Справа № 2 - 88/07
РІШЕННЯ

Іменем   України

26 квітня 2007
року                                                                                                                 м.
Чернігів

Деснянський
районний суд міста Чернігова у складі: головуючого - судді Карапута
Л.В., при секретарі - Шевченко
Л.М., з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ „ЧеЗаРа" про стягнення заробітної плати
та моральної шкоди,

третя особа - Територіальна
державна інспекція праці у Чернігівській області,

встановив:

У березні 2006 року
позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення не одержаного
заробітку за період з 2002
року по 2005 року в
сумі 5752 грн. 87 коп. та моральну
шкоду в сумі 3000 грн..

В ході судового розгляду справи позивач подав заяву про збільшення позовних
вимог і просив стягнути з ВАТ „ЧеЗаРа" не виплачену заробітну плату за
період з 01.01.2002 року по 01.11.2005 року в сумі 21634 грн. 00 коп. та моральну
шкоду в сумі 3000 грн..

В обґрунтування позову зазначив, що працював у відповідача на посаді
заступника головного контролера. За період з 01.01.2002 року по 01.11.2005
року відповідачем було зменшено тривалість його робочого часу, в зв'язку з
чим не дораховано 5674 грн. 63 коп., а за
період з 2002 року по 2003 року при
нарахуванні заробітної плати безпідставно зменшений розмір його посадового
окладу, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 15959 грн. 45 коп..

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і наполягав на їх
задоволенні.

Представники відповідача позов не визнали і просили
відмовити в задоволенні.

Представник третьої особи - Територіальної державної інспекції праці у Чернігівській
області позов не визнав і просив відмовити в задоволенні позову, оскільки
відносно позивача фактів порушення трудового законодавство не встановлено.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що
позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

2

В період з 01.01.2002
року по 01.11.2005 року
позивач працював у відповідача на посаді заступника начальника управління
технічного контролю та якості -
заступника головного контролера.

Відповідно до ч. 3 ст. 96 КЗпП України формування тарифної сітки ( схеми посадових
окладів ) провадиться
на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у
розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної
плати, та міжкваліфікаційних (
міжпосадових ) співвідношень
розмірів тарифних ставок (
посадових окладів ).

Ч. 1 ст. 97 цього Кодексу
визначено, що форми і системи оплати праці, тарифні сітки, ставки, схеми
посадових окладів встановлюються підприємствами, установами, організаціями
самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та галузевими угодами.

Відповідно до Додатків галузевих Угод дійсно посадові
оклади заступника, які не передбачені в додатку, встановлюються на 5-15 відсотків менше
посадового окладу відповідного керівника, а у разі відсутні у додатку окремих
найменувань посад мінімальні коефіцієнти міжпосадових співвідношень
визначаються підприємством самостійно.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема Галузевих угод на 2002-2003, 2004-2005 роки, у
ній відсутні як посада начальника управління технічного контролю та якості - головного
контролера, так і заступника начальника управління технічного контролю та якості
- заступника
головного контролера, яку обіймав позивач.

З наявного в матеріалах справи контракту від 28.03.2002 року укладеного ВАТ „ЧеЗаРа" з ОСОБА_2 вбачається,
що останній наймався на посаду члена правління та начальника управління
технічного контролю та якості головного контролера, і оплата праці йому
проводилася згідно контракту не лише як начальнику управління технічного
контролю та якості - головного
контролера, а як і члену правління.

Згідно штатного розкладу робітників апарату управління технічного контролю
та якості начальнику управління технічного контролю та якості -головному
контролеру посадовий оклад не визначено, а в графах „посадовий оклад" та
„місячний фонд зарплати" йде посилання на оплату праці згідно контракту.

За таких обставин відповідач мав право самостійно визначати посадовий оклад
заступника начальника управління технічного контролю та якості заступника
головного контролера.

Крім того, при встановленні посадового окладу позивачу було дотримано умови
галузевої Угоди, оскільки посадовий оклад в спірний період йому визначено з
дотриманням встановлених галузевою Угодою мінімальних коефіцієнтів міжпосадових
співвідношень місячних посадових окладів керівників, професіоналів і фахівців
підприємства до посадового окладу техніка.

Відповідно до вимог ст. 50 Кодексу, нормальна тривалість робочого часу працівників
не може перевищувати 40 годин на
тиждень. Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть
встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено ч. 1 ст. 50 цього Кодексу.

Оскільки в кожному колективному договорі погодженим з профспілковим
комітетом підприємства в разі виникнення необхідності визначено встановлювати

3

неповний
робочий день і неповний робочий тиждень, а відносно позивача таких фактів не
встановлено, що підтвердив в судовому засіданні позивач.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення позову. Тому відсутні підстави для
стягнення з відповідача моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208 - 209, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 32,
50, 56, 95- 97, 232, 237-1 КЗпП України, суд

вирішив:

в задоволенні
позовуОСОБА_3 відмовити.

Стягнути
зОСОБА_3 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в
розмірі 7 грн. 50 коп. на користь
держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської
області. Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може
бути подана протягом 10 днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.