УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

22
березня 2007 року                                                                                      м.Ужгород.

Судова колегія судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Закарпатської області
у складі:

головуючого: Власова С.О., суддів: Кожух
О.Г., Чужа Ю.Г.,

при секретарі:
ШпонтакВ.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідача
ВАТ "Закарпатгаз" - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ВАТ "Закарпатгаз" на
рішення Мукачівського міськрайонного суду від 1 грудня 2006 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Мукачівської філії ВАТ "Закарпатгаз" про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та відшкодування моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що відповідач на підставі наказу № 52-к від 20 квітня 2006
року прийняв його на роботу на посаду начальника абонентної служби на час
переведення основного працівника ОСОБА_4.,
який іншим наказом тимчасово переводився на посаду старшого майстра
абонентської служби яку обіймала ОСОБА_5 на час її відпустки.

Наказом № 72-к від 7 червня 2006 року відповідач звільнив його з роботи по
п.2 ст. 36 КЗпП України закінчення строку .

Позивач вважає, що його звільнено незаконно пов'язуючи це
з тим, що останнім днем відпустки ОСОБА_5 був день 28.05.2006 р. і в цей день
ОСОБА_4 мав повернутися на своє попереднє місце роботи, а він ( позивач)
підлягав звільненню з роботи днем 28.05.2006 p., а не
пізніше. Оскільки відповідач в цей день не заявив про припинення з ним трудових
відносин, тому на думку позивача, згідно ч.І ст. 39 КЗпП України дія трудового
договору укладеного з ним вважається продовженою на невизначений термін.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив поновити його на посаді
начальника абонентної служби Мукачівської філії ВАТ "Закарпатгаз",
стягнути з відповідача: заробітну плату за час вимушеного прогулу, 20000 грн.
моральної шкоди та 30 грн. витрат на ІТЗ.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 1 грудня 2006-року позов
ОСОБА_1 задоволено частково.

Справа №
22ц-24407

Поновлено ОСОБА_1 на
посаді начальника абонентської
служби Мукачівської філії ВАТ " Закардатгаз". Стягнуто з відповідача
на користь позивача заробітну плату за вимушений прогул з часу звільнення до
прийняття рішення в розмірі 7646, 74 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн.
та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30
грн. Судом допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати за один місяць.

В апеляційній скарзі ВАТ "Закарпатгаз" просить рішення суду
скасувати, а справу провадженням закрити, посилаючись на те, що судом порушені
норми матеріального та процесуального права і суд неповно з'ясував обставини,
що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

При цьому вказується, що Мукачівська філія ВАТ "Закарпатгаз" не є
юридичною особою, а тому згідно ст. 30 ЦПК України не може бути належним
відповідачем у суді. Судом було проігноровано доводи представника Мукачівської
філії ВАТ "Закарпатгаз" про порушення позивачем вимог ст.233 КЗпП
України щодо строків звернення із заявою до суду про вирішення трудового спору.
Суд також не врахував, що із ОСОБА_1 трудові
відносини припинилися в порядку п.2 ст. 36 КЗпП України (тобто не з ініціативи
власника чи уповноваженого ним органу ), а по закінченню строкового трудового
договору.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2
просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду
без змін.

При цьому вказується, що трудовий договір укладений між
позивачем та відповідачем є безстроковим, що стверджується постановою в
адміністративній справі апеляційного суду Закарпатської області від 25.09.2006
року. Строк позовної давності позивачем не пропущений.

Судова колегія заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін по справі, що
з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга ВАТ "Закаратгаз" підлягає
задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності
обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини виливають із встановлених обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 29 грудня 1976 року № 11 " Про судове рішення " (із
наступними змінами), мотивувальна частина рішення повинна містити розрахунки,
-з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи
інші докази, суд має це обґрунтувати.

Оскаржуване
судове рішення вказаним вимогам закону не відповідає

З наказу № 52-к від 20.04.2006 р. вбачається, що ОСОБА_1 був прийнятий на
роботу згідно поданої ним заяви та призначений
на посаду начальника абонентної служби на визначений строк, а саме:     "на час   переведення основного працівника

ОСОБА_4." Цей наказ не містить
даних про те, що   28.05.2006 р. ОСОБА_4

мав приступити
до виконання своїх основних обов'язків начальника абонентної служби відразу
після виходу з відпустки старшого майстра абонентної служби ОСОБА_5
функціональні обов'язки якої він тимчасово виконував за іншим наказом.

Позивач ОСОБА_1 згідно наказу про прийняття його на
роботу по строковому трудовому договору не підлягав звільненню днем 28.05.2006 p., або раніше чи
пізніше, оскільки термін його перебування на посаді начальника абонентної служби
не був обумовлений переведенням основного працівника ОСОБА_4. на час відпустки
працівниці ОСОБА_5 а.с. 5.

Відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний
власником у разі закінчення строку ( пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків,
коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу
про їх припинення.

Відповідно до роз'яснень даних в частині 2 пункту 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів " із наступними змінами при вирішенні
справ про трудові спори судам слід мати на увазі, що при укладенні трудового
договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може
визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (
наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і
догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на
дійсну строкову військову службу чи альтернативну службу, обранням народним
депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Тому колегія суддів вважає, що термін дії трудового договору за наказом №
52-к від 20.04.2006 р. про прийняття позивача на роботу був погоджений
сторонами часом настання певної дії, а саме - терміном на час переведення
основного працівника ОСОБА_4.,
а після його повернення, незалежно від часу, дія трудового договору
припинялась і позивач підлягав звільненню за правилами п.2 ст. 36 КЗпП України.

Стягуючи грошові суми суд не послався в рішенні на жодні розрахунки, з яких
виходив стягуючи на користь позивача 7646 грн. 74 коп. за вимушений прогул, та
за який конкретно період ці суми стягнуто. Позовна заява позивача також не
містить таких розрахунків. Розрахунок грошової суми в розмірі 7646.74 грн.,
який містяться в матеріалах справи а.с.54, ніким не підписаний, в ньому не
зазначено хто робив цей розрахунок і за якою методикою.

Між тим в матеріалах справи містяться фотокопії листків непрацездатності,
згідно яких позивач в період з часу його звільнення та поновлення на роботі
перебував на лікарняному а.с.12,13,38,39. Тому лікарняні за час його хвороби
повинні нараховуватися і оплачуватися за рахунок фонду соціального страхування,
а не стягуватись за рахунок відповідача.

Розмір стягнутої 3000 грн. моральної шкоди судом також належним чином не
вмотивований, а сам факт спричинення такої позивачу відповідач заперечує.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової. шкоди), обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між
шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її
заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим. підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового
характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при
цьому.

Крім
того судом не з'ясовано питання пропуску ст. 233 КЗпП України строку
звернення заявника до суду за вирішенням трудового спору. Позивач вважає,

що строк ним був
пропущений з поважних причин, про що вказує в позовній заяві а.с.2-3.
Відповідач також вважає, що строк позивачем пропущений. Цю обставину суд також
належним чином не перевіряв та не зазначив в рішенні.,

В роз'ясненнях даних в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України
від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових
спорів" зазначено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки
звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випаду
суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити
порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі
випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Поновлюючи позивача на посаді начальника абонентної служби суд не врахував,
що ця посада на момент вирішення справи в суді не була вільною, оскільки на цю
посаду на постійній основі прийнятий ОСОБА_4 Поновивши ОСОБА_1 на цій посаді
суд фактично вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_4., який не брав
участі у справі.

Колегія суддів вважає, що згідно ч.2 ст. 35 ЦПК України до участі у справі
слід залучити ОСОБА_4., оскільки ухвалене по справі судове рішення впливатиме
на його трудові права.

Посилання
позивача у позовній заяві та суду в рішенні на те, що за результатами перевірки
трудового законодавства, проведеної інспектором праці Територіальної державної
інспекції праці в Закарпатській області (акт № 07-03-05605 від 29.06.2006 p., протокол про
адміністративне правопорушення №> 07-03-05 448 від 29.06.2006 р. за ч. 1.
ст. 41 КУпАП відносно в.о. начальника Мукачівської філії ВАТ
"Закарппатгаз" ОСОБА_6
постанова від 25.09. 2006 р. апеляційного суду Закарпатської області), що
звільнення позивача було незаконне не ґрунтується на законі та зібраних по
справі доказах, оскільки за змістом ч3 ст. 61 ЦПК України факти, встановлені
судовим рішенням у одній цивільній справі, господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно правил ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач
та відповідач.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач Мукачівська філія ВАТ
"Закарпатгаз", як організація яка здійснює господарську діяльність,
не були сторонами в вищевказаній адміністративній справі, що порушувалась
Територіальною державною інспекцією праці в Закарпатській області відносно
конкретної посадової особи ОСОБА_6
а тому вищезазначені судові рішення жодним чином не впливають на вирішення
цивільної справи про поновлення позивача на роботі в судовому порядку.

Вказані порушення процесуального права, перешкоджають
суду апеляційної

інстанції дослідити нові докази чи обставини, які не були
предметом розгляду в суді

першої інстанції, а тому судова колегія скасовує рішення
суду і направляє справу на

новий розгляд.

При новому розгляді справи суду слід усунути зазначені вище порушення і
вирішити спір у відповідності з вимогами закону.

Керуючись
ст.ст.303, 304, п.5 ст.307, п.4 ст.311, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів
,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ВАТ "Закарпатгаз " задовольнити частково.

Рішення
Мукачівського міськрайонного суду від 1 грудня 2006 року скасувати і направити
справу на новий розгляд до того ж суду іншим складом суду.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.