АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2007 року.                                                                                                 м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:
головуючого - ЛевенцяБ.Б.

суддів                          -
Галушко Л.А., Плавич Н.Д.

при
секретарі -   Кодінцевої С.В.

за участі позивачки ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 вересня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття
спадщини, визнання договору дарування і реєстраційного запису недійсним та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, -

встановила:

У березні 2005 року позивачка звернулася із позовом і уточненнями до нього
на обгрунтування якого зазначила, що подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на праві
спільної сумісної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1

У ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла і позивачка подала у
нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за заповітом, складеним
ОСОБА_5 у лютому 1990р., свідоцтво про право власності на спадщину вчасно не
отримала, оскільки за заповітом ОСОБА_4.
померлого у березні 2000 року відповідачка отримала свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на весь будинок і у грудні 2004 року подарувала його
ОСОБА_3. На підставі вищевикладеного, позивачка просила, встановити факт
прийняття нею спадщини на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, визнати договір
дарування цього будинку, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 реєстраційний запис
недійсними, виділити належну їй частину будинку у натурі. Посилаючись на те, що
із вказаним позовом вперше звернулась до суду у травні 2000 року, просила
вважати строк не пропущеним (ас. 2-4,35, 39-40, 61-62, 87)

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечувала, посилаючись на те, що за
заповітом отримала у спадщину весь будинок, позивачка пропустила строк позовної
давності, звернулась із зустрічним позовом про стягнення ізОСОБА_1 20 000 грн.
моральної шкоди, завданої тривалим розглядом справи і неявкою позивачки у
судові засідання(а.с. 19, 29-30, 53а, 63-65)

Відповідачка ОСОБА_3подала письмову заяву із проханням розглянути справу
без її участі(а.с. 60)

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської
області від 27 вересня 2006 року у задоволенні первісних і зустрічних позовних
вимог відмовлено у повному обсязі(а.с.99-101)

Справа №22ц-2099/07                                                                           Категорія
ЦП:44

Головуючий
у першій інстанції Іванчук В.І. Доповідач Левенець Б.Б.

2

В апеляційній скарзі,ОСОБА_1, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила
рішення суду в частині відмови у задоволенні її вимог - скасувати, ухвалити
нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а у частині відмови у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, рішення суду першої інстанції залишити
без змін (ас. 105-106).

В судовому засіданні позивачка підтримала скаргу, яку попросила
задовольнити. Відповідачі заперечували проти скарги і попросили її відхилити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість
рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково за таких підстав.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
повно і всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому
засіданні, вирішив справу згідно із законом.

Проте, цих вимог суд першої інстанції не дотримав,
відмовляючи у задоволенні позовних вимог, вважав встановленим, що будинок
належав ОСОБА_4, ОСОБА_5 прав на нього не мала, аОСОБА_1 пропустила строк
позовної давності на звернення до суду. З таким висновком, колегія суддів не
погоджується, оскільки він суперечить доказам по справі.

Так, за актовим записом, спадкодавці ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з 1946 року
перебували у зареєстрованому шлюбі(а.с. 84, 128-130), відповідно до запису у
погосподарській книги № 1, спірний будинок АДРЕСА_1 збудований у 1950 році,
тобто у період шлюбу(а.с. 24)

ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_1р., ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2р.(а.с.4,21)

ОСОБА_1 у межах передбаченого законом шестимісячного
строку прийняла спадщину, шляхом подачі 20 грудня 1999 року(перший робочий день
після вихідних -18.12.99р. і 19.12.99р.) заяви до належної державної
нотаріальної контори, що відповідає п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в
редакції Закону від 1963р.) і додаткового визнання факту прийняття спадщини за
судовим рішенням не потребує.(а.с. 76, 78-81)

Як видно із матеріалів справи, з 2000 року позивачка оспорювала
правовстановлюючі документи, на підставі яких ОСОБА_2 отримала спірне
домоволодіння у власність, проте суд першої інстанції не уточнив: чи
відмовлялась позивачкаОСОБА_1 від вимог про визнання заповіту ОСОБА_4 на ім'я
ОСОБА_2 частково недійсним, чи оспорювала свідоцтво про право на спадщину на
спірне домоволодіння отримане ОСОБА_2 у 2003 році і не розглянув заявлених
позовних вимог, чим порушив вимоги ст.ст. 10, 11, 212, 213 ЦПК України,
оскільки спір між сторонами не вирішений, кожна із сторін посилається на не
скасовані правовстановлюючі документи на підтвердження права на спірне
домоволодіння. Вказане порушення перешкоджає колегії суддів постановити судове
рішення щодо тих вимог позивачки, які не були предметом дослідження у суді
першої інстанції, що зважаючи на вимоги п. 5 ч. 1 ст. 311 ЦПК України є
підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції з
направленням справи у частині позовних вимогОСОБА_1 до ОСОБА_2 на новий
розгляд.

При новому розгляді справи суду першої інстанції
необхідно врахувати викладене, встановити наявність(відсутність) спадкоємців(за
законом) першої черги, що мали право на обов'язкову частку у спадщині на час її
відкриття у 1999 і 2000 році, та розглянути справу відповідно до вимог
матеріального і процесуального закону.

Інші
доводи скарги не спростовують вищевказаних висновків колегії суддів, тому мають
бути відхилені.

3

Рішення суду першої інстанції у частині відмови в
задоволенні вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 доОСОБА_1 про стягнення із
останньої 20 000 грн. грошової компенсації за заподіяну моральну шкоду, завдану
тривалим розглядом справи і неявкою позивачки у судові засідання сторонами не
оспорюється, є законним і обґрунтованим, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, п. 5 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309, п. 2 ч. 1 ст. 314, 315,
317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, рішення
Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 вересня 2006 року
скасувати в частині відмови у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання договору дарування
і реєстраційного запису недійсним із направленням справи в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області
від 27 вересня 2006 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили, безпосередньо через суд касаційної інстанції.