УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2007 р.                                                                                     м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючої                                                         Мелінишин
Г.П.,

суддів                                                                  Пнівчук
О.В.,  Бідочко Н.П.,

секретаря                                                            Сем'янчук
С. Й.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Конгресу
підприємців Івано-Франківської області про стягнення заборгованості по
заробітній платі,  вихідної допомоги та
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,  за апеляційною скаргою Конгресу підприємців
Івано-Франківської області на рішення Івано-Франківського міського суду від 25
вересня 2007 року,  -

встановила:

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 25.09.2007р. частково задоволено позов
ОСОБА_1 Стягнуто на його користь з Конгресу підприємців Івано-Франківської
області 600 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні. В задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по
заробітній платі та вихідної допомоги відмовлено.

На дане
рішення Конгрес підприємців Івано-Франківської області подав апеляційну скаргу.
Зазначає,  що рішення суду в частині
задоволення позову є необгрунтованим,
оскільки судом неповно з'ясовані обставини справи. Судом,  зокрема,
не враховано,  що затримка
розрахунку при звільненні позивача мала місце з його вини. Заробітна
плата,  яка не була предметом спору
нарахована і виплачена ОСОБА_1 на момент його звільнення.

Справа № 22-ц-1387/2007р.                             Головуючий у 1 інстанції
Перегінець Л.В.

Категорія
41                                                       Доповідач
Мелінишин Г.П.

Щодо
решти сум,  то між сторонами виник
спір,  оскільки позивач не повернув
позику. Апелянт неодноразово повідомляв ОСОБА_1 про необхідність одержання
розрахункових коштів. А оскільки позивач з цього приводу до відповідача не
звертався,  то 23.05.2002р. такі кошти
йому були перераховані на банківський рахунок. Посилаючись на те,  що затримка розрахунку при звільненні мала
місце з вини позивача,  просив рішення
суду скасувати,  ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позову.

В засіданні
апеляційного суду представники апелянта доводи скарги підтримали з наведених в
ній мотивів.

Вислухавши
доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів підстав для задоволення
апеляційної скарги не знаходить.

Відповідно
до  ст.
117 КЗпП
України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116
цього Кодексу,  при відсутності спору
про їх розмір підприємство,
установа,  організація повинні
виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Судом
встановлено,  що позивач згідно наказу №10 від 15.02.2002р.
був звільнений з посади редактора газети „Акценти" Конгресу підприємців
Івано-Франківської області. У день звільнення відповідач не провів з ОСОБА_1
розрахунок належних коштів. Натомість,
29.03.2002р. ним було перераховано позивачу на банківський рахунок в
установі Ощадбанку заборгованість по заробітній платі в розмірі 76 грн. 27 коп.,  а 21.08.2002р. компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 57 грн. 42 коп. Наведені
обставини підтверджуються розрахунковою відомістю за лютий 2002р.,  копією видаткового касового ордера №6 від 29.03.2002р.
(а.с.  6, 27). При цьому,  як
встановлено судом,  сума компенсації за
невикористану відпустку була нарахована позивачу 23.05.2002р.,  а виплачена через установу Ощадбанку тільки 21.08.2002р.

Вирішуючи
даний спір,  суд обгрунтовано не прийняв
до уваги тверджень відповідача про затримку розрахунку при звільненні з вини
самого позивача. Як вбачається з матеріалів справи відповідач,  не провівши розрахунок з позивачем у день
звільнення,  вперше почав повідомляти
позивача про необхідність отримання розрахункових коштів тільки з 21.03.2002р.
і до 23.05.2002р. - часу перерахування даних коштів на рахунок позивача
установі банку.

Твердження
апелянта про те,  що затримка розрахунку
позивача при звільненні обумовлена наявністю спору з приводу вказаних сум не
заслуговує на увагу,  оскільки не
підтверджується об'єктивними доказами.

З
врахуванням наведених обставин суд прийшов до правильного висновку,  що невиплата належних позивачеві при
звільненні сум мала місце з вини відповідача,
а тому Обґрунтовано частково стягнув за період з 15.02.2002р. по
23.05.2002р. середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія
суддів приходить до висновку,  що справа
судом першої інстанції розглянута повно і об'єктивно,  а рішення постановлено з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують,  а тому підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись  ст.
ст.  307,
308,  313-315 ЦПК
України,  колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Конгресу підприємців Івано-Франківської області відхилити,  а рішення Івано-Франківського міського суду
від 25 вересня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з часу набрання нею законної
сили.