УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

22
червня 2007 року                                                                            м.  Донецьк

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в
складі:

Висоцької B.C.,
Новодворської О.І.,
Олєйникової Л.С.

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м.
Донецьку справу за позовом ОСОБА_1до Міністерства юстиції України,  3-і особи Академія суддів України,  ОСОБА_2про визнання незаконним звільнення,  зобов'язання внести відповідні записи в
трудову книжку,  стягнення відповідних
сум та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою представника
позивача ОСОБА_1- ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м.  Києва від 17 вересня 2004 року та ухвалу
Апеляційного суду м.  Києва від 20 грудня
2004 року,

встановила:

У
вересні 2003 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з позовом,  посилаючись на те,  що з 1.07.2002 року працювала на посаді
завідуючої кабінетом навчально-допоміжного складу Української академії суддів.
З 29.12.02 по 3.05.03 року знаходилася у оплачуваній відпустці у заявку з
вагітністю,  пологами та догляду за
дитиною. 11.09.2002 року Українська академія суддів була ліквідована. В
трудовій книжці їй було зроблено запис про звільнення за переводом до Академії
суддів України згідно п. 5  ст. 36 КЗпП
України з 31.12.2002 року. 12.07.03 р. вона звернулася до відповідача з
проханням виправити запис в трудовій книжці,
зазначивши звільнення у зв'язку з ліквідацією академії по п. 1  ст. 40 КЗпП України з переводом її на роботу
до Академії Суддів України при ДСА,
стягнути допомогу при народженні дитини 725 грн.,  щомісячну допомогу з травня 2003 року по
квітень 2004 року -1092 грн.,  на
відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Рішенням
Святошинського районного суду м.  Києва
від 17.09.2004 p.,  залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.  Києва від 20.12.2004 року в задоволенні
позовуОСОБА_1відмовлено.

Представник
позивачаОСОБА_1-ОСОБА_3. подав касаційну скаргу на зазначені судові
рішення,  посилаючись на невірну оцінку
зібраним доказам,  неправильне
застосування норм матеріального і процесуального права,  в зв'язку з

Справа №
33 ц - 1114 кс 07                     Категорія
ЦП: 1

Головуючий у 1-й
інстанції Оношко І.В. Доповідач Висоцька B.C.

чим
ставить питання про скасування судових рішень та прийняття нового рішення про
задоволення її позовних вимог.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
перегляду судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог,  суд першої
інстанції виходив з того,  що заява про
звільнення за  ст.  38 КЗпП України з 31.12.2002 року була подана
особисто позивачкою 27.12.02 року,  в
якій зазначала про посилання на анулювання наказу №63-к від 27.12.02 року та
про відсутність претензій по працевлаштуванню і виплатам коштів за відпустку.
На підставі зазначеної заяви був виданий наказ №65-к від 27.12.2002 року.
Оскільки ініціатором звільнення була позивачка,
гарантії,  передбачені  ст.
184 КЗпП України,  порушені не
були.

Апеляційний
суд обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
судові рішення ухвалено з додержанням судами норм матеріального та процесуального
права,  а також відсутні передбачені ч.
1  ст.
338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів Судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Донецької області

ухвалила:

Касаційну
скаргу представника ОСОБА_1- ОСОБА_3відхилити.

Рішення
Святошинського районного суду м.  Києва
від 17 вересня 2004 року та ухвалу Апеляційного суду м.  Києва
від 20 грудня 2004 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.