УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 22ц-228   Головуючий по
першій

2007 рік                      інстанції
Мурашко А.О.

Суддя
доповідач: Лобов О.А.

30 січня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Полтавської області в складі

головуючого
судді Лобова О.А.,

суддів
Дряниці Ю.В., Абрамова П.С.

при
секретарі Адамській О.В.

за
участю позивача ОСОБА_1

відповідачів
ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Козельщинського районного суду
Полтавської області від 28 листопада 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної
шкоди.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2002 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив
ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно на його користь
25 120 грн. матеріальної шкоди, 20 000 грн. моральної шкоди.

Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що 14 жовтня 2001 року він разом із
своїм сином ОСОБА_2 здав у ремонт належний йому автомобіль «Міцубісі - Талант»
в автомайстерню приватного підприємця ОСОБА_4, в якій виконання робіт з ремонту автомобіля було доручене
найманому працівнику ОСОБА_3

Через
один місяць 10 листопада 2001 року автомобіль йому повернули, але в результаті
неякісного ремонту 12 листопада 2001 року під час поїздки двигун автомобіля
заклинило.

Відповідачі
намагалися виправити недоліки, але не змогли.

Вказаними
діями відповідачів позивачу завдана також і моральна шкода.

В ході
розгляду справи ОСОБА_1 уточнив свої вимоги та просив стягнути з відповідачів
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 30 025 грн. 50 коп. вартості неповернутого йому двигуна
автомобіля, 120 грн. витрат за транспортування автомобіля евакуатором до автомайстерні,
а також 20 тис. грн. моральної шкоди.

Ухвалою
суду співвідповідачами в справі залучені ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Рішенням
Козельщинського районного суду Полтавської області від 28.11.2006 року позов
ОСОБА_1 задоволений частково: стягнуто із ОСОБА_3 на його користь 30 145 грн. в
рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 120 грн. витрат за проведення
експертизи. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь держави 301 грн. 45 коп. судового
збору.

Вказаним
судовим рішенням встановлено, що між позивачем та ОСОБА_3 виникли відносини
підряду, і в результаті недоліків в роботі, допущених останнім, сталося
пошкодження двигуна автомобіля, належного позивачу.

З огляду
на те, що ОСОБА_3 не повернув ОСОБА_1 двигун автомобіля, суд першої інстанції
суму збитків, завданих позивачеві, визначив у розмірі вартості двигуна з
урахуванням зносу, а також витрат на транспортування автомобіля до
автомайстерні.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального права
та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення місцевого
суду скасувати і постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову,
а також стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на правову допомогу в сумі 1
500 грн., витрати зі сплати державного мита в сумі 159 грн. 23 коп., а також 30
грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ.

Обґрунтовуючи
вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_3 вказував, що суд безпідставно за відсутності
доказів зробив висновок про знищення двигуна та наявність в цьому його вини, відповідно
помилково визначив суму збитків в розмірі вартості двигуна та поклав на нього
обов'язок відшкодувати ці збитки.

На думку ОСОБА_3 суд не з'ясував, які саме правовідносини і між ким
виникли, і в зв'язку з цим невірно застосував норми права, які регулюють
відносини підряду.

В
запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 стверджував, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, носять надуманий характер, вважав рішенням місцевого суду
законним та справедливим.

Колегія
суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та
позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб,
які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав:

Відповідно
до ст.307 ч.1 п.1), ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну
скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом
першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що в
жовтні 2001 року ОСОБА_2
за дорученням свого батька ОСОБА_1 на підставі усної угоди здав ОСОБА_3
автомобіль «Міцубісі-Галант», належний ОСОБА_1, для проведення ремонту двигуна.
Через два дні після повернення автомобіля з ремонту 12.11.2001 року під час
поїздки двигун вийшов з ладу.

ОСОБА_1
повернув автомобіль ОСОБА_3 для усунення поломки, але останній, розібравши
двигун, відмовився його ремонтувати. В подальшому ОСОБА_3 відмовився повернути
ОСОБА_1 двигун автомобіля.

Встановивши
наведені обставини, місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що між сторонами
виникли правовідносини підряду і ОСОБА_3 відповідно до ч.2 ст. 344 ЦК України в
редакції 1963 року зобов'язаний відшкодувати ОСОБА_1 збитки, завдані внаслідок
істотних недоліків в роботі.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду з огляду на
наступне.

З
матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2,
пропонуючи ОСОБА_3 здійснити ремонт двигуна автомобіля, який належав
ОСОБА_1, діяв за згодою та за усним дорученням свого батька, який в подальшому
схвалив укладену угоду.

Отже,
відповідно до ч.2 ст. 45, ч.2 ст. 63, глави 28 ЦК України в редакції 1963 року вказана угода є дійсною.

Статтею
209 України в редакції 1963 року встановлена презумпція винності особи, яка
порушила договірні зобов'язання.

З викладеного слідує, що ОСОБА_3 мав довести свою невинність в заподіянні
шкоди внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань.

Як
вбачається з матеріалів справи, за клопотанням ОСОБА_3, відповідача в справі,
судом з метою встановлення причини виходу з ладу двигуна призначалася
комплексна судова автотехнічна металознавча експертиза (а.с. 159, 160).

Внаслідок
несплати відповідачем ОСОБА_3 вартості проведення експертного дослідження
експертиза не була проведена (а.с.227 -242).

Отже,
виходячи зі змісту ч.1 ст. 146 ЦПК України, у місцевого суду були законні
підстави із врахуванням інших наявних в справі доказів вважати доведеною
винність ОСОБА_3 у виході з ладу двигуна автомобіля, належного ОСОБА_1

Згідно
ст. 203 ЦК в редакції
1963 року під збитками, заподіяними невиконанням договірних зобов'язань, слід
розуміти, в тому числі і втрату майна.

Відповідач
ОСОБА_3 підтвердив в судовому засіданні, що він залишив двигун у себе,
позбавивши ОСОБА_1 можливості розпоряджатися належним йому майном, що із плином
часу фактично призвело до втрати двигуна.

За таких
обставин місцевий суд вірно визначив суму збитків в розмірі вартості двигуна.

При
цьому необхідно звернути увагу на те, що відповідач ОСОБА_3 будь-яких належних
доказів щодо спростування суми вартості двигуна з урахуванням зносу, вказаній у
довідці від 27.01.2004 року (а.с. 153), суду не надав.

Таким
чином, рішення суду першої інстанції є законним і справедливим, підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись
ст. 303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Козельщинського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2006 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної і моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двох місяців до Верховного суду України шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.