У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 грудня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:              Левченко Є.Ф., Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1в інтересах малолітнього ОСОБА_2до ОСОБА_4про усунення
перешкод у користуванні спадковим майном і виселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_4до ОСОБА_1про визнання заповіту недійсним та відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2004 року ОСОБА_1.
звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 15 липня 2002
року ОСОБА_3. склала заповіт на користь малолітнього ОСОБА_2. 9 серпня 2004
року ОСОБА_3. померла і після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема Ѕ
частина будинку № АДРЕСА_1; вона, позивачка, як законний представник свого сина
ОСОБА_2., звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини,
однак не може належним чином виконувати свої обов'язки по збереженню спадкового
майна та управлінню ним, так як ОСОБА_4. незаконно захопила зазначену частину
будинку.

Позивачка просила
зобов'язати відповідачку не чинити перешкод в управлінні спадковим майном та
його охороні, передати Ѕ частину будинку, виселити ОСОБА_4. та усіх проживаючих
із нею осіб з будинку № АДРЕСА_1.

ОСОБА_4. звернулася з
зустрічним позовом до ОСОБА_1. про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3.,
складеного 15 липня 2002 року на користь малолітнього ОСОБА_2., та
відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн., посилаючись на те, що заповіт
складений з грубими порушеннями вимог закону щодо його форми та змісту, а  ОСОБА_1. своїми незаконними діями заподіяла
їй моральну шкоду.

Заочним рішенням
Комінтернівського районного суду від 12 січня 2006 року позов ОСОБА_1.
задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного
суду Одеської області від 14 грудня 2006 року рішення суду першої інстанції
скасоване та ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1. та
часткове задоволення зустрічного позову, постановлено визнати недійсним заповіт
ОСОБА_3., складений 15 липня 2002 року на користь ОСОБА_2.; в задоволенні решти
позовних вимог ОСОБА_4. відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. в
інтересах малолітнього ОСОБА_2. просить скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення
апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3. була власником Ѕ частини будинку № АДРЕСА_1,
15 липня 2002 року вона склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом, за
яким на усе своє майно заповіла малолітньому ОСОБА_2.,          9 серпня 2004 року ОСОБА_3.
померла, 12 жовтня
2004 року ОСОБА_1. в інтересах малолітнього ОСОБА_2.
звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини,  спадкове майно утримує ОСОБА_4.

Задовольняючи позов ОСОБА_1. та
відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із
того, що заповіт ОСОБА_3. був складений відповідно до вимог закону щодо його
форми та посвідчення, її волевиявлення було вільним та відповідало внутрішній
волі. До таких висновків суд дійшов із урахуванням висновку
судово-почеркознавчої експертизи № 14196/02 від 14 листопада 2005 року.

При встановленні зазначених
фактів судом не було порушено норми процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення про визнання заповіту недійсним, апеляційний
суд зазначив, що сам заповіт та дії по його укладенню не відповідають вимогам
закону, так як в заповіті не зазначене місце та час його укладення, не вказане
місце проживання ОСОБА_3., до того ж ОСОБА_3. особисто заповіт не підписувала.

Висновок судово-почеркознавчої
експертизи № 14196/02 від 14 листопада 2005 року апеляційний суд не прийняв до
уваги, зазначивши, що об'єктом дослідження був не заповіт на бланку серії  АЕК № 774973, а зовсім інший документ -
довіреність ОСОБА_3. на бланку серії АВМ № 106055, крім того, другий екземпляр
заповіту не досліджувався експертом, оскільки на ньому немає відбитку штампу
експертної установи (“ОНДІСЕ”).

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 541 ЦК УРСР
1963 року, яка діяла на час складання заповіту, заповіт повинен бути укладений
у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний
особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Згідно абзаців 1, 2 пункту 82 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України № 18/5 від           14 червня 1994 року, що була чинна
на час складення оспорюваного заповіту, нотаріус посвідчує заповіти дієздатних
громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу і
особисто подані ними нотаріусу. Посвідчення заповітів через представників, а
також заповіту від імені кількох осіб не допускається. Заповіт
повинен бути  укладений у письмовій формі
та підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу). У заповіті зазначаються: дата і місце народження заповідача;
місце і час укладення заповіту.

Ухвалою
Комінтернівського районного суду від 26 жовтня 2005 року було призначено судову
почеркознавчу експертизу з метою встановлення особи, яка вчинила підписи у
заповіті ОСОБА_3. від 15 липня 2002 року на бланку серії  АЕК № 774973 та в журналі реєстрації нотаріальних
дій за 2002 рік під № 1-802.

Висновком судово-почеркознавчої
експертизи № 14196/02 від 14 листопада
2005 року, проведеної експертом Одеського науково-дослідного інституту
судових експертиз, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3. в двох
екземплярах заповіту від 15 липня 2002 року та в реєстрі нотаріальних дій
(№1-802 від 15 липня 2002 року) вчинені самою ОСОБА_3.

Апеляційний
суд у порушення вимог ст.ст. 147, 303, 316 ЦПК України свою незгоду з висновком
експерта належним чином не вмотивував, не звернув уваги також на те, що
експертом вирішувались саме ті питання, які поставив суд в ухвалі щодо заповіту
на бланку серії АЕК № 774973, а бланк довіреності серії АВМ № 106055 був
наданий як порівняльний матеріал для зразку підпису      ОСОБА_3.

Посилання апеляційного суду на
невідповідність заповіту вимогам закону в зв'язку з відсутністю в ньому
вказівки на місце, час укладення та місце проживання ОСОБА_3. є
необґрунтованим, оскільки встановлено, що заповіт ОСОБА_3. складено на
відповідному бланку та посвідчено 15 липня 2002 року державним нотаріусом
Восьмої Одеської державної нотаріальної контори, а пунктом  82 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чинної на час складення
та посвідчення оспорюваного заповіту, не було передбачено необхідності вказівки
у заповіті місця проживання заповідача.

За таких обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено згідно з законом, з підстав, передбачених                          ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1в
інтересах малолітнього ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Апеляційного суду
Одеської області від 14 грудня 2006 року скасувати і залишити в силі рішення
Комінтернівського районного суду від 12 січня 2006 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін