Справа №
22ц - 547/07                                      Головуючий
у 1 інстанції - Лапін О.Ф.
Категорія-39                                                                                 Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

9 серпня
2007 року                                                                                               місто
Луцьк

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого -
судді Сівчука Є.І.

суддів Свистун
О.В.,  Хлапук Л.І.

при секретарі
Масляній С. В.

з участю
позивача ОСОБА_1

представника
відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до колективного підприємства
«Ковельбуд» про визнання недійсними наказів № 153 від 29 листопада 2002
року,  № 155 від 4 грудня 2002 року,  № 157 від 5 грудня 2002 року та відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою КП «Ковельбуд» на рішення Ковельського
міського суду від 17 квітня 2003 року,

ВСТАНОВИЛА:

В
апеляційній скарзі директор КП «Ковельбуд» ОСОБА_2 вказує на незаконність
рішення суду із-за порушення норм матеріального права та невідповідності
висновків суду обставинам справи.

Просить рішення
скасувати,  а справу направити на новий
розгляд.

Рішенням
Ковельського міського суду від 17 квітня 2003 року позов задоволений.

Визнано
недійсними накази № 153 від 29 листопада 2002 року,  № 155 від 4 грудня 2002 року,  № 157 від 5 грудня 2002 року.

Стягнуто
з КП «Ковельбуд» в користь ОСОБА_1 560 грн. невиплаченої преміальної допомоги
за жовтень 2002 року,  925 грн. моральної
шкоди,  250 грн. витрат за надання
юридичної допомоги,  всього на суму 1735
грн.

Стягнуто з КП «Ковельбуд»
в доход держави 51 грн. державного мита.

В
апеляційній скарзі відповідач зазначає,
що накази про застосування до ОСОБА_1 стягнень за допущені порушення
трудової дисципліни винесені керівником відповідно до вимог законодавства,  про працю. Зокрема,  судом при ухваленні рішення не взято до уваги
вимоги  ст.  139 КЗпП України.

Крім того,  судом порушено вимоги  ст.
225 КЗпП України.

Заперечуючи
апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 вказує,
що рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства та ухвалене з
додержанням норм матеріального і процесуального законодавства.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
відповідач застосував дисциплінарні стягнення з порушенням строку застосування
та,  що стягнення застосовані з
порушенням вимог чинного трудового законодавства.

Заслухавши
доповідача,  пояснення представників
відповідача ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  позивача ОСОБА_1,  перевіривши законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

Так,  з матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_1 працювала в КП «Ковельбуд»
провідним економістом,  а з 25 вересня
2002 року по 28 листопада 2002 року - головним бухгалтером 3 29 листопада 2002
року на протязі двох місяців хворіла та була звільнена від роботи згідно
листків непрацездатності.

29
листопада 2002 року наказом № 153 ОСОБА_1 за допущені порушення при розробці
штатного розпису (наказ № 99 від 31 липня 2002 року) оголошено догану,  позбавлено преміальних доплат за один
місяць,  оскільки перевіркою
територіальної державної інспекції праці було виявлено порушення у встановленні
посадових окладів окремих працівників.

4
грудня 2002 року наказом № 155 за невиконання балансу за
жовтень місяць 2002 року головного бухгалтера ОСОБА_1 позбавлено премії за
жовтень 2002 року. 2 грудня 2002 року перевірено стан бухгалтерської
документації і встановлено,  що відсутній
баланс за жовтень 2002 року.

5
грудня 2002 року наказом № 157 ОСОБА_1 позбавлено премії
за жовтень 2002 року.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
територіальною державною інспекцією праці у Волинській області 12 вересня 2002
року проведено перевірку додержання законодавства про працю КП «Ковельбуд» і
встановлено порушення щодо посадових окладів окремих працівників,  про що складено акт № 19. Приписом
встановлено строк для усунення виявлених недоліків.

Отже,  судом встановлено,  що допущене ОСОБА_1 порушення трудової
дисципліни було виявлено 12 вересня 2002 року,
а стягнення застосовано тільки 29 листопада 2002 року,  наказ №153.

Відповідно
до  ст.
148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або
уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку,  але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення.

Таким
чином,  суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку,  що відповідачем
пропущений строк для застосування дисциплінарного стягнення,  а тому наказ № 153 від 29 листопада 2002 року
винесений директором КП є неправомірним.

Відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в
Україні»,   ст.  14 - підприємства зобов'язані подавати
квартальну та річну фінансову звітність у терміни,  встановлені Кабінетом Міністрів України.

Згідно
із п. 5
Порядку подання фінансової звітності,
затвердженого постановою KM України від 28
лютого 2000 року № 419,  квартальна
фінансова звітність (крім зведеної та консолідованої) подається підприємствами
не пізніше 25 числа місяця,  що настає за
звітним кварталом.

В
судовому засіданні встановлено,  що
помісячну звітність по підприємству вели,
однак баланс за кожен місяць окремо не складався. Наказу керівника про
складання балансу помісячно немає. І як ствердив директор підприємства ОСОБА_2
в судовому засіданні,  такий наказ ним не
видавався.

Отже,  головним бухгалтером не було допущено
порушення трудової дисципліни.

Крім
того,  згідно Статуту підприємства п.
10.9 - до виняткових прав правління належить призначення і заміна головного
бухгалтера підприємства,  а тому
накладати стягнення за порушення трудової діяльності головним бухгалтером
повинно було правління. А також,
колективним договором КП «Ковельбуд» - п.4.12 - встановлено,  що часткове зниження або повне позбавлення
працівників премії за виробничі результати роботи повинно оформлятись наказом
по підприємстві з вказаними причинами по згоді з профспілковим комітетом.  Зазначена норма закріплена і в Положенні про
преміювання працівників КП «Ковельбуд».

Таким
чином,  суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку,  що оскаржені
накази оформлені з порушенням вимог трудового законодавства,  а тому визнав їх неправомірними та стягнув
невиплачену ОСОБА_1 премію за жовтень 2002 року.

Відповідно
до вимог  ст. 237-1 КЗпП України,  якщо порушено законні права працівника,  які привели до моральних страждань,  власником або уповноваженим ним органом
відшкодовується моральна шкода.

Врахувавши
всі обставини суд вірно визначив розмір моральної шкоди та стягнув позивачу із
відповідача КП «Ковельбуд».

Покликання
представників відповідача,  що позивач не
звернулася по вирішенню трудового спору в комісію по трудових спорах ( ст.  225 КЗпП України) не заслуговують на увагу,  оскільки особа має право,  гарантоване Конституцією України на
безпосереднє звернення до суду з позовом про захист порушених прав та
інтересів.

Доводи
представника позивача ОСОБА_3 про пропуск позивачем строку звернення до суду
безпідставні,  оскільки із матеріалів
справи вбачається,  що справа
зареєстрована в суді першої інстанції 3 березня 2003 року,  позовна заява надійшла поштою,  штемпель від 28 лютого 2003 року. Отже,  строки,
встановлені  ст.  233 КЗпП України позивачем не порушені.

Таким
чином,  доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої інстанції. Рішення ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу колективного підприємства «Ковельбуд» відхилити.

Рішення
Ковельського міського суду від 17 квітня 2003 року в даній справі залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.