Справа
№2-8/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

20 березня 2007 року                                                                      смт.
Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області у складі:
судді Маліченка В.В., за участю секретаря судового засідання, Федорини А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2001 року ОСОБА_1., звернувся до суду з
вказаним позовом, де зокрема вказав, що 10 лютого 2000 року ОСОБА_2, під
розписку позичив у нього 960 доларів США,
які обіцяв повернути до 20 серпня 2000 року.

На цю
дату відповідач повернув йому 60 доларів США.

Вважає, що відповідач проявив непорядність, тому змушений
захищати свої інтереси через суд.

Крім основної суми боргу, яка складає 4894,56 грн.,
відповідач зобов'язаний сплатити йому 3% річних від простроченої суми, що
складаєі83,52 грн., та суму боргу з врахуванням індексу інфляції, яка складає
5608,98 грн. також просить стягнути всі судові витрати, пов'язані з розглядом
справи.

Рішенням
Оржицького районного суду від 16.08.2005 року позов задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 26
січня 2006 року, це рішення скасоване а справу направлено на новий розгляд.

15.06.2006 року ОСОБА_1., надав суду уточнюючу позовну
заяву, в якій вказав, щоЮ лютого 2000 року ОСОБА_2, уклав із ним в усній формі
договір про те, що для здійснення підприємницької діяльності він позичає у
нього 600 доларів США, які
разом із комісійною винагородою в сумі 360 доларів США (по 60 доларів США за кожен місяць
користування) зобов'язувався повернути до 20 серпня 2000 року, про що написав
розписку.

По спливу строку відповідач боргу не повернув, зник з
місця проживання, ухиляється від повернення боргу. Це підтверджується розпискою
на суму 960 доларів США.

Просить стягнути з відповідача борг з врахуванням індексу
інфляції та трьох відсотків річних, загальною сумою 7000,02 грн., та 100 грн.
витрат на юридичну допомогу.

28.11.2006
року, у зв'язку з самовідводом судді, справу передано мені.

6 грудня 2006 року позивач надав суду нову позовну заяву,
якою збільшив свої позовні вимоги, а інші позовні заяви просив залишити без
розгляду.

В цій позовній заяві позивач вказав, що 10 лютого 2000
року ОСОБА_2, уклав із ним в усній формі договір про те, що для здійснення
підприємницької діяльності він позичає у нього 960 доларів США, які
зобов'язувався повернути до 20 серпня 2000 року, про що написав розписку.

Відповідач до цього часу не повернув суму боргу. Просить
стягнути з відповідача суму боргу з врахуванням 3% річних та індексу інфляції -
всього 9579 грн. 61 коп., а також судові витрати: сплачену суму судового збору
та юридичної допомоги в сумі 170 грн.02 коп.

В
судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали.

Відповідач позов визнав частково, в розмірі 360 доларів США з врахуванням
індексу інфляції та 3-х відсотків річних та пояснив, що дійсно 10 лютого 2000
року він позичив у позивача 600 доларів США,
які зобов'язувався повернути до 20 серпня 2000 року. Крім цього домовилися,
що він сплатить позичальникові 360 доларів США комісійної винагороди за користування грошима. На
підтвердження укладення угоди він написав позичальникові розписку, що отримав
від позичальника 960 доларів США.
Також вказав, що він повернув позивачеві 340 доларів США, але розписок про
повернення боргу не брав.

2

Дослідивши докази, заслухавши пояснення позивача, його
представника, відповідача, приходить до висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Судом
встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

10 лютого 2000 року ОСОБА_2, позичив у ОСОБА_3., 600
доларів США. Договір
укладено в усній формі. Згідно їх домовленості, ОСОБА_2, за користування
позикою повинен сплатити ОСОБА_3., по 10% за кожен місяць користування позикою.
Відсотки за користування позикою повинен сплачувати щомісяця, а основну суму боргу
зобов'язувався повернути до 20 серпня 2000 року. На підтвердження укладення
договору позики ОСОБА_2, написав розписку, де в суму позики включив і відсотки
за користування позикою.

По спливу строку договору відповідач повернув ОСОБА_3.,
тільки 60 доларів США, а решту
до цього часу не повернув.

Про те, що позивач позичив відповідачеві тільки 600
доларів США, підтверджує
сам позивач у своїй позовній заяві, яку він особисто підписав, а також надав
розрахунок боргу виходячи із суми в 600 доларів США (а.с.118-122). Крім цього, представник позивача в
судовому засіданні 07.07.2006 року підтверджував таку суму боргу (а.с.128).
Позивач у своїх поясненнях в судовому засіданні не зміг пояснити причини
написання цієї позовної заяви.

Суд, також, вважає доведеним факт повернення позивачеві
60 доларів США, так як про
це в позовній заяві від 2001 року вказує сам позивач. У зв'язку з цим суд
вважає, що відповідач заборгував позивачеві 540 доларів США.

Відповідач
не надав доказів про те що він повернув позивачеві 490 доларів США.

Факт часткового повернення боргу спростував також свідок
ОСОБА_4., який
заперечив факт отримання ним від відповідача будь яких грошей, а свідок ОСОБА_5., повідомив, що
він особисто не бачив, щоб ОСОБА_2, передавав гроші ОСОБА_1., або комусь іншому
для ОСОБА_3.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до
цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності
Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав
і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 374 ЦК України (1963 року), за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в
оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобо'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну
кількість речей того ж роду і якості.

Договір
позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Як зазначено в ст. 375 ЦК України (1963 року), договір позики на суму понад
п'ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі.

Згідно ст. 376 ЦК
України (1963 року), позичальник вправі заперечувати договір позики за його
безгрошовістю, доводячи, що гроші або речі в дійсності зовсім не одержані ним
від позикодавця або одержані у меншій кількості, ніж зазначено в договорі.

В тих випадках, коли договір позики повинен бути
укладений у письмовій формі (стаття 375 цього Кодексу), заперечення його за
безгрошовістю шляхом свідоцьких показань не допускається, за винятком випадків
кримінально карних дій.

Відповідно до статті 214 ЦК України (1963 року), боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не
встановлений інший розмір процентів.

Також, відповідно до статті 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

3

Розрахунок
боргу, наданий позивачем є невірним.

При визначенні загальної суми боргу, суд керується листом
Верховного Суду України N 62 від 03.04.97 року, «Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та вважає за
необхідне зробити такий розрахунок:

540
доларів США - сума
боргу.

Станом на 01.01.2001 року (так як просить позивач), курс
долара до гривні: за 100$ США-543,45
грн.

Борг у
гривнях складає - 540$ США
х 5,4345 = 2934,63 грн.

Час
затримки у поверненні боргу складає 5 років і 10 місяців.

Індекс
інфляції за цей період складає - 153,6%.

Сума
боргу з врахуванням індексу інфляції - 2934,63 грн. х 153,6% = 4507,59 грн.

Сума боргу з врахуванням 3% річних - 2934,63 грн. х 17,5%
( 3% х 5р. 10 міс.)= 513,56 грн.

Загальна
сума боргу яка підлягає стягненню - 5102 грн. 02 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково,
судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві- пропорційно до тієї частини позовних вимог, у
задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214 та 215 ЦПК
України, ст.ст. 214, 374 - 376 ЦК
України 1963 року, 625 ЦК
України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_12934 грн. 63 коп.
боргу, проіндексованої суми в розмірі 1572 грн. 96 коп., суми з врахуванням 3%
річних в розмірі 513 грн. 56 коп., судових витрат в сумі 80 грн. 94 коп., а
всього 5102 грн. 02 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в сумі 30 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 цього
Кодексу, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У
разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі
в 10 денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст.
295 ЦПК України.