АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
грудня 2007 року                                                                                                    м.  Київ

Колегія
суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого:
Вербової І.М.

суддів:
Горелкіній Н.А.,  Панченка М. М. ,  Антоненко Н.О.,  Шаховій О.В.

розглянувши
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Донецької області від
16 березня 2006 року , -

встановила:

У
вересні 2005 року позивачі звернулися в суду з позовом до відповідача про
відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Зазначали,  що 12.06.2002 року відповідач з метою
заволодіння чужим майнеш,  шляхом
зловживання довірою отримав від них 3500 гривень ніби для придбання машини для
мийки автомобілів на станцію технічного обслуговування,  де ОСОБА_3 працював директором і ці гроші не
повернув.

Рішенням
Новоазовського районного суду Донецької області від 23 грудня 2005 року позов
задоволено частково.

Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 3500
гривень,  витрати за надання юридичної
допомоги 1120 гри.,  а також моральну
шкоду на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1000 гривень на кожного.

Стягнуто з
ОСОБА_3 судовий збір в доход держави 59грн.50 коп.

Рішенням
апеляційного суду Донецької області від 16 березня 2006 року рішення суду
першої інстанції скасовано.

В
задоволенні позову ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено.

2

У
поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду
Донецької області від 16 березня 2006 року та залишити без зміни рішення'
Новоазовського районного суду Донецької області від 23 грудня 2005 року,  посилаючись на порушення судом апеляційної
інстанції норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга
ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як видно
з постанови Новоазовського районного суду від 05.12.2005 року,  досудовим слідством встановлено,  що ОСОБА_3 12.06.2002 року з метою
заволодіння чужим майном,  шляхом
зловживання довірою,  отримав від
позивачів 3500 гривень ніби то для придбання машини для мийки автомобілів на
станцію технічного обслуговування,  де
він працював директором,  які в
подальшому не повернув і своє зобов'язання не виконав,  чим спричинив подружжю Тополя значну
матеріальну шкоду.

Цією
постановою кримінальна справа,  щодо
ОСОБА_3 за  ст. 190 ч.2 К К України
закрита,  в зв'язку з його клопотанням,  і він звільнений від кримінальної
відповідальності на підставі  ст. 1 п.г
Закону України «Про амністію» від 31.05.2005 року.

Задовольняючи
позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди частково,  суд першої інстанції обгрунтовано виходив із
того,  що шкода заподіяна злочином
підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Скасовуючи
правильне,  по суті,  рішення суду першої інстанції та відмовляючи
позивачам у задоволенні їх вимог,
апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо винності відповідача в
отриманні від позивачів 3500 гривень,
шляхом зловживання довірою.

Однак з
висновками апеляційного суду погодитись не можна,  оскільки суд дійшов їх із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно
до  ст. 440 ЦК України (який
діяв на час виникнення спірних правовідносин),
шкода,  заподіяна особі або майну
громадянина,  підлягає відшкодуванню
особою,  яка заподіяла шкоду,  у повному обсязі,  за винятком випадків передбачених
законодавством.

Згідно
п.7,  п.13 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» №3 від
31.03.1989 року з наступними змінами,  у
разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не
розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в цьому
разі можуть бути вирішенні в порядку цивільного судочинства. Шкода,  заподіяна злочином підлягає відшкодуванню в
повному обсязі.

Суд
апеляційної інстанції скасовуючи вирішення не звернув уваги на те,  що постановою суду кримінальна справа,  щодо ОСОБА_3 за  ст. 190 ч.2 КК України закрита і він
звільнений від кримінальної відповідальності на підставі  ст. 1 п.г Закону України «Про амністію» від
31.05.2005 року.,  тобто з
нереабілітуючих підстав.

З урахуванням
наведеного,  суд першої інстанції дав
належну оцінку зібраним доказам,  дійшов
обґрунтованого висновку,  що шкода
заподіяна злочином підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

За таких
обставин рішення апеляційного суду про відмову в позові,  відповідно до
ст. .339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення
першої інстанції.

3

Керуючись
статтями 336,  337 ЦПК України та Законом
України "Про внесення змін до закону України "Про судоустрій
України" щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ" від
22 лютого 2007 року № 697-V та глави 2 розділу V ,  Апеляційний суд м.  Києва, -

ухвалив:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 - задовольнити.

Скасувати
рішення апеляційного суду Донецької області від 16 березня 2006 року і залишити
в силі рішення Новоазовського районного суду Донецької області від 23 грудня
2005.

Ухвала
оскарженню не підлягає.