Справа №22ц-87/2007                                              Головуючий
Категорія  40                                                              Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

21 лютого 2007
року колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької
області у складі суддів:

головуючого Песоцької Л.І.

суддів Трушкова М.М., Баркової Л.Л.

при секретарі
Горбань К.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю
„Азовмінводи" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати,
відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами сторін на рішення
Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 13 грудня 2006
року,

встановила:

У квітні 2005 року ОСОБА_1
звернувся до суду з даними позовними вимогами, посилаючись на те, що з 16 червня 2004 року він
працював заступником директора з економіки і фінансів у ТОВ „Азовмінводи",
наказом від 9 грудня 2004 року незаконно,
оскільки прогулів не вчиняв, звільнений з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України.
Просив визнати незаконним звільнення з роботи, поновити його на роботі на
попередній посаді, анулювати запис про звільнення в трудовій книжці, стягнути з
відповідача на його користь заробітну плату невиплачену за час роботи в сумі 3915 грн., середню
заробітну плату за вимушений прогул, відшкодування моральної шкоди в розмірі 7000 грн.

Рішенням
Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 13 грудня 2006
року ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду. Визнане незаконним
звільнення з роботи і він поновлений на роботі на посаді заступника директора з
економіки і фінансів ТОВ „Азовмінводи". Стягнуто з відповідача на його
користь середню заробітну плату за вимушений прогул у сумі 4820 грн. В позовах
про стягнення заборгованості по заробітній платі і відшкодування моральної
шкоди відмовлено.

Ухвалою того ж
суду від 14 грудня 2006 року виправлена
арифметична помилка, з відповідача на користь позивача стягнуто середню
заробітну плату за вимушений прогул в сумі 8820 грн.

В апеляційній
скарзі позивач ставить питання про скасування рішення в частині відмови в
позові про відшкодування моральної шкоди і задоволення його позову про
стягнення з відповідача на його користь відшкодування в розмірі 7000 грн.,
посилаючись на необґрунтованість відмови в даному позові.

В апеляційній
скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення і відмову ОСОБА_1 в
задоволенні позовів, посилаючись на безпідставність висновків суду про
незаконність звільнення позивача і поважність причин пропуску ним строку
звернення до суду.

Заслухавши суддю
доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, який підтримав свою апеляційну скаргу і
заперечував проти скарги відповідача, представників відповідача Продун Г.М. і
Шатову Л.Х., третьої особи ОСОБА_2,
які

2

підтримали скаргу відповідача і
заперечували проти скарги позивача, обговоривши доводи апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги
підлягають відхиленню з таких підстав.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що Маріупольський центр
зайнятості уклав з відповідачем ТОВ "Азовмінводи" договір про надання
дотації на створення додаткового робочого місця заступника директора. За
направленням центру зайнятості наказом відповідача від 15 червня 2004 року на цю
посаду був прийнятий ОСОБА_1 Наказом від 9
грудня 2004 року він
звільнений з роботи за прогули 6
грудня з 8-ї години
до 11-ї години
ЗО хвилин і 8 грудня з
13 години 15 хвилин до 17 години.

Згідно зі ст.234
КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу,
районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці
строки.

Поновлюючи строк
звернення до суду, суд вказав на те, що після звільнення позивач звернувся за
захистом своїх прав в органи прокуратури.

І зі справи
вбачається, що ОСОБА_1 після звільнення звертався з заявами в прокуратуру
Приморського району, міста Маріуполя, Донецької області (а.с.7-11т.1), за його
зверненнями відносно директора ТОВ „Азовмінводи" Шатової Л.Х. порушувалася
кримінальна справа, велося слідство, провадження в якій закрите 29 грудня 2005 року (а.с.39, 150-157,195-200 т.1).

Дані про час
ознайомлення позивача з наказом, видачі трудової книжки суперечливі.

З урахуванням
встановленого з доводами відповідача про необґрунтованість поновлення
позивачеві строку звернення до суду, погодитись не можна.

Згідно зі ст.40
КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також
строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути
розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (у тому
числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Задовольняючи
вимоги позивача про поновлення на роботі, суд виходив з того, що відповідачем
не надані переконливі докази вчинення позивачем прогулів. З цим висновком також
не можна не погодитись.

З пояснень
сторін, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, даних посадової інструкції заступника
директора по економіці і фінансам, журналів відповідача вбачається, що позивач
виконував свої посадові обов'язки відповідно до посадової інструкції, доручень
директора товариства, у тому числі за межами підприємства. Як заступник
директора він не відмічався про час приходу та вибуття з роботи і даних про те,
що до нього з цього приводу були відповідні вимоги, не встановлено. Не надано
даних тому, що кожний день позивачу давалося письмове завдання, яке він мав
виконати.

Надані
відповідачем журнали датовані кінцем 2004
року і позивач спростовує їх ведення до звільнення.

Відносно
відсутності позивача на роботі 6
грудня з 8-ї години
до 11-ї години ЗО хвилин і 8
грудня з 13 години 15 хвилин до 17 години без
поважних причин відповідачем не надано переконливих та достатніх доказів.

Позивач
посилається на те, що в зазначені дні виконував свої посадові обов'язки, у тому
числі, вів переддоговірну роботу з іншими підприємствами і не був відсутній
зазначений час. Ці пояснення не спростовані і підтверджуються поясненнями
свідка ОСОБА_4, яка працювала у відповідача.

3

Враховуючи
суперечливі докази по справі, відносини, які склалися в товаристві, пояснення
відповідачки директора товариства Шатової Л.Х. про те, що позивач настроював
проти неї колектив і його пояснення про упереджене ставлення керівництва, не
можна не погодитись з висновками суду про недоведеність обґрунтованості
звільнення позивача за прогули.

В апеляційній
скарзі відповідач наводить обставини, на які посилався в суді першої інстанції.
Доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, не надано.

Допущені судом
порушення норм процесуального права, на які посилається відповідач, не призвели
до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування рішення.

Зі справи
вбачається, що судом першої інстанції приймались заходи до виклику свідків,
вирішувалось питання про можливість розгляду справи у зв'язку з їх неявкою.

Законом не
передбачена індексація середньої заробітної плати за вимушений прогул, тому не
можна погодитись з доводами про те, що суд мав прийняти відмову позивача від
індексації середньої заробітної плати.

Таким чином,
підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача не має.

Оскаржуючи
рішення суду в частині відмови в позові про стягнення відшкодування моральної
шкоди в розмірі 7000 грн.,
позивач не навів дані, які б спростовували рішення суду в зазначеній частині.

Його посилання
на погіршення стану здоров'я, неодноразову відмову в прийнятті на роботу
внаслідок даного звільнення, голослівні. Вимоги про стягнення відшкодування в
розмірі 7000 грн. не
обґрунтовані.

З урахуванням
конкретних обставин справи, задоволення його позовів про поновлення на роботі і
стягнення середньої заробітної плати є достатньою сатисфакцією, відшкодуванням
завданої моральної шкоди.

Рішення суду
відповідає вимогам ст.ст.10, 60,
213-215 ЦПК України, ст.ст. 40
п.4, 233, 234, 235,
237-1 КЗпП України, підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційні
скарги ОСОБА_1 і Товариства з обмеженою відповідальністю „Азовмінводи"
відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 грудня 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в

касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду

України.