Справа
№ 22-ц-523/2007р.                               Головуючий у 1-й інстанції Князев В.Б.
Категорія № 41                                                   суддя-доповідач Попруга С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року травня 03
дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області в складі:

Головуючого - Маслова В.О.

суддів            - Попруги С.В.,
Сибільової Л.О.

з участю секретаря судового засідання - Рой Я.М.

та осіб, які приймають участь у справі ОСОБА_1., її представника ОСОБА_2., представника відповідача Наталіча Ю.С.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Ковпаківського районного суду м. Сум Сумської області від 01 березня 2007
року у справі за позовною заявою ОСОБА_1до Сумського
державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка про стягнення надбавок
за вислугу років, зарахування до педагогічного стажу періоду роботи на посаді
завідуючої курсами підготовки вчителів, про зобов'язання приведення у
відповідність до законодавства назву посади „завідуючої факультетом
післядипломної освіти вчителів" на „декан факультету післядипломної освіти
вчителів" і внесення змін до трудової книжки,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 березня 2007
року відмовлено ОСОБА_1. в задоволенні вищезгаданого позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. фактично просить скасувати рішення суду першої інстанції, і ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги: невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1. та її представник ОСОБА_2. підтримали доводи апеляційної скарги, а
представник відповідача Наталіч Ю.С. заперечував проти них вважаючи рішення
суду законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1. з 04
вересня 1974 року по даний час
працює в Сумському державному педагогічному університеті ім. А.С. Макаренка. З 04 вересня 1974
року по 20 березня 1995

року - завідуючою курсами перепідготовки вчителів. З 27 березня 1995
року по цей час - головою
профспілкового комітету викладачів та співробітників університету. Після
обрання на штатну виборну посаду голови профкому, з 27 березня 1995
року по 01 грудня 1998 року позивачка продовжувала виконувати обов'язки завідуючої курсами
перепідготовки вчителів за сумісництвом. З 01 грудня 1998 року по 01
липня 2002 року позивачка
працювала завідуючою факультетом післядипломної освіти за сумісництвом. З 01 липня 2002
року по 01 вересня 2005 року -
заступником декана факультету післядипломної освіти за
сумісництвом. З 01
вересня 2005 року по 30 червня 2006
року - старшим викладачем
кафедри педагогіки вищої школи та педагогічного менеджменту та сумісництвом на 0,5 ставки. З 01
вересня 2006 року по цей час працює
викладачем кафедри педагогіки вищої школи та педагогічного менеджменту за
сумісництвом на 0,
5 ставки.

Відповідно до чинного законодавства, стаж педагогічної роботи позивачки на
час виникнення спору склав 7 років 04 місяці 29
днів, що є підставою для виплати їй щомісячної надбавки
за вислугу років у розмірі 10% (педстаж від 3 до 10
років) до посадового окладу (ставки заробітної плати).
Надбавка в такому розмірі виплачується позивачці з 01 вересня 2002
року.

Для встановлення названої надбавки у більшому розмірі (30%), за період починаючи з 01 січня 1997 року немає підстав, оскільки посади „завідувача курсами перепідготовки
вчителів", „завідувача факультетом післядипломної освіти", не
передбачені Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників,
затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000
року №963.

В зв'язку з тим, що позивачка відповідно до умов трудового договору та
наказу відповідача працювала саме на посаді „завідуючої факультетом
післядипломної освіти", а не на посаді „декана факультету післядипломної освіти вчителів", якої з 01
грудня 1998
року по 01
липня 2002
року не існувало в штатному розписі відповідача, вважати
запис в трудовій книжці про „завідуючу факультетом післядипломної освіти"
помилковим, і таким, що підлягає виправленню на „декан факультету
післядипломної освіти вчителів" немає підстав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ст. 308
ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1., суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи та давши належну оцінку всім зібраним по справі доказам, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що час роботи ОСОБА_1. у відповідача на посадах „завідуючої курсами перепідготовки вчителів", „завідуючої
факультетом післядипломної освіти" не може бути зарахований до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років, оскільки названі посади не передбачені Переліком, затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 14 червня 2000
року №963. Відомості про роботу
позивачки на посаді „завідуючої факультетом
післядипломної освіти" повністю відповідають оригіналу наказу відповідача про призначення ОСОБА_1. на згадану посаду, отже вважати помилковим цей запис в трудовій
книжці і його виправляти немає законних підстав.
Щомісячна надбавка за вислугу років на час виникнення
спору становить 10%
до посадового окладу (ставки заробітної плати) позивачки, для її виплати в більшому розмірі підстав
немає.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам ст. 57
Закону України „Про освіту", пунктам 1,2,4,6
- 8 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічних та науково-педагогічним
працівникам навчальних закладів і
установ освіти, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року №78, Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних
працівників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963, ст.ст. 21, 22 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, призначення іншої особи на посаду саме декана
факультету післядипломної освіти вчителів,
відбулося після набрання чинності ст. 33 Закону України „Про вищу освіту", відповідно
до якої і позивачку було призначено
заступником декана названого факультету. До настання цих подій, посади декана факультету післядипломної освіти в
штаті відповідача не було, а
була посада „завідуючої факультетом післядипломної освіти", яка передбачала іншій обсяг роботи, а також права і
обов'язки, які відрізнялись від декана факультету.

Статтею 21 КЗпП України, зокрема передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником
підприємства, установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується
виконувати роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють
на підприємстві, в установі,
організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників
при умові, якщо вони підлягають
загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття
на роботу.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації;
відомості   про стягнення до неї
не заносяться.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктів 2.6, 2.9 „Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників" від 29
липня 1993
року №58 , із наступними змінами і доповненнями, у разі виявлення неправильного або
неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про
нагородження та заохочення тощо, виправлення
виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено
відповідний запис. Власник або уповноважений
ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому
необхідну допомогу.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу
роботу, про нагородження та заохочення та
ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або
розпорядження.

У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності
їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про
роботу здійснюється на основі інших
документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій
книжці.

Показання свідків не можуть бути підставою для
виправлення занесених раніше записів.

Постановляючи рішення у справі, суд першої інстанції дотримався
вищезгаданих вимог та вирішив справу
виходячи із встановлених обставин. Отже
доводи про те, що суд першої інстанції не врахував вимог пункту 2.14
Інструкції, який не врегульовує
питань щодо виправлення записів у трудовій книжці, висновків суду не спростовують.

Доводи
апеляційної скарги про безпідставне
посилання суду на пропуск позивачкою строку на звернення до суду з вимогою про
внесення змін в трудову книжку, не дають
підстав для перегляду рішення суду, оскільки
суд по цій вимозі висловився по суті і зазначив, що вона є необгрунтованою.

Без внесення повноважним органом до відповідного Переліку
посади „завідувача курсами
перепідготовки вчителів", вимоги ОСОБА_1. не
можуть бути задоволені, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не мають правового значення.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

За таких обставин, коли оскаржуване рішення суду першої
інстанції відповідає нормам матеріального та
процесуального права, підстави для його зміни чи
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315,
319 ЦПК України, колегія

СУДДІВ

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Сум 01
березня 2007
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.