Справа №2-150/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2007 року Луцький
міський місцевий суд Волинської області

в складі:
головуючого                         судді
Пушкарчук В.П.

при секретарі                                    Тростянчук
Т.В.

з участю представника позивача   ОСОБА_3.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1.
звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2про стягнення боргу за договором
позики, вказавши на те, що 18
березня 2006 року
позичила відповідачу ОСОБА_2. для особистих потреб 5 400 грн. Одержання
відповідачкою зазначеної суми підтверджується його власноручно написаною
розпискою. Відповідач зобов'язувався повернути зазначену суму в термін до 18 жовтня 2006 року. Також,
відповідач зобов'язався за кожен місяць сплачувати відсотки в сумі 162 грн., тобто 3 % від позиченої
суми. Відповідач у визначений термін повернув лише частину боргу, решту 4 100 грн. не
повернув. Відсотки заборгував з жовтня місяця, що становлять 369 грн. З
врахуванням індексу інфляції за жовтень 2006
року (102,6) сума
боргу збільшилась на 116
грн. 20 коп.
Оскільки свого зобов'язання відповідач не виконав, то позивач просила стягнути
суму боргу 4 100 грн.,
відсотки 369 грн.,
інфляцію в розмірі 116 грн. 20 коп., моральну
шкоду в розмірі 2 000 грн. та
судові витрати: судовий збір в сумі 151
грн., і витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 грн., а всього 4 766 грн. 20 коп.

29 березня 2007 року в судовому
засіданні представник позивача ОСОБА_3.
збільшив позовні вимоги, враховуючи розмір інфляції за чотири місяці з дня
подачі позовної заяви, і відповідно просив стягнути з відповідача бог разом із
відсотками та сумою інфляції в розмірі 5
384 грн. 38 коп. та
моральну шкоду в розмірі 2
000 грн.

В судовому
засіданні представник позивача вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній
заяві, просила стягнути борг позики 5
384 грн. 38 коп.,
моральну шкоду в сумі 2
000 грн., а також судові витрати по справі в сумі 181 грн.

Відповідач
ОСОБА_2. визнавши позов пояснив, що поверне борг позивачу ОСОБА_1., як тільки
з'явиться така можливість.

Заслухавши в
судовому засіданні пояснення представника позивача та відповідача, суд
приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Згідно ст. 509 ЦК України
відповідач взяв на себе зобов'язання на користь позивача вчинити певну дію,
тобто повернути суму боргу і згідно ст. 530
ЦК України відповідач мав виконати зобов'язання в термін до 18 жовтня 2006 року, що в
даному випадку виконано не було.

Розписка
написана відповідачем і представлена суду, складена згідно чинного
законодавства України, зміст розписки не суперечить актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства, крім того згідно ч.І п.З
ст.З Цивільного кодексу України за суб'єктом цивільного права зберігається
можливість укладати договір і визначати його зміст, на свій розсуд, відповідно
до домовленості, що і було зроблено в

2

даному випадку між позивачем та відповідачем, а тому
згідно до ст.202, 626 ЦК
України дана розписка відноситься до правочину із зазначенням договірних
зобов'язань.

Крім того,
оскільки оригінал розписки знаходиться у позивача, то дане зобов'язання
вважається не виконаним боржником як зазначено ст.545 ЦК України.

Відповідно до
ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. З
врахуванням індексу інфляції з жовтня 2006
року по березень 2007
року сума боргу збільшилась на 915
грн.38 коп.

Оскільки,
відповідач свого зобов'язання не виконав, то суму боргу слід стягнути у
примусовому порядку.

У відповідності
до ч.І ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів
справи, зокрема квитанції від 28.11.2006р. № 53 вбачається, що позивач ОСОБА_1. сплатила судовий збір в
розмірі 151 грн. та
квитанції від 28.11.2006
року № 51 вбачається,
що позивач ОСОБА_1. сплатила витрати на ІТЗ в сумі 30 грн.

Таким чином, до
задоволення підлягає і вимога про стягнення з відповідача в користь позивача
судових витрат.

Керуючись
ст.ст.Ю, 11, 58, 60, 88,
213, 215 ЦПК, ч.І п.З ст.З, ст.ст.202, 509, 530, 545, 625, 626 ЦК України,
суд

вирішив:

Позов задовольнити чатково.

Стягнути з
ОСОБА_2(1977 року
народження, мешканця міста АДРЕСА_1)
в користь ОСОБА_1-5384грн.
38 коп. (п'ять
тисяч триста вісімдесят чотири гривні тридцять вісім копійок) боргу за договором
позики.

Стягнути з
ОСОБА_2в користь ОСОБА_1-
181 грн. (сто вісімдесят одну гривню) судових витрат, а саме судовий збір в
сумі 151 грн.
(сто п'ятдесят одну гривню) і витрати на інформаційно-технічне забезпечення в
сумі 30 грн.
(тридцять гривень).

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення
та подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 294
ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького
міськрайонного суду       В.П. Пушкарчук