Справа №22ц-9140/07
Головуючий у 1 інстанції Скляров
Доповідач Соломаха Л.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25
грудня 2007р.                                                                                                 м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого                                                           Голубинського
A.M.

суддів                                                           Соломахи
Л.І.,  Прокопчук Л.М.

при
секретарі                                                            Бондаренко
Н.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку апеляційну скаргу закритого
акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк" на ухвалу
Краматорського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2007р. по справі
за заявою закритого акціонерного товариства комерційного банку
„Приватбанк" про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором,  -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою
Краматорського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2007р. відмовлено
в прийнятті заяви закритого акціонерного товариства комерційного банку
„Приватбанк" (далі ЗАТ КБ
„Приватбанк") про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1  заборгованості за кредитним договором.

В
апеляційній скарзі ЗАТ КБ
„Приватбанк",  посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права,  просить ухвалу суду скасувати та передати
питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судове
засідання представник ЗАТ КБ
„Приватбанк",  боржник
ОСОБА_1  не з'явилися,  про день та час розгляду справи повідомлені
належним чином.  Представник ЗАТ КБ „Приватбанк"
надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши
суддю-доповідача,  дослідивши матеріали
цивільної справи,  апеляційний суд
вважає,  що апеляційна скарга задоволенню
не підлягає з наступних підстав:

Відмовляючи
у прийнятті заяви ЗАТ КБ
„Приватбанк" про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1  заборгованості за кредитним договором,  суд виходив з того,  що з наданих документів вбачається спір про
право.

Не
погоджуючись з ухвалою суду,  заявник
посилається на те,  що вимога про видачу
судового наказу грунтується на правочині,
вчиненому у письмовій формі,  і з
наданих суду матеріалів про видачу судового наказу спір про право не вбачається.

Відповідно
до  ст. 96 ЦПК України судовий наказ може
бути видано,  якщо:

1)
заявлено вимогу,
яка ґрунтується на правочині,
вчиненому у письмовій формі;

2)
заявлено вимогу про стягнення нарахованої,  але не виплаченої працівникові суми
заробітної плати;

3)  заявлено вимогу про компенсацію
витрат на проведення розшуку відповідача,

боржника,  дитини або транспортних
засобів боржника.

2. Судовий наказ
може бути видано і в інших випадках,
встановлених законом.

Відповідно
до  ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у
прийнятті заяви про видачу судового наказу,
якщо:

1)
заявлено вимогу,
не передбачену статтею 96 цього Кодексу;

2)
із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Звертаючись
до суду з заявою про видачу судового наказу,
заявник зазначав,  що 07 липня
2006р. між Банком та позичальником був укладений договір,  згідно якого ОСОБА_1  07 липня 2006р. отримав кредит у вигляді
встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2800грн. зі сплатою
за користування кредитом 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом
з кінцевим терміном повернення,  що
відповідає строку дії картки. Зобов'язання за договором,  який складається з Заяви позичальника,  Умов надання банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою,  боржник
не виконує,  внаслідок чого станом на 19
вересня 2007р. утворилася заборгованість у сумі 2307грн. 86коп.,  з яких: 1798грн. 11коп. - заборгованість за
кредитом,  509грн. 75коп. -
заборгованість по процентам за користування кредитом,  на стягнення яких з ОСОБА_1  ЗАТ КБ
„Приватбанк" просив видати йому судовий наказ.

На
підтвердження своїх вимог заявник надав Заяву позичальника ОСОБА_1  від 06 червня 2006р.,  Умови та правила надання банківських
послуг,  Правила користування платіжною
карткою.

Із Заяви
позичальника вбачається,  що 06 червня
2006р. (а не 07 липня 2006р. як зазначено в заяві про видачу судового наказу)
боржник подав Банку заяву про надання в користування платіжної кредитної картки
з відкриттям за нею кредитного ліміту у сумі 2800грн. зі сплатою 36% на рік на
залишок заборгованості (а.с. 15зв-16).

Проте чи
отримав боржник цю картку,  чи викритий
йому кредитний ліміт,  чи використовував
боржник відкритий йому кредитний ліміт з наданих Банком документів не
вбачається.

Що
стосується заборгованості по процентам за користування кредитом,  то її розрахунок не є невід'ємною частиною
договору і з позичальником не погоджувався.

За таких
обставин правильність нарахування заявником заборгованості за кредитним лімітом
та за відсотками за користування кредитом є предметом судового розгляду.

Виходячи
з наведеного,  суд першої інстанції
правильно встановив,  що із заяви про
видачу судового наказу та наданих документів вбачається спір про право і
відмовив ЗАТ КБ „Приватбанк"
у прийнятті заяви про видачу судового наказу відповідно до вимог  ст. 100 ЦПК України.

Ухвала
суду постановлена з додержанням вимог закону,
тому апеляційна скарга відповідно до п.1
ст. 312 ЦПК України задоволенню не підлягає,  а ухвалу суду необхідно залишити без змін.

Керуючись  ст. 307,
ст. 312,   ст. 315 ЦПК
України,  апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу закритого акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк"
відхилити.

Ухвалу
Краматорського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2007р. залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.