УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем  України

5  квітня  2007
року  колегія  суддів
судової палати  у  цивільних
справах

апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого -
судді Матюшенка І.В.

суддів:
Малахової Н.М., Жизневської А.В.

при секретарі судового

засідання
Кульчицькій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Житомирі

апеляційну     скаргу
ОСОБА_1на     рішення

Житомирського
районного суду від 1 грудня 2006 року у справі за позовом

ОСОБА_4до
ОСОБА_1. про надання дозволу на виїзд

дитини за кордон,

встановила:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм
матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, яким
дозволено виїзд за кордон на постійне місце проживання неповнолітній громадянці
України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, по місцю проживання матері
ОСОБА_4без згоди батька ОСОБА_1. Апелянт порушує питання про ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивачки ОСОБА_2., адвокат ОСОБА_3. та представник органу
опіки та. піклування заперечують проти задоволення апеляційної скарги, вважають
рішення законним, обґрунтованим та таким, що не порушує прав та законних
інтересів як неповнолітньої, так і апелянта.

Апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що сторони по справі перебували в
зареєстрованому шлюбі від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, яка, згідно рішення суду про розірвання шлюбу, залишена на
виховання матері. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

6 жовтня 2002 року позивачки вийшла заміж за громадянина США ОСОБА_6(а.с.26) та
разом з донькою виїхала на проживання до США
(а.с.21-23). Дозвіл на виїзд неповнолітньої ОСОБА_5 за кордон (без вказівки
країни) ОСОБА_1. було надано 28 лютого 2002 року (а.с.20), що спростовує доводи
апелянта в частині незаконного вивезення позивачкою неповнолітньої доньки
сторін за кордон. У послідуючому, відповідач відмовився від наданого дозволу
(а.с.8), що спонукало позивачку звернутися до

суду з
вище вказаним позовом на підставі Закону України „Про порядок виїзду з України
і в'їзду в Україну громадян України" згідно ч.2 ст. 4 якого за відсутності
згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4., суд першої інстанції повно та
об'єктивно з'ясував обставини справи, вірно визначився з характером спірних
правовідносин та, встановивши, що за місцем проживання позивачки неповнолітній
ОСОБА_5 створені належні умови проживання та розвитку (а.с.24, 27-28, 74),
дійшов правильного висновку про обґрунтованість позову.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно, як на докази
по справі, посилається на копії документів, оригінали яких відсутні, а їх
переклад яких здійснено центром перекладів „Всесвіт-інфо" і нотаріально не
посвідчений, є безпідставними, оскільки у процесі розгляду справи апеляційним
судом представником позивачки було надано оригінали представлених довідок, а
відповідачем їх зміст не спростовано. Що стосується відсутності печатки установ
на ксерокопіях цих документів, то її відсутність пояснюється тим, що на їх оригіналах
в наявності чітке зображення печаток, виконаних тисненням без фарбника.

Безпідставними визнаються і доводи ОСОБА_1. щодо усунення
його у такий спосіб від можливості спілкування з донькою та прийняття участі у
її вихованні. Так, з матеріалів справи (а.с.47-51) та особистих пояснень
відповідача вбачається, що він не працює (анкетні дані з протоколу судового
засідання), тривалий час не надавав матеріальної допомоги на утримання доньки у
зв'язку з чим перебував у розшуку. Маючи реальну можливість спілкуватися з
донькою шляхом листування (адреса проживання є в матеріалах справи - а.с.29),
ОСОБА_1. жодного разу цим не скористався, що ним не заперечується. З будь-якими
заяви до компетентних органів України щодо незаконного вивезення чи утримання
за кордоном України його доньки відповідач не звертався.

Рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.
ст. 303,307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду від 1 грудня 2006 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Справа № 22ц/537                                       Головуючий
у суді 1 -ї інстанції Єзерська І.В.

Категорія 34  Суддя-доповідач
Матюшенко І.В.