УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем  України

05
квітня 2007  року   апеляційний суд Житомирської області в
складі: головуючої - судді    Косигіної
Л.М.

суддів:                                    Олексієнко
М.М., Худякова A.M.

при
секретарі       Нечипоренко І.Г. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ЗАТ АТЗТ "Коростенський фарфор" про стягнення заробітної
плати за час вимушеного простою за апеляційною скаргою ЗАТ АТЗТ
"Коростенський фарфор"

на
рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 грудня
2006 року, -

встановив :

В травні 2005 року ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом, в якому просила
стягнути з ЗАТ АТЗТ "Коростенський фарфор" 2082 грн. 80 коп. за час
вимушеного простою. В обґрунтування позову зазначила, що в зв'язку з простоєм
підприємства з незалежних від неї причин, вона не працювала:

·
з 01.01.2003 р. по 14.01.2003 p.,

·
з 26.04.2003 р. по 10.08.2003 p.,

·
з 26.12.2003 р. по 12.01.2004 p.,

·
з 28.04.2004 р. по 29.07.2004 p.,

·
з 06.12.2004 р. по 10.01.2005 р.

Вважає, що
відпустка без збереження заробітної плати не повинна перевищувати 15
календарних днів на рік, але вона у такій відпустці перебувала в 2003 році 125
календарних днів, в 2004 році 130 календарних днів, в 2005 році - 9 днів.
Зазначила, що простой підприємства
стався не з її вини, а тому відповідач відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України
повинен провести оплату простою в розмірі 23 тарифної ставки.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26
грудня 2006 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь
позивачки 564 грн. заробітної плати за час вимушеного простою без врахування
податків та загальнообов'язкових платежів.

В апеляційній скарзі ЗАТ АТЗТ "Коростенський фарфор" просить
скасувати рішення через порушення судом норм матеріального і процесуального
права, неповне дослідження обставин справи та ухвалити нове рішення про відмову
в задоволенні позову. Апелянт зазначив, що згідно наказів, на підприємстві був
встановлений скорочений робочий день та скорочена робоча неділя. Позивачка
ознайомлена з наказами, заперечень не висловлювала, накази не оскаржила і
продовжувала працювати, тобто погодилась зі зміною умов праці. Така зміна умов
праці не є простоєм.

Скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1. з 15.01.94 року по 16.05.2005 року працювала
відливником на ЗАТ АТЗТ "Коростенський фарфор" а.с. 7. Відповідно
до наказів по підприємству за № 168 від 18.12.2002 р. та № 150 від 17.12.2003
р.  позивачці надавалися відпустки без
збереження

Справа №
22-ц/897                          Головуючий
у суді 1-ї інстанції Лєшко С.М.

Категорія 39, 41                                Суддя-доповідач
Косигіна Л.М.

заробітної плати
з 02.01.2003 р. по 13.01.2003 p.,
з 08.01.2004 р. по 12.01.04 р.
а.с.  18-20,  27-29,
що підтверджується табелем обліку робочого часу а.с. 13-14 та
відповідає вимогам ст. 84 КЗпП України, ст. 26 Закону України "Про
відпустки". Інші відпустки без збереження заробітної плати за період 2003-2005
pp. позивачці
не надавались.

Згідно чинного законодавства виробничим простоєм
визнається тимчасове припинення на підприємстві виробничого процесу не з вини
працівника по причинах відсутності сировини, енергії, палива, фінансової скрути
тощо. Час простою, що стався не з вини працівника підлягає оплаті у
відповідності до вимог ч. 1 ст. 113 КЗпП України у разі, коли працівник
перебував в час простою на роботі, але не міг виконувати покладені на нього
трудові  обов 'язки із-за простою.

З матеріалів справи вбачається, що наказами № 109-к від
10.04.2003 р., № 101-к від
21.04.2004 р. позивачці та іншим працівникам були змінені умови праці, тобто
вона переведена на роботу з неповним робочим днем при неповному робочому тижні
а.с. 13-14, 21-23, 30-32. В цей період ОСОБА_1. працювала тільки одну годину
в понеділок за що проводилась оплата праці, решта днів - вихідні. Дані накази
позивачка не оскаржила і вони є чинними. Накази про простой на підприємстві не
видавались, листки простою не оформлювались.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції безпідставно визнав
відсутність ОСОБА_1. на роботі протягом 164 днів за 2003-2005 pp. періодом простою
та стягнув заробіток відповідно до вимог ч. 1 ст. 113 КЗпП України.

За таких обставин рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК
України, апеляційний суд, -

вирішив :

Апеляційну
скаргу ЗАТ АТЗТ "Коростенський фарфор" задовольнити.

Скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від
26 грудня 2006 року та ухвалити нове рішення.

Відмовити за безпідставністю заявлених вимог в задоволенні позову ОСОБА_1до
АТЗТ "Коростенський фарфор" про стягнення заробітної плати за час
вимушеного простою.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
його

проголошення і
може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо

до Верховного Суду України протягом двох, місяців з дня
набрання ним

законної сили.