Справа № 22ц - 3125 2007 рік                                       Голов, в 1-й інстан.  Арапіна Н.Є.
Категорія 21                                                                    Доповідач
У  ХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 березня 2007 року                   Апеляційний суд Донецької
області в складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.,

суддів                               Бабенка П.М., Бондаренко Л.І.,

при секретарі                  Проляпа
О.В.,

за участю
представників   відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Донецьку

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства „Торезантрацит", відокремленого підрозділу „Шахта ім.
Лутугіна", відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Торезі Донецької області про перерахування і стягнення сум, що недоплачені в рахунок
відшкодування, -

встановив:

ОСОБА_1 та
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Торезі
Донецької області звернулись до Апеляційного суду Донецької області з
апеляційними скаргами на рішення Торезького міського суду Донецької області від
8 грудня 2006 року, яким на
користь частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 і з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Торезі Донецької області стягнуто на
користь ОСОБА_1 недонараховані суми за період з 1 листопада 2003
року по 1 листопада
2006 року у
розмірі 10027,31 грн..
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Торезі
Донецької області зобов'язане прийняти з 1
грудня 2006 року
щомісячні страхові виплати у розмірі 567,88
грн. з послідуючим перерахунком згідно з вимогами Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" . В решті
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду змінити і стягнути з ДП „Торезантацит"
на його користь недоплачені суми відшкодування шкоди за період з 4 травня 1995 року по 1 квітня 2001 року в розмірі 15234,48 грн.,
компенсацію за несвоєчасну виплату в сумі 5925,
43 грн., а з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Торезі
стягнути недоплачені страхові виплати за період з 1 квітня 2001 року по 30 листопада 2006 року в сумі 14896,92 грн.. Вважає, що
при ухваленні рішення судом першої інстанції допущені порушення норм
матеріального права, суд необгрунтовано обмежив стягнення трирічним строком і
необгрунтовано відмовив в задоволенні вимог про стягнення з відповідачів
недоплачених сум відшкодування шкоди з часу встановленні МСЕК втрати
працездатності 4 травня 1995 року.

В апеляційній
скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України

2

в м. Торезі просило рішення суду
відмінити і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 до
них, оскільки вимоги позивача безпідставні, підприємство правильно і своєчасно
провело нарахування відшкодування шкоди позивачу, а в подальшому робило
перерахунки, тому підстав для проведення перерахунку щомісячних платежів станом
на 1 квітня 2001 року не було.

В судове
засіданні позивач ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце судового засідання
повідомлений належним чином, просив розглядати справу у його відсутність.

Представник
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Торезі ОСОБА_3
в судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду
скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, оскільки вони
безпідставні.

Представник
Державного підприємства „Торезантрацит" ОСОБА_2 в судовому засіданні
підтримав доводи апеляційної скарги відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Торезі і просив її задовольнити, вважав, що
нарахування позивачу відшкодування шкоди було проведено правильно.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач працював на шахті ім. Лутугіна, м. Тореза з 10 лютого 1986 року по 25 листопада 2000 року і
звільнений за згодою сторін. 7
липня 1994 року
позивач отримав на виробництві травму, про що було складено акт за формою Н-1 і
висновком МСЕК від 4 травня 1995 року йому
встановлено 25 % втрати
працездатності. 7 червні 1995 року наказом № 428 позивачу
призначені щомісячні виплати у відшкодування шкоди з заробітку ГРОВ за травень 1995 року.
Підприємство проводило перерахунки відшкодування шкоди у зв'зку з підвищенням
заробітної плати і станом на 1
квітня 2001 року
щомісячні виплати складали 96,34
грн..

Перевіряючи
правильність проведення нарахування відшкодування шкоди на підставі Правил
відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим
ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою КМУ від 23 червня 1994 року № 472 / з подальшими
змінами та доповненнями/, суд встановив, що недоплата з 4 травня 1995 року щомісячних
виплат позивачу по 1 квітня 2001 року складає 9250,90 грн, та
одноразової допомоги в сумі 5983,58
грн., а страхових виплат з 1
квітня 2001 року по 1 листопада 2006 року недоплата
складає 14896,92 грн.,
компенсація за несвоєчасні виплати 5925,45
грн.. Суд визнав і стягнув недонараховані страхові суми за період з 1 листопада 2003 року по 1 листопада 2006 року у розмірі 10027 грн.31 коп..

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників відповідачів,
дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційних скарг,
апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до
вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і
заперечень , підтверджених
тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи
позовні вимоги ОСОБА_1, суд повно та всебічно з'ясував обставини справи,
перевірив доводи та заперечення сторін, правильно встановив правовідносини, які
склались між ними і дійшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення
вимог позивача.

Суд правильно
виходив з того, що позивач 7
липня 1994 року
отримав на виробництві травму, висновком МСЕК від 4 травня 1995 року йому
встановлено 25 % втрати
працездатності. 7 червні 1995 року наказом № 428 позивачу
призначені щомісячні виплати   у відшкодування
шкоди з заробітку ГРОВ за травень 1995
року, тобто   на

3

підставі Угоди по тарифам,
трудовим, соціальним гарантіям між Мінвуглепромом та галузевими профсоюзами від 12 лютого 1992 року з
подальшими змінами та доповненнями. В подальшому підприємство проводило
перерахунки відшкодування шкоди у зв'зку з підвищенням заробітної плати і
станом на 1 квітня 2001 року щомісячні
виплати складали 96,34 грн., з яких і
проводило виплату відділення фонду.

Суд, перевіряючи
вимоги позивача і правильність проведення нарахування відшкодування шкоди у
відповідності до вимог Правил відшкодування власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою КМУ від 23
червня 1994 року № 472 / з подальшими
змінами та доповненнями /,
які діяли на час виникнення правовідносин, встановив, що недоплата з 4 травня 1995 року щомісячних
виплат позивачу по 1 квітня 2001 року складає 9250,90 грн., та
одноразової допомоги в сумі 5983,58
грн., а страхових виплат з 1
квітня 2001 року по 1 листопада 2006 року недоплата
складає 14896,92 грн.,
компенсація за несвоєчасні виплати 5925,45
грн..

В обгрунтування
своїх висновків судом в рішенні наведені відповідні розрахунки , які апеляційний
суд визнає правильними і проведеними у відповідності до вимог законодавства.

Виходячи з
роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України „Про
практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди" № 6 від 27 березня 1992 року, де
зазначено, що вимоги про перерахунок сум щомісячних платежів, раніше визначених
судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох
років, суд частково задовольнив вимоги позивача в межах зазначеного строку і
стягнув недонараховані страхові суми за період з 1 листопада 2003
року по 1 листопада
2006 року у
розмірі 10027 грн.31
коп..

Таким чином
рішення суду є законним і справедливим, оскільки грунтуються на обставинах, які
встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, вимогах закону.

Виходячи з
наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені
обставини справи, дана їм належна правова оцінка і правильно вирішений спір.

Рішення суду
першої інстанції постановлено у відповідності з нормами матеріального і
процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування або зміни
апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційних скарг є непереконливими і не
спростовують висновків суду.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 303,
307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

у   хвалив:

Апеляційні скарги відхилити.

Рішення
Торезького міського суду Донецької області від 8 грудня 2006
року залишити без змін.

Ухвала суду
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили .