Справа
Ухвала

Іменем України

18 вересня 2007
року                                                         м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуюча суддя
Зубова Л.М. судді Лук'янова С.В.,
Барсукова О.І. секретар Семенченко С.С.

розглянув у
відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 і ОСОБА_3

про   визнання угоди недійсною та визнання права
користування квартирою

за апеляційною
скаргою позивача і його представника ОСОБА_4

на рішення
Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 4 липня 2007 року.

Вислухавши
доповідача, пояснення позивача і його представника ОСОБА_4, які підтримали
апеляційну скаргу, пояснення представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_5
перевіривши матеріали цивільної справи, апеляційний суд, -

встановив:

Рішенням
Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 4 липня 2007 року у
задоволенні позову було відмовлено, з чим не погодився позивач та його
представник ОСОБА_4. і подали  апеляційну
скаргу, в якій просили рішення суду скасувати і постановити нове рішення про
задоволення вимог, посилаючись на неправильну оцінку з боку суду фактичних
обставин справи та неналежне застосування закону, оскільки вважали , що батько
ОСОБА_1 - відповідач у справі - повинен був створити для нього належні умови
для виховання і не мав права дарувати належну йому квартиру без згоди органу
опіки, оскільки в ній проживав неповнолітній на час укладення угоди позивач,
який не був забезпечений житлом .

Апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно   ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю 1970 року ,
ст.. 57,59,
176 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є
майно, набуте нею, ним під час шлюбу/ але на підставі договору дарування. Той
із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування
ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. Батьки зобов'язані
передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та
розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось
із них, встановлюється законом.

У відповідності
до ст.. 156
Житловго кодексу України члени сім'ї власника квартири користуються нею нарівні
з власником.

Згідно ст.ст.
17,18 Закону України « Про охорону
дитинства « від 26 квітня 2001 року з наступними змінами (чинний з
6.06.2001 року) батьки не мають права  на
відчудження майна, належного неповнолітній дитині, без дозволу органів опіки і
піклування, діти- члени сім'ї власника жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням, а органи опіки і піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням батьками майнових і житлових   прав дітей при відчудженні жилих приміщень.

Розрішаючи спір,
суд встановив та з цього виходив, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 (
мати ОСОБА_1) відповідач набув право власності на спірну квартиру на підставі
договору дарування від 7.07.2001 року від своєї бабусі ОСОБА_6. На підставі
договору дарування від 22.07.2004 року, зареєстрованому у встановленому законом
порядку, ОСОБА_2. подарував спірну квартиру своїй матері ОСОБА_3.
(а.с.12,93)..В спірній квартирі проживала і до цього часу проживають позивач і
його мати ОСОБА_4., право на проживання яких не оспорено у встановленому
законом порядку.

За вказаних
обставин висновки суду про безпідставність позовних вимог відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

На день
укладення договору дарування позивач не був власником спірної квартири,
проживав на момент  укладення договору і
проживає в спірній квартирі до цього часу, його право на проживання не оспорено
у встановленому законом порядку. За таких обставин вважати, що при укладенні
договору дарування було порушено особисті або майнові права неповнолітньої
дитини і укладення угоди потребувало дозволу районного органу опіки та піклування,
підстав немає. Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом 1
інстанції Закону України   « Про охорону
дитинства»    не впливають на
правильність висновків суду.

Керуючись ст.ст.
303 ,308 ЦПК України, апеляційний суд , -

ухвалив:

Апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення
Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 4 липня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала   набирає чинності негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня проголошення.