АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
24 липня 2007 року                                                                                           м.
Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
у м. Феодосії у складі:
головуючого судді:   Іщенка В.І.,
суддів   Мамасуєвої Л.О., Полянської В.О., при
секретарі:   Цендра О.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Феодосії справу за позовом ОСОБА_1до КП РЕЖФ, ПП „Кратос",
Виконкому Керченської міської ради АР Крим, ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про
визнання ордеру недійсним та визнання права користування 1/2 частиною кімнати,
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, Виконкому Керченської
міської ради АР Крим, треті особи -
КП РЕЖФ, ПП „Кратос", про видачу ордеру та визнання права користування
кімнатою, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ОСОБА_3 та їх
представника - ОСОБА_4на
рішення Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 31 травня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовною заявою до КП РЕЖФ, ПП „Кратос", Виконкому
Керченської міської ради АР Крим, ОСОБА_2, третя особа -ОСОБА_3, про
визнання ордеру недійсним та визнання права користування Уг частиною кімнати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що у 1986 р. вона встала у чергу на отримання житла і в 1990 р. отримала
кімнатуНОМЕР_1у гуртожитку по АДРЕСА_1, який був згодом реконструйований та
переобладнаний для проживання в ньому малих сімей. У 1999 р. перед
передачею гуртожитку до комунальної власності його мешканці перепланували
кімнати у гуртожитку і позивачка разом зОСОБА_2., яка проживає у
кімнатіНОМЕР_2, залишилися без кухні, оскільки останні перейшли в індивідуальне
користування мешканців кімнат НОМЕР_4та НОМЕР_5. Перепланування кімнат
гуртожитку велося з відома попереднього власника -заводу „Альбатрос", адміністрація якого повідомила
зазначені сторони про те, що їм буде передана кімната НОМЕР_3для використання
її у якості кухні. У період з 1999 р. по 2005 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2. спільно, а
з 2006 р. позивачка самостійно зверталися до власників гуртожитку з питанням
про надання їм кімнати НОМЕР_3, однак, 13 січня 2006 р. ордер на вказане
приміщення розпорядженням КП РЕЖФ було видано лише на ім'я ОСОБА_2 і такі дії
КП РЕЖФ, правонаступником якого є ПП

Справа № 22-ц-1314-Ф/07р.                  Головуючий у
першій інстанції

Кухарський А.І.

Суддя-доповідач
Іщенко B.I.

„Кратос", позивачка вважає такими, що порушують
норми житлового законодавства та її права.

ОСОБА_2.
звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1., ОСОБА_3,
Виконкому Керченської міської ради АР Крим, треті особи - КП РЕЖФ, ПП
„Кратос", про видачу ордеру та визнання права користування кімнатою.
Вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 мотивовані тим, що вона мешкає у гуртожитку у
кімнатіНОМЕР_2 поАДРЕСА_1, разом з двома дітьми. 09 листопада 2005
р. Керченським міським судом АР Крим було ухвалено рішення, яке набрало
чинності, про визнанняОСОБА_5аким, що втратив право користування кімнатою
НОМЕР_3у зазначеному гуртожитку. ОСОБА_2. звернулася до виконкому Керченської
міської ради АР Крим з проханням про видачу їй ордеру на зазначену кімнату, як
особі, яка потребує поліпшення житлових умов, матері, яка самостійно виховує
двох дітей, а також працювала на підприємстві більше 15-ти років, однак, їй
було надано відповідь про розгляд цього питання після закінчення судового
процесу. Такі дії виконкому ОСОБА_2. вважає неправомірними, оскільки спірна
кімната була захоплена відповідачкою за зустрічним позовом, а крім того,
рішенням Апеляційного суду АР Крим у м. Феодосії від 16 січня 2007 р. було
зазначено про те, що ордер на житлове приміщення повинен видаватися виконавчим
комітетом місцевої ради.

Рішенням
Керченського міського суду АР Крим від 31 травня 2007 р. позов ОСОБА_1 був
задоволений частково: ордер № 220 від 13 січня 2006 p.,
виданий розпорядженням КП РЕЖФ № 6 від 13 січня 2006 р., на вселення ОСОБА_2 в
кімнату НОМЕР_3по АДРЕСА_1 був визнаний недійсним, в позові ОСОБА_1 про
визнання права користування 1/2 частиною кімнати НОМЕР_3було відмовлено; у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про видачу ордеру та визнання права
користування кімнатою НОМЕР_3у
будинку по АДРЕСА_1 було також відмовлено.

ОСОБА_2. не
погодилася з зазначеним судовим рішенням і подала на нього апеляційну скаргу, в
якій просить оскаржуване нею рішення скасувати, уваливши по справі нове, яким
задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, а в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 також не погодилися з таким рішення суду і разом з їх представником
подали на нього апеляційну скаргу, в якій просять оскаржуване ними судове
рішення скасувати та повернути справу до суду першої інстанції на новий
розгляд.

В обгрунтування
своїх вимог апелянти посилаються на неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права, неповне з'ясування суттєвих обставин по
справі і надання неналежної правової оцінки доказам, які надавалися сторонами.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні
скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ОСОБА_3 і їх представника не підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання ордеру

№ 220 від 13 січня 2006 р. недійсним,
суд першої інстанції виходив з того, що даний

ордер був виданий відповідачці ОСОБА_2. КП РЕЖФ, що суперечить житловому

законодавству України. У той же час, суд відмовив у задоволені позову
ОСОБА_1

про визнання за нею права користування 1/2 частини кімнати НОМЕР_3у будинку по
вул.

Набережній, 2 у м. Керчі у якості кухні, оскільки, на його думку, такі
вимоги є

необгрунтованими через відсутність відповідного обладнання у цій кімнаті,
яке не було

передбачено при
будівництві та ремонті будинку.

З такими
висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони зроблені на підставі
ретельно досліджених доказів, яким надана належна правова оцінка. Судом
правильно встановлені фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин
і постановлене рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального
закону.

З матеріалів
справи вбачається, що рішенням виконкому Керченської міської ради АР Крим № 601 від 30 вересня 1987 р. будинок по
АДРЕСА_1 був переданий заводу „Альбатрос" для тимчасового забезпечення
житловими приміщеннями малих сімей. Вказаний будинок, у якому проживають
сторони по справі, рішенням Керченської міської ради АР Крим від 20 березня 2001 р. був переданий
до комунальної власності. Розпорядженням КП РЕЖФ № 6 від 13 січня 2006 р.
ОСОБА_2. був виданий ордер на кімнату НОМЕР_3гуртожитку, однак, він має бути
визнаний недійсним на підставі ст.58 ч.1 ЖК України, якою встановлено, що на
підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті,
селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є
єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Колегія суддів,
погоджується і з висновками суду першої інстанції щодо необхідності відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права користування 1/2
частиною кімнати НОМЕР_3гуртожитку, оскільки в даному випадку суд правомірно
відмовив позивачці за первісним позовом у захисті її цивільного права та
інтересу, оскільки останньою під час самовільного захоплення спірної кімнати та
ведення будівних робіт без належного дозволу, були допущені порушення ч.ч.2-5
ст.13 ЦК України.

Що стосується
зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про видачу їй ордеру та визнання за нею права
користування кімнатою НОМЕР_3у будинку поАДРЕСА_1, то і в даному випадку
колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки
відповідачкою за первісним позовом не надано доказів про те, що вона є особою,
яка потребує поліпшення житлових умов шляхом надання ще одного житлового
приміщення. Крім того, як вже зазначалося раніше, ОСОБА_2. має намір
використовувати спірну кімнату у якості кухні, яка, проте, не обладнана
відповідним устаткуванням і таке її використання суперечить вимогам житлового
законодавства України.

Також у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 має бути відмовлено, зважаючи на вимоги ст.58 ч.2 ЖК
України, якою встановлено, що ордер може бути видано лише на вільне жиле
приміщення, а кімната НОМЕР_3гуртожитка
по АДРЕСА_1, хоча і самовільно, однак, зайнята ОСОБА_1, яка в ній проживає та
проводить будівельні роботи, і ПП „Кратос", як ослуговуюче будинок
підприємство, і Керченська міська рада АР Крим, як власник гуртожитку, не
зверталися до суду з позовними вимогами про звільнення спірної кімнати.

Таким чином,
колегія суддів, вважаючи рішення суду першої інстанції правильним та
обгрунтованим, таким, що ухвалено з дотриманням вимог норм матеріального і
процесуального права, з урахуванням всіх суттєвих обставин по справі і наданням
належної правової оцінки доказам, які надавалися сторонами, не вбачає підстав
для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ОСОБА_3 і їх представника
та скасування оскаржуваного ними судового рішення.

На підставі
наведеного і, керуючись ст.ст. 303,
307 ч.1 п.1, 308
ч.1, 313-315 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів
судової палати по цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим у м. Феодосії,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ОСОБА_3 і їх представника ОСОБА_4-відхилити.

Рішення Керченського
міського суду Автономної Республіки Крим від 31 травня 2007
poкy залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців до суду касаційної
інстанції.