Справа № 22ц-1531/2007                                                   Головуючий
суддя - Крупко О.Г.
Категорія-17     Доповідач: суддя -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14
березня 2007 року                                                           м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі головуючого судді Резникової Л.В., суддів: Стратіло В.І., Азевича В.Б.
при секретарі Ставріновій Ю.М.,

з участю
позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача Пайкова
Д.В.,

розглянувши
у відкритому судовому у засіданні у приміщенні апеляційного суду у місті
Донецьку справу за апеляційною скаргою ЗАТ «Страхова група ТАС» на рішення
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 06.12.2006 року в справі за
позовом ОСОБА_1до Закритого акціонерного товариства «Страхова група ТАС», третя
особа Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» про стягнення страхової суми,
моральної шкоди та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

У
листопаді 2005 року позивач ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до відповідача ЗАТ
«Страхова група ТАС», вказуючи, що 30.11.2004 року між ним та відповідачем був
укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу,
який належить йому на праві власності автомобіля - « SKODA OKTAVIA», державний номер
НОМЕР_1. За умовами цього договору при настанні відповідного страхового випадку
відповідач сплачує йому страхову суму у розмірі оціночної вартості автомобіля,
яка була встановлена за домовленістю сторін у розмірі 134400 грн.

23 січня 2005
року його автомобіль було викрадено невстановленими особами, чим заподіяно
матеріальну шкоду у розмірі вартості автомобіля, який передбачено умовами
договору страхування.

31.03.2005 року
відповідачем був складений акт про страховий випадок, однак сплачена була сума
страхового відшкодування у розмірі 83471 грн., яка не відповідає умовам
договору. Відповідач не доплатив йому страхову суму у розмірі 33792 грн.92
коп., чим порушив умови договору та його законні права, що також призвело до
заподіяння моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 5000 грн..

Просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача
недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 33792, 92 грн., моральну
шкоду у розмірі 5000 грн., а також судові витрати у розмірі 1793 грн. 79 коп.

Рішенням
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 06.12.2006 року позов в частині
стягнення страхового відшкодування та судових витрат задоволено повністю, а в
частині відшкодування моральної шкоди - частково. Суд стягнув з відповідача на
користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

На дане рішення
подана апеляційна скарга ЗАТ «Страхова група ТАС». У скарзі йдеться про те, що
рішення ухвалене з порушенням вимог матеріального та

2

процесуального права. Апелянт вказував, що суд першої
інстанції не врахував, що при укладенні договору страхування позивачем були
надані завідомо неправдиві відомості щодо оціночної вартості об'єкта
страхування. Внаслідок цих протиправних дій було порушено вимоги ч.15 ст.9
Закону України «Про страхування», де вказано, що при страхуванні майна страхова
сума встановлюється в межах вартості майна за цінами та тарифами, діючими на
момент укладання договору. Також вказував, що позивач увів його в оману
відносно вартості автомобіля, зазначивши у договорі страхування надто завищену
оціночну вартість майна та страхової суми. Позивачем було надано довідку з
автосалону, у якому було куплено автомобіль, згідно якої вартість автомобіля
вказана в доларах США на
момент покупки (29.01. 2003 року), а не на дату укладення договору
страхування (30.11.2004 p.).
Оскільки з моменту купівлі автомобіля до моменту його страховки в ЗАТ
«Страхова група ТАС» пройшло більше 22 місяців, то ці докази не можуть бути
прийняті судом до уваги при розрахунку вартості майна на момент укладення
договору страхування, тим більше, що ціна вказана в доларах США без зазначення
еквіваленту в національній валюті України та курсу НБУ на той момент.

Апелянт
вважає, що судом при ухваленні рішення допущено недоведеність обставин справи,
які мають значення для справи, що є підставою для скасування судового рішення.

У
апеляційній скарзі також йдеться про те, що позивачем взагалі не доведено
позовних вимог в частині заподіяння йому моральної шкоди і тому рішення в цій
частині є незаконним.

Апелянт просив
рішення суду скасувати і направити справу на новий розгляд.

Від позивача
письмових заперечень на скаргу не надійшло.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, що з'явились, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно
зі ст.979 ЦК України
за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (
страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі
та виконувати інші умови договору.

Статтею
982 ЦК України
передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору
страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик
зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова
сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші
умови, визначені актами цивільного законодавства. Судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи і сторонами не заперечується, що 30.11.2004
року між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного
страхування наземного транспортного засобу, а саме автомобіля «SKODA OKTAVIA», державний номер
НОМЕР_1, який належить позивачу на праві власності.

Ухвалюючи
рішення про задоволення позову в частині стягнення недоплати страхового
відшкодування, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що відповідно
з п.4 вказаного договору страхування була визначена вартість об'єкту
страхування, тобто автомобіля позивача у розмірі 134400 грн. і саме ця сума у
п.6.11 договору була визначена як страхова. При цьому п.16.1 було визначено, що
страхування здійснюється з урахуванням експлуатаційного зносу транспортного
засобу. Саме з вказаної страхової суми (134 400 грн.) позивач відповідно з
п.7.2 договору здійснював страховий платіж, загальний розмір якого був
встановлений у

3

сумі 7392 грн.
Цей страховий платіж позивач був зобов'язаний сплатити у розстрочку на 4 місяці
рівними частинами по 1848 грн. і сплатив відповідачу страховий платіж у розмірі
3696 грн. до настання страхового випадку.

Вказані
умови договору добровільного страхування, які є істотними, узгоджені сторонами
та зазначені у тексті договору.

23.01.2005
року невідомою особою було здійснено незаконне заволодіння (угон) застрахованого
автомобіля позивача на території України, що відповідно з п.5.1.2 договору
страхування є страховим випадком.

Згідно з
п.14.9 договору страхування у разі страхування транспортного засобу (далі ТЗ)
на повну ринкову вартість страхове відшкодування здійснюється в сумі
визначеного збитку за мінусом: безумовної франшизи, несплачених страхувальником
сум чергових страхових платежів, сум, отриманих від інших страховиків за
аналогічними договорами страхування цього ТЗ, сум, отриманих від третіх осіб, відповідальних
за заподіяний збиток, якщо такі суми були одержані до моменту виплати
страхового відшкодування.

З
урахуванням наведеного суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи
представника відповідача про те, що розрахунок страхової виплати необхідно
проводити виходячи із оцінки вартості автомобіля, яка була встановлена
фахівцями при дослідженні 01.03.2005 року у розмірі 83471 грн., оскільки
вказана оцінка була проведена після укладання договору страхування, а також
після настання страхового випадку, що не передбачено умовами договору
страхування. Крім того, вказані дії відповідача суд правильно визначив як зміну
умов договору страхування в односторонньому порядку. При цьому суд обґрунтовано
послався на положення ст.525 ЦК
України, де йдеться про те, що одностороння відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Крім
того, відповідно до абз.4 п.3 ч.1 ст.988 ЦК
України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється
страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна
на момент укладення договору.

З огляду
на викладене, суд обґрунтовано виходив з того, що на користь позивача підлягає
стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 33792 грн. 92 коп., яка
дорівнює різниці між сумою, визначеною договором : 134 400 грн. (загальна
страхова сума) - 13440 грн. (сума безумовної франшизи) - 3696 грн. (сума
несплачених чергових страхових платежів) та- 83471 грн.08 коп. (сума, яка була
сплачена позивачу відповідачем 04.04.2005 р.) = 33792 грн. 92 коп.

Таким чином, розглядаючи спір в частині стягання недоплаченої страхової
виплати, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Що стосується висновків суду першої інстанції в частині відшкодування
моральної шкоди, яку суд встановив у розмірі 2000 грн., апеляційний суд вважає
їх такими, що не ґрунтуються на законі..

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.2 постанови
Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику в справах про
відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року
( далі Постанова) спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної
(немайнової) шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування
передбачено спеціальним законодавством.

У п.5 цієї
Постанови вказано, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди
регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду

4

необхідно в
кожній справі з'ясовувати характер взаємовідносин сторін і встановлювати, якими
правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав
чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної
шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно шкоду.

Суд першої інстанції у порушення зазначених вимог,
з'ясувавши характер взаємовідносин сторін, встановивши правові норми, якими
вони регулюються, не переконався, чи допускається відшкодування моральної шкоди
при даному виді правовідносин. Між тим, як встановлено матеріалами справи,
спірні правовідносини не відносяться до деліктних, вони витікають з договору
добровільного страхування наземного транспортного засобу, врегульовані Законом
України « Про страхування» та спеціальними нормами ЦК України ( Глава
67.Страхування), які не містять у собі положень щодо відшкодування моральної
шкоди.

Отже, у суду першої інстанції не було законних підстав задовольняти позов в
частині відшкодування моральної шкоди.

Не можна погодитись з висновками суду і в частині задоволення вимог у
повному обсязі щодо відшкодування судових витрат.

Районному суду слід було звернути увагу на положення, що містяться у ст.88
ЦПК України, де йдеться про те, що стороні, на користь якої постановлено
рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати
присуджуються позивачу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а
відповідачу - пропорційно тій частині позовних вимог, у задоволенні якої
позивачу відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що позивач поніс витрати на правову
допомогу у розмірі 1200 грн. та сплатив судовий збір у розмірі 552.грн.86 коп.

Оскільки позов задоволено частково, апеляційний суд
вважає, що судові витрати, які підлягають стягненню на користь позивача, слід
зменшити на 12,9 відсотків, тобто пропорційно розміру задоволених позовних
вимог.

Таким чином стягненню підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 1045
грн. 20 коп. та витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 481,54
грн., а загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню становить 1526
грн.74 коп.

Керуючись ст. ст. 303-305;
307, 309,313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ЗАТ „Страхова група ТАС" задовольнити частково.

Рішення   Ворошиловського районного
суду від 06 грудня 2006 року в частині задоволення позову про відшкодування
моральної шкоди та судових витрат змінити.

У задоволенні
позову про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення в частині відшкодування судових витрат змінити, стягнути з ЗАТ
„Страхова група ТАС" на користь ОСОБА_1в рахунок відшкодування судових
витрат 1526 грн.74 коп.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути
оскаржене протягом двох місяців з моменту набрання ним чинності безпосередньо
до суду касаційної інстанції.