Справа
Категорія 15 (І)                                                                                    Савіна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
листопада 28 дня колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого:        Неклеси В.І.

суддів:                             Митрофанової Л.В.,
Братіщевої Л.А.

при
секретарі:       Бондарь Ю.А.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 червня
2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Приватного підприємця ОСОБА_2 про
стягнення натуроплати згідно умов договору оренди земельного паю та
відшкодування моральної шкоди, по зустрічному позову Приватного підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3 особа -
Лозуватська сільська рада Криворізького району про визнання договору оренди
земельної частки (паю) недійсним.

Особи, що беруть
участь у розгляді справи:

позивач -ОСОБА_1
та її представник - ОСОБА_3

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2006
року ОСОБА_1 звернулась
з позовом до приватного підприємця ОСОБА_2 і на
підставі ст.30 Закону України „Про оренду землі" та ст.ст.
15,16,22,526,625,1167 ЦК
України просила суд стягнути з відповідача орендну натуроплату за 2006 рік
згідно договору оренди від 01 листопада 2003 року, а у разі відсутності
натуроплати просила стягнути з відповідача гроші в сумі сімсот шістдесят
гривень та моральну шкоду в сумі п'ять тисяч гривень.

Заочним рішення
Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2007 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
частково. Стягнуто з відповідача на користь позивачки 760 грн. в рахунок
заборгованості орендної натуроплати, 750 грн. в рахунок моральної шкоди та
судові витрати в сумі 67 грн.

Ухвалою
Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2007 року
заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21
лютого 2007 року скасовано і справа була призначена до нового розгляду.

В травні 2007
року відповідач ОСОБА_2.
подав зустрічний позов і на підставі ст.ст. 210,215,236, ЦК України, ст.152
Земельного кодексу України, ст.ст.15,18,20 Закону України „Про оренду
землі" просив визнати договір оренди земельної частки (паю) від 01.11.2003
року недійсним, оскільки в 2005 році ОСОБА_1
отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку з зазначенням
її меж і не переуклала договір оренди в зв'язку із зміною предмета оренди.

Рішенням
Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2007 року
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
та зустрічних позовних вимог відповідача ОСОБА_2.
відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги, оскільки суд не надав належної оцінки тому, що відповідач
користувався її земельною ділянкою і мав прибуток, але не сплачував орендну
плату і письмових пропозицій про переукладення договору оренди не надавав.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з
матеріалів справи 01 листопада 2003 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної частки (паю), згідно якого
позивачка передала відповідачу в оренду земельну ділянку розміром 5,06 га,
вартістю 49014 грн. 06 коп., строком на 10 років, тобто до 01 листопада 2013
року.

З 17 листопада
2004 року позивач ОСОБА_1
стала власником земельної ділянки відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку (серія ЯА №170683 від 17 листопада 2004 року)
виданого на її ім'я.

Відповідно до
розділу IX „Прикінцевих та перехідних положень" Закону України
„Про оренду землі ", у разі виділення власникам земельних часток (паїв)
земельних ділянок у натурі та отримання ними державних актів на право власності
на землю, договори оренди земельних часток (паїв) припиняють свою дію.

Крім того,
відповідно до п. 17 розділу X „Перехідних положень" Земельного Кодексу України
сертифікати на право власності на земельну частку (пай), отримані громадянами,
вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на
відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до
законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до
виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних
ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю.

З огляду на
зазначене, з часу отримання позивачем державного акту на право приватної
власності на землю вона набула статусу власника земельної ділянки, тобто
змінився предмет оренди та статус орендодавців, а тому договір оренди земельної
частки(паю) від 01 листопада 2003 року слід вважати припиненим з моменту видачі
позивачці Державного акту на право власності на земельну ділянку, тобто з 17
листопада 2004 року.

Враховуючи
наведене, слід визнати обґрунтованим і законним висновок суду першої інстанції
про відмову в задоволенні позову про стягнення натуроплати згідно умов договору
оренди земельного паю та про відмову в задоволенні зустрічного позову. Таким
чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи позивачки в апеляційній
скарзі не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись
ст.ст.303,307,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.