РІШЕННЯ

іменем    України

2007 р.   березня місяця
«21» дня,
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в складі:

Головуючого.        Шестакової Н.В. Суддів:       Філатової Є.В. Кателіна В.П. При секретарі:        Гребенніковій Н.О. Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі
апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду
М.Сімферополя від 17 листопада 2006 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
встановлення факту мешкання чоловіка і жінки однією сім'єю, визнання частково
недійсним договору дарування житлового будинку, визнання права власності на 1/2
долю будинку, розділ житлового будинку в натурі,

ВСТАНОВИЛА:

16.11.2004 року ОСОБА_3 звернувся з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору дарування
житлового будинку, визнання права власності на 1/2 долю будинку та його
реальний розділ

24.11.2006 року ОСОБА_3 уточнив свої
позовні вимоги і просив встановити факт його мешкання однією сім'єю з ОСОБА_1 з
січня 1994 року по 2 вересня 1997 року, визнати
частково недійсним договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1, визнати за ним
право власності на 1/4 частку вказаного будинку та реально розділити його.

Позовні вимоги мотивував тим, що з січня 1994 року він став проживати з ОСОБА_1 і її двома дітьми
однією сім'єю. У 1997 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 В січні 1996 року, ще до
реєстрації шлюбу, вони придбали домоволодіння АДРЕСА_1. Договір купівлі домоволодіння був оформлений на ОСОБА_1. За час сумісного
проживання з ОСОБА_1 були проведені будівельні роботи по переплануванню і
поліпшенню технічного стану будинку. Згідно висновку будівельно-технічної
експертизи №1747 від 03.02.2006 року в результаті виконаних будівельних робіт
вартість домоволодіння збільшилася на 34141 грн., що складає 51/100 долю
домоволодіння. Тому його доля у спірному домоволодінні складає 1/4 Не зважаючи
на це, відповідачка 11.12.2003
року подарувала спірне домоволодіння своїй сестрі - ОСОБА_2 Позивач
просить визнати договір дарування від 11.12.2003
року недійсним, визнати за ним право власності на 1/4 частку домоволодіння
і виділити її реально згідно висновку експертизи. Крім того, просив встановити
факт проживання однією сім'єю з відповідачкою з січня 1994 року по 2 вересня 1997 року.

ОСОБА_2, діючи в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_1,
позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що домоволодіння АДРЕСА_1 було придбано
ОСОБА_1 до реєстрації браку за власні кошті від продажу квартири, яка відповідачу
не належала. ОСОБА_3 не брав
участі у будівництві, своїх коштів не витрачав. Вимоги про встановлення факту
проживання однією сім'єю вважає такими, що не грунтуються на законі.

Справа
№22-ц-2371/2007р.                                          Головуючий
в 1 інстанції
Бортник О.П.

Доповідач
Філатова Є.В.

2

Рішенням Київського районного суду М.Сімферополя від 17.11.2006 року
постановлено, позов ОСОБА_3
задовольнити частково. Визнати частково недійсним договір дарування
домоволодіння АДРЕСА_1,
укладений 11.12.2003 року між
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Визнати право власності за ОСОБА_3 на 1/4 частку
домоволодіння АДРЕСА_1.
Провести розділ домоволодіння АДРЕСА_1.
Виділити у власність ОСОБА_3
на Vi частину житлового будинку: літер „А" /приміщення №3/ площею 19 кв.м., вартістю 9961 грн., крильце
вартістю 430 грн.,
тамбур літер „а" вартістю 2767
грн, козирок вартістю 206
грн., що складає 13364
грн., тобто на 2494 грн.
менше його долі і становить 21/100
долі.

Виділити у власність ОСОБА_2 на 3/4 частки домоволодіння:
літер „А" /приміщення №1,2,7,8,9/
площею 35,4 кв.м. вартістю 18768 грн., підвал літер „п/а" вартістю
1011 грн., тамбур літер „а1" вартістю 3148 грн., прибудова літер „аЗ" вартістю 13499 грн., прибудова
літер „А4" вартістю 4524
грн., прибудова літер „А5" вартістю 6613 грн., сарай літер „У"
вартістю 1744 грн., убиральня літер „Г" вартістю 761 грн., що складає 5068
грн., тобто на 2494 грн. більш її долі і становить 79/100 долі.

Провести наступні переобладнання:

Закласти дверний отвір між приміщеннями 1 і 3; 1 і 4; виконати
добудову тамбура на місці крильця; з віконного отвору приміщення 3 влаштувати
дверний отвір; приміщення облицювати цеглиною до 0,4 м.; квартири обладнати незалежними системами опалювання,
електропостачання, водопостачання.

У позові про встановлення факту мешкання чоловіка і жінки
однією сім'єю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по
оплаті судового збору по 34
грн. з кожної.

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір
по 51 грн.70
коп. і витрати на інформаціно-технічне забезпечення розгляду справи по 15 грн. з кожної.

Скасувати арешт на домоволодіння АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі відповідачки просять рішення в
частині визнання частково недійсним договору дарування, визнання права
власності на 1/4 долі будинку за позивачем та розділу будинку в натурі
скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволені
його позовних вимог. Вважають, що судом неправильно застосовані норми
матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи і не підтверджені достатніми доказами.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи,
колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню в частині вимог про визнання недійсним договору
дарування, визнання права власності на частку жилого будинку і його реальному
розділу з ухваленням нового рішення про відмову у позові з таких підстав.

Судом першої інстанції невірно визначена правова природа
спору. Задовольняючі позов, суд виходив з положень ст.368 ЦК України і ст.62 СК
України, за якими майно чоловіка або дружини може бути визнане об'єктом права
сумісної власності подружжя, якщо воно істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

На підставі висновку експерта суд дійшов висновку про те,
що вартість спірного будинку збільшилася на 34141грн., що складає 51/100 домоволодіння,
яку слід визнати сумісною власністю подружжя.

Колегія не може
погодитися з цим висновком, як таким, що суперечить фактичним обставинам і не
грунтується на законі.

3

Відповідно до ч.6 ст.
147 ЦПК України висновок експерта є одним з видів доказів, які оцінюються судом
у сукупності з іншими доказами за правилами ст. 212 ЦК України. Як убачається з експертного висновку, до спірного
будинку було зроблено пристрій з двох допоміжних приміщень, які поєднали жилий
будинок окремими приміщеннями кухні і санвузлу в літері А-3. А також
переплановано літ А-1, в результаті чого колишня кухня і коридор переобладнанні
у жилі кімнати.

Оцінка поліпшень та їх доля у вартості домоволодіння в
цілому зроблена шляхом порівняння вартості робот та матеріалів, витрачених під
час перебудови /затратний спосіб/ з розрахунковою вартістю за зведеним актом
МБРТІ /інвентарною оцінкою/ на час розгляду справи, що штучно створює враження
збільшення вартості будинку вдвічі.

Водночас висновком експерта встановлено, що на грудень 2003р. тобто до
здачі споруд в експлуатацію, вартість будинку за оцінкою МБРТІ складала
22618,39грн., а на час приймання їх в експлуатацію після призведеної перебудови
у квітні 2004р. в тих же цінах 31252,26коп. З чого убачається, що в наслідок
перебудови вартість будинку реально збільшилася на V* частку, що не
дає підстав для визнання домоволодіння сумісною власністю подружжя.

Крім того, сторони визнали, що будівництво почалося у 1996р. і закінчилося
у 2004р. Але ж сторони зупинили фактичні шлюбні відносини у квітні 2002р., про
що свідчать письмові пояснення ОСОБА_3
на арк.22, а у грудні
2003р. домоволодіння було відчужено. Закінчення прибудов та здача їх у
експлуатацію запроваджені іншим власником, з яким позивач не мав будь-яких
відносин по створенню спільної власності.

Таким чином, колегія дійшла висновку про те, що на час
зміни власника всі поліпшення і прибудови існували у вигляді незакінчених
самовільних споруд, які не були об'єктом права власності.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснює самочинне будівництво, не
набуває права власності на нього. За таких обставин у суду першої інстанції не
було підстав для визнання за ОСОБА_3 права власності на частку спірного будинку.

З тексту договору дарування вбачається, що предметом
відчуження по договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був старий будинок без будь-яких
пристроїв. За таких обставин правових підстав для визнання його частково
недійсним також не було.

В частині вимог щодо встановлення факту проживання однією сім'єю рішення не
оскаржене і є законним і обгрунтованим.

Керуючись п. 1,2,3,4
ч. 1 ст.309, 316 Цивільного
процесуального кодексу України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити, рішення Київського
районного суду М.Сімферополя від 17
листопада 2006 року в
частині визнання частково недійсним договору дарування житлового будинку,
визнання права власності на 1/4 долю будинку, розділ житлового будинку в натурі
скасувати, відмовити ОСОБА_3 у
позові. В частині відмови у встановленні факту проживання однією сім'єю це ж
рішення залишити без змін.

Рішення набуває чинності з моменту проголошення і може
бути оскаржено в

касаційну інстанцію до Верховного Суду України протягом
двох місяців зі дня

проголошення.