Справа № 22ц-1288/2007                    Головуючий у 1 інстанції - Василенко Ю.Л.
Категорія - цивільна                                                          Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня
2007 року Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого
судді - Бойко О.В.

суддів -
Горобець Т.В., Шевченка В.М.

при
секретарі - Рябчук СВ., Пільгуй
Н.В.

за
участі позивачки ОСОБА_1, представника відповідача

ОСОБА_2,
представника відповідача Липівської

сільської
ради ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного
суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_4 на
рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21 червня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до Липівської сільської ради,
ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні і повернення частини самовільно
зайнятої земельної ділянки шляхом її вилучення, визнання недійсним державного
акту про право приватної власності на землю та визнання незаконним рішення
Липівської сільської ради від 07.11.2006 року,

встановив:

ОСОБА_4,
ОСОБА_1 звернулись з позовом до Липівської сільської ради, в якому просили
вилучити у ОСОБА_5 та повернути їм незаконно зайняту частину земельної ділянки
площею 0,03 га; визнати протиправним та нечинним рішення Липівської сільської ради
в частині передачі у приватну власність ОСОБА_5
земельної ділянки в

і

2

АДРЕСА_1; визнати
не чинним та незаконним державний акт про право приватної власності ОСОБА_5 на
земельну ділянку в АДРЕСА_1;
зобов"язати виконком Липівської сільської ради зробити запис про
припинення права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку.

Судом в
якості співвідповідача до участі в справі було залучено ОСОБА_5.

Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської
області від 21 червня 2007 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд 1 інстанції прийшов до висновку, що позивачі не мають
правоустановчих документів, які б підтверджували їх право на спірну земельну
ділянку розміром 0,03 га. Також, суд вважає, що рішення сільради від 07.11.2006
року не суперечить законодавству України, прийняте в межах компетенції
сільської ради, земельна ділянка надана в розмірі, встановленому ст. 121 ЗК
України, та на підставі технічної документації, де є акт погодження меж
земельної ділянки від 10.08.2006 року, де зазначено, що позивачі від підпису
акту відмовились, а надання земельної ділянки в двох частинах не суперечить
чинному законодавству.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 просять скасувати
рішення суду 1 інстанції та постановити нове рішення про задоволення їх
позовних вимог.

Апелянти вважають, що суд в основу рішення поклав
неправдиві і необгрунтовані пояснення відповідачів, які суперечать обставинам
справи та іншим доказам у справі. Так, суд прийшов до невірного висновку, що
вони не мають правоустановчих документів на спірну земельну ділянку, бо ця
земельна ділянка належить їм на підставі рішення сесії Липівської сільської
ради від 22 вересня 1995 року та рішення Прилуцького міськрайонного суду від 30
травня 2005 року. Також, цієї ділянкою вони відкрито, безперешкодно та
безперервно користуються більше 15 років, з питанням про передачу її у
власність або користування вони звернулись до сільради. Також, суд не взяв до
уваги, що виконком сільради не мав права виділяти відповідачці земельну
ділянку, яка проходить між їхнім будинком і сараєм, чим створені перешкоди для
проходу до свого сараю. Крім того, всупереч ст. 198 ЗК України межі земельної
ділянки не погоджувались з ними як суміжними землекористувачами, в зв"язку
з чим відповідачці незаконно видано державний акт на право приватної власності
на земельну ділянку, фактично передавши у її власність частину незаконно
зайнятої їхньої земельної ділянки площею 0,03 га.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу
підтримала, просила її задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_2 та представник
відповідача Липівської сільської ради - ОСОБА_3 заперечували проти апеляційної
скарги, просили відмовити в її задоволенні, залишити без змін рішення суду 1
інстанції.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до висновку про часткове скасування рішення суду 1
інстанції з постановлениям
нового

2

3

рішення
про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Липівської сільської ради
від 10 липня 2006 року ОСОБА_5 передано безкоштовно у власність площу 0,25 га
для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і
споруд (присадибну ділянку) по АДРЕСА_1. Цим же рішенням передано ОСОБА_6
безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну
ділянку) та земельну ділянку 0,12 га для ведення підсобного господарства по
АДРЕСА_2.

Рішенням Липівської сільської ради від 02 серпня 2006
року надано дозвіл на виготовлення правоустановчих документів на право
приватної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Рішенням Липівської сільської ради від 07.11.2006 року
затверджено технічну документацію по складанню державного акта на право
приватної власності на землю ОСОБА_5 та надано їй у власність земельну ділянку
загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та
господарських споруд по АДРЕСА_1.

На підставі цього рішення 21 грудня 2006 року ОСОБА_5
видано державний акт про право приватної власності на землю.

Позивачі вважають, що ОСОБА_5 незаконно передали у
власність частину земельної ділянки розміром 0,03 га, яка на законних підставах
належить їм, чим порушені їх права, а тому просили вилучити у відповідачки
спірну земельну ділянку та передати їм.

Проте, дані вимоги позивачів не є обгрунтованими,
виходячи з наступного.

Позивачі не надали суду належних доказів, що вони на
даний час мають право на спірну земельну ділянку. Рішення Липівської сільської
ради від 22 вересня 1995 року та рішення Прилуцького міськрайонного суду від 30
травня 2005 року, на які вони посилаються, не можуть бути взяті до уваги,
оскільки хоча рішенням сільради ОСОБА_6 було надано у власність 0,85 га, але
при цьому не було зазначено місце розташування земельної ділянки та її межі.
Зокрема, вищезазначеним судовим рішенням було визнано незаконним рішення
Липівської сільради від 18 липня 2001 року, яким виділено ОСОБА_1 земельну ділянку
в розмірі 0,03 га в тимчасове користування пішохідної доріжки до сараю, якою
вона користується.

Відмовляючи в задоволенні цієї частини позовних вимог,
суд 1 інстанції прийшов до правильного висновку, а тому доводи апеляційної
скарги в цій частині не дають підстав для його скасування.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно
скасування рішення суду в зв"язку з невірним застосуванням норм
матеріального закону при вирішенні питання передачі у власність ОСОБА_5
земельної ділянки, то вони заслуговують увагу, виходячи з наступного.

Стаття 118 Земельного кодексу України встановлює порядок
приватизації земельних ділянок громадянами.

4

Статтею 198 Земельного кодексу України при визначенні меж
земельної ділянки передбачено погодження цих меж з суміжними власниками та
землекористувачами.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.79) ОСОБА_6, який
на той час був суміжним землекористувачем, не підписав акт погодження меж.

Як пояснила у судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, у них
є спір щодо розмірів та місця розташування суміжних земельних ділянок, а також
спір з приводу користування належним їм сараєм, господарськими спорудами та
проходом до них.

Отже, у даному випадку при наявності спору щодо меж
земельних ділянок між суміжними землекористувачами, сільська рада не вправі
була приймати рішення про передачу у власність ОСОБА_5 спірної земельної
ділянки, в зв"язку з чим рішення Липівської сільської ради від 07.11.2006
року не можна визнати законним.

В зв"язку з цим не може бути визнаний законним
державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий на
ім"я ОСОБА_5 на підставі рішення сільради від 07.11.2006 року.

У даному випадку ОСОБА_5 вправі звертатись до суду за
захистом свого права, де і буде вирішуватись питання про надання їй дозволу
приватизувати земельну ділянку без згоди суміжного землекористувача.

За таких обставин рішення суду в цій частині слід скасувати і постановити
нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання незаконним
рішення Липівської сільської ради в частині затвердження технічної документації
по складанню державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_5, та
надання у власність земельної ділянки загальною площею 0,25 га для будівництва
та обслуговування жилого будинку та господарських споруд ОСОБА_5 по АДРЕСА_1
згідно технічної документації по складанню державного акта на право приватної
власності на землю, та про визнання незаконним державного акта на право
приватної власності ОСОБА_5 на землю задовольнити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України,
ст.ст. 118, 198 Земельного кодексу України,
апеляційний суд

Вирішив:

Апеляційну
скаргу задовольнити частково.

Рішення Талалаївського районного суду Чернігівської
області від 21 червня 2007 року - скасувати в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право приватної
власності на землю та визнання протиправним та нечинним рішення сесії
Липівської сільради від 07.11.2007 року.

Позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.

Визнати незаконним рішення Липівської сільської ради від
07.11.2006 року   в   частині
затвердження   технічної   документації   по
складанню

5

державного
акта на право приватної власності на землю ОСОБА_5, надання у
власність земельної ділянки загальною площею 0,25 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку та господарських споруд ОСОБА_5 по АДРЕСА_1,
згідно технічної документації по складанню державного акта на право приватної
власності на землю.

Визнати незаконним державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_5 21 грудня 2006 року.

В іншій
частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення, може бути оскаржене до Верховного Суду України в касаційному
порядку протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

*

5