УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 травня 2007 року колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області
у складі:

Головуючого -
ПанькаВ.Ф., суддів: Леска
В.В., Мацунича М.В., при секретарі -
Боклах Г.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Перечинського районного суду від 8 лютого 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 ОСОБА_4 та 3-х осіб державного
нотаріуса Перечинської держнотконтори та Перечинської міської ради про визнання
права власності на спадкове майно, визнання частково недійсними свідоцтв про
право на спадщину та недійсним свідоцтва про право власності на житловий
будинок, -

Встановила:

Рішенням
Перечинського районного суду від 8
лютого 2007 року
позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2. право власності на спадкове
майно спадкодавця ОСОБА_5. поАДРЕСА_1.
Визнано частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на
частину будинку АДРЕСА_1
виданого на ім'я ОСОБА_1. в розмірі 1/4 та на ім'я ОСОБА_3. в розмірі 1/4
частини будинку. В решті вимог відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції,
як незаконного та не обґрунтованого й ухвалити нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2. відмовити.

Межі оскарження:
апелянт вважає, що дане рішення не відповідає фактичним обставинам справи та
вимогам матеріального й процесуального права.

Заслухавши
доповідача, й обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Так, ч.1 ст. 1222 ЦК України
встановлено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні
особи, які є живими на час відкритті спадщини, а також особи, які були зачаті
за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_1. 5
жовтня 2004 року
звернувся до нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності за законом
після смерті дружини ОСОБА_5., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, так як він вступив в законне
управління спадковим майном, 10.01.2006
року на підставі доручення від сина ОСОБА_3., вищезгаданий звернувся до
нотаріуса із заявою, на підставі чого йому були видані свідоцтва про право
власності на спадкове майно на 1/4 та на 1/2 як спільне майно подружжя та за
відповідачем ОСОБА_3. на 1/4 частину будинку по АДРЕСА_1 в м.Перечині.
Так як в подальшому мав на меті подарувати даний будинок ОСОБА_4. При цьому умисно
не повідомив нотаріуса, щодо прав сина ОСОБА_2. на частину спадкового майна.

Справа
№22ц-676/07                                                          Номер
рядка статистичного звіту: 26

Головуючий у першій інстанції: Мишинчук Н.С.

Суддя-доповідач: Панько В.Ф,

2

Згідно ст.ст. 1261, 1267 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя,
який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за
законом є рівними.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_2. проживаючи постійно, у вищезгаданому будинку, що
підтверджується тим, що 24.10.1996
року він виписався з м.Ужгорода, прийняв спадщину і так як було встановлено
судом першої інстанції заяви про відмову від нього відсутня. при цьому
здійснював управління даним спадковим майном. І в результаті оформлення
спадкового майна відповідачем ОСОБА_1. ,
було позбавлено ОСОБА_2. його законного права на частину спадкового
будинку.

Статтею 1268 ЦК України
встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або
не прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем
на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину (а саме на
протязі шести місяців з часу відкриття спадщини), він не заявив про відмову від
неї.

За таких
обставин, беручи до уваги всі наявні фактичні матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що позивача було незаконно позбавлено частки у
спадковому майні, а саме в будинку по АДРЕСА_1 в М.Перечині..

Крім того, слід
зазначити, що колегія суддів погоджується з висновком суду про те, щодо відмови
у задоволенні позовних вимог у частині визнання недійсним свідоцтва про право
власності на жилий будинок АДРЕСА_1 в
м.Перечин, яке видане 30.01.2003
року, так як позивачем не було наведено, яких-небудь обґрунтованих доводів
щодо незаконності даного документу.

Доводи
апеляційної скарги про те, не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі не
спростовують встановлених фактичних обставини справи.

При таких
обставинах, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене судом першої
інстанції рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.
308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Перечинського районного суду від 8
лютого 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня проголошення шляхом подачі скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.