Справа № 22ц-3382/2007                            Головуючий по 1-й інстанції:
Категорія-21                                                  суддя
Доповідач: суддя
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2007 року                                                                   м.
Донецьк

Апеляційний
суд Донецької області у складі головуючого: судді Шабанової В.О., суддів:
СтратілоВ.І.,Папоян В.В., при секретарі
КошмакТ.С, з участю позивачки ОСОБА_1 представника відповідача Полункіної ТІ.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Петровському районі м. Донецька на рішення Петровського районного
суду м. Донецька від 15 лютого 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
Петровському районі м. Донецька про відміну протоколу комісії з охорони праці
та стягнення недоотриманої суми одноразової допомоги -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2006 року
ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, вказуючи, що вона перебувала у
трудових відносинах з Донецьким бавовняним комбінатом , який
перейменовано у ВАТ „Донецький текстиль", де працювала бухгалтером,
рахівником, начальником матеріального бюро.

12 вересня 2003 року під час
виконання трудових обов'язків з нею стався нещасний випадок, внаслідок якого
вона травмувалась, отримавши закритий перелом лівого плеча зі зміщенням,
черепно-мозкову травму, про що було складено акт за формою Н-1 від 18.09.2003 року.

Згідно з висновками МСЕК від 11.02.2004
року та від 21.02.2005
року їй було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 25%.

Постановою №26 від 23.02.2004 року на підставі
висновків МСЕК Фонд призначив їй щомісячні страхові виплати, а також одноразову
допомогу у сумі 5320 грн., що
на 50% менше
належної суми. Зменшення одноразової допомоги сталося на підставі протоколу
комісії з охорони праці №1
від 12.02.2004 року,
про який їй не було відомо.

Позивачка вказувала, що відділення Фонду порушило її права та незаконно
знизило розмір одноразової допомоги, оскільки її вина у нещасному випадку
відповідно до акту розслідування нещасного випадку не встановлена.

Просила постановити рішення, яким скасувати протокол №1 від 12.02.2004 року та стягнути
з відповідача недоплачену суду одноразової допомоги.

Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 15 лютого 2007 року позов
задоволено і скасовано протокол №1
від 12.02.2004 року
комісії з охорони праці

2

ВАТ „Донецький
текстиль" та стягнуто з відповідача на користь позивачки 5320 грн.
недоотриманої суми одноразової допомоги.

Від відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Петровському
районі м. Донецька надійшла апеляційна скарга на вказане рішення, де апелянт
вказує, що при винесенні рішення судом порушені норми матеріального і
процесуального права. Судом не були з'ясовані всі обставини, що мають значення
для справи, суд ухвалив рішення на підставі недоведених обставин,
необгрунтовано визнавши їх доведеними. При цьому апелянт посилався на те, що
рішенням комісії з охорони праці від 12.02.2004 року було встановлено 50% вини
позивачки у нещасному випадку, який стався з нею і протокол цієї комісії є
чинним та обґрунтованим.

Посилаючись на вказане, апелянт просив рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Від позивачки
письмових заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає
зміні з таких підстав.

Відповідно до п.п.1 і 4
ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції
і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування
норм матеріального або процесуального права.

Розглядаючи спір, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність вини позивачки ОСОБА_1 у нещасному
випадку, який стався з нею під час виконання трудових обов'язків. При цьому суд
повно і всебічно дослідив обставини по справі в цій частині, надані сторонами
докази.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи і сторонами не
заперечується, що позивачка 14
квітня 1976 року
перебувала у трудових відносинах з Донецьким бавовняним комбінатом, який
перейменовано у ВАТ „Донецький Текстиль", де працювала бухгалтером,
рахівником, начальником матеріального бюро, що підтверджується копією її
трудової книжки ( а. с. 7-8).

12 вересня 2003 року при
виконанні трудових обов'язків з нею стався нещасний випадок, в результаті якого
вона отримала закритий перелом лівого плеча, черепно-мозкову травму, що
підтверджується Актом №1
про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 від 18.09.2003 р. (а.с.9-10;)
та актом розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 17 вересня 2003 року
(а. с. 11-12).

Згідно з висновками МСЕК від 11.02.2004 року позивачці вперше встановлено
25% втрати професійної працездатності у зв'язку з цим нещасним випадком, а
висновками МСЕК від 21.02.2005 року підтверджено вказану ступінь втрати
професійної працездатності.

Відповідно до витягу з протоколу №1 від 12.02.2004 року комісії з охорони
праці ВАТ „Донецький Текстиль" встановлено ступінь вини підприємства у
вказаному нещасному випадку - 50% та ступінь вини потерпілої ОСОБА_1 у розмірі
також 50 % ( а.с.34).

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві від 06.09.2004 року позивачці призначені страхові виплати,
передбачені діючим законодавством, у тому числі одноразову допомогу з
урахуванням 50 % її вини у нещасному випадку (а. с. 54).

3

Між тим, висновок щодо встановлення 50% вини позивачки у
нещасному випадку зроблений комісією з охорони праці є таким, що не ґрунтується
на законі та не відповідає обставинам справи..

Як вбачається зі змісту актів Н-1 та Н-5 12 вересня 2003
р. о 15 годині начальник матеріального бюро ОСОБА_1 за завданням
головного бухгалтера ОСОБА_2 звірила звіт за серпень 2003 p., потім пішла до
бухгалтера зведено-балансового відділу ОСОБА_3 Виходячи з кабінету о 15 год. 10 хв. ОСОБА_1
зачепилась ногою за доріжку лінолеуму у коридорі 4-го поверху і впала, в результаті чого отримала ушкодження.

Причинами нещасного випадку є незадовільний технічний стан підлоги 4-го поверху
адміністративного корпусу та інші причини (
необережність потерпілої ОСОБА_1 від час руху по коридору).

Суд першої інстанції правильно, виходив з того, що
комісія помилково дійшла висновку про ступінь вини позивачки у нещасному
випадку, оскільки в її діях не вбачається порушення нормативних актів про
охорону праці, а також у її діях не вбачається грубої необережності. При цьому
суд правильно виходив з того, що комісією з розслідування нещасного випадку
встановлено, що нещасний випадок стався з витни керівництва ВАТ „Донецький
Текстиль", яке порушило ст.13 Закону України „ Про охорону
праці", а саме не забезпечено належне утримання будівлі ( підлоги
четвертого поверху адміністративного корпусу), про що зазначено у акті від 17.09.2003 року (а.с. 12).

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, порушень нормативних актів з
боку позивачки при виконанні трудових обов'язків, що стали причиною нещасного
випадку, комісією не встановлено.

Висновки суду першої інстанції повністю узгоджуються з роз'ясненнями,
викладеними у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. №6 з наступними
змінами та доповненнями та з положеннями ст.1193 ЦК України, де йдеться про те, що критерієм визначення
ступеню вини потерпілого є його груба необережність, яка сприяє виникненню
шкоди.

Оскільки у суді не знайшли свого підтвердження ні факт порушення позивачкою
нормативних актів про охорону праці, ні груба необережність з її боку, які б
сприяли виникненню шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про
відсутність вини позивачки у нещасному випадку і обґрунтовано скасував висновок
комісії з охорони праці від12.02.2004 року про наявність вини позивачки у
розмірі 50%.

Разом з тим з рішенням суду в частині задоволення позову про стягнення з
відповідача недоплаченої суми одноразової допомоги погодитись не можна,
оскільки воно в цій частині є передчасним і не грунтується на законі.

Так, відповідно до положень, викладених у ст.34 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" розмір одноразової допомоги може бути зменшений за
наявності в діях потерпілого вини у нещасному випадку і правовстановлюючим
документом на підтвердження наявності вини потерпілого є акт по формі Н-1, в
якому зазначаються причини нещасного випадку. Саме цей документ ( акт по формі
Н-1) надається Фонду для нарахування страхових виплат, у тому числі одноразової
допомоги, на розмір якої впливає вина потерпілого. Тобто саме акт за формою
Н-1, а не висновок комісії є підставою для встановлення розміру одноразової
допомоги.

4

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вимагаючи
скасувати висновок комісії з охорони праці від 12.02.2004 року про наявність її вини, позивачка не ставила питання
про внесення змін до п.7 акту по формі Н-1. Проте у цьому пункті йдеться про
наявність і її вини і саме цей документ є підставою для визначення розміру
одноразової допомоги. Тому для ухвалення рішення про стягнення недоотриманої
суми одноразової допомоги без внесення змін до акту по формі Н-1 суд не мав
законних підстав.

Згідно з принципу диспозитивності цивільного судочинства,
закріпленого у ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позивачка не ставила питання про внесення змін
до п. 7 акту за
формою Н-1 від 18.09.2003 p., де йдеться про наявність вини як роботодавця, так і
вини позивачки (необережність потерпілої), суд передчасно задовольнив позовні
вимоги про стягнення недоплаченої суми одноразової допомоги з відповідача.

Разом з тим це
не є перешкодою для звернення до суду з такими вимогами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст.301, 303, 304, 307, п.п.1 і 4 ст. 309, 316, 317,319 ЦПК
України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Петровському районі м. Донецька задовольнити частково.

Рішення Петровського районного суду м. Донецька від 15 лютого 2007 року змінити. У
задоволенні позову ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у
Петровському районі м. Донецька частині стягнення недоотриманої суми
одноразової допомоги у розмірі 5320 грн. відмовити.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення,
однак може бути оскаржене протягом двох місяців з моменту набрання ним законної
сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.