлення професійного захворювання.

Якщо
справи про страхові виплати розглядаються вперше по закінченні трьох років з
дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня
смерті годувальника,  страхові виплати
провадяться з дня звернення.

Таким
чином,  дії відповідача по нарахуванню
позивачу страхових виплат з дня його звернення з заявою про виплату таких
виплат не суперечать  ст.  40 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,  які
спричинили втрату працездатності".

Доводи
позивача про те,  що вказана норма Закону
не розповсюджується на страхові виплати у зв"язку з ушкодженням
здоров"я внаслідок професійного захворювання безпідставні.

Відповідно
до п. 3.3.4 Порядку призначення та здійснення страхових виплат застрахованим
особам (членам їх сімей),  затвердженого
постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України від 22 грудня 2005 року
№83,  який діяв на час розгляду
відповідачем заяви позивача про призначення страхових виплат,  якщо справи про страхові виплати
розглядаються вперше по закінченні трьох років з дня втрати застрахованою
особою працездатності внаслідок страхового випадку,  страхові виплати проводяться з дня звернення
за їх отриманням.

Доводи
позивача про те,  що вказаний пункт
Порядку суперечить Закону України „Про загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності" безпідставні.

Відповідно
до  ст.
21 Закону України „Про загальнообов"язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності" професійне захворювання як і нещасний випадок це
-страховий випадок.

Відповідно
до абзацу 12 пункту 7 частини 7  ст.  17 Закону України „Про
загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" до компетенції Правління
Фонду соціального страхування від нещасних випадків віднесено затвердження
Порядку призначення,  перерахування та
проведення страхових виплат. Отже,
визначаючи порядок призначення позивачу страхових виплат,  відповідач діяв в межах своїх
повноважень,  що йому надані Порядком
призначення та здійснення страхових виплат застрахованим особам (членам їх
сімей).

Доводи
позивача про те,  що для його звернення
до відповідача з заявою про призначення страхових виплат у квітні 2007 року
передували певні обставини,  зокрема
відсутність у нього акту розслідування професійного захворювання і необхідність
його звернення у суд з позовом про спонукання підприємства до складання
вказаного акту,  не є приводом для
скасування або зміни судового рішення. Вказані доводи не грунтуються на Законі
України „Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату
працездатності",  який не передбачає
можливість поновлення строку для звернення до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків,  пропущеного навіть з поважних причин.

Рішення
суду відповідає вимогам закону і підстав для його скасування не має. Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального законодавства,  що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно
до  ст.  308 ЦПК
України,  апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін,  якщо визнає,
що воно ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального
законів.

Керуючись  ст.
ст.  304,  307,
308,  314,  315 ЦПК України,  апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відхилити. Рішення Куйбишевського районного суду міста Донецька від 19
жовтня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення і може
бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня проголошення ухвали суду апеляційної інстанції.