Справа № 22-ц-3834/2007 р.                                                  Головуючий 1 -ї
інстанції: Малихін P.P.
Категорія - житлові                                                                  Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18
грудня 2007 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Харківської області в складі:

Головуючого-
Солодкова А.А.,

суддів -                                            Малійської
С. М. ,  Кругової С. С. ,

при
секретарі - Каплоух
Н.Б.,  розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м.  Харкова від 05 червня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1,  ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_5,  третя особа ВГІРФО
Московського РВ ГУМВС України в Харківській області,  про виселення,  та зустрічним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_6,  ОСОБА_3,  треті особи ОСОБА_4,  ОСОБА_2,
ОСОБА_5,  приватний нотаріус
ОСОБА_7  орган опіки та піклування Московської
райради м.  Харкова,  про визнання правочину недійсним,  -

встановила:

ОСОБА_3.3вернулась
до суду з позовом 11.12.2006 року,  в
якому просила виселити відповідачів з будинкуАДРЕСА_1 та зобов'язати ВГІРФО
Московського РВ ГУМВС України в Харківській області здійснити зняття
відповідачів з реєстрації за вказаною адресою.

В
обґрунтування позовних вимог посилалась на те,
що за договором купівлі-продажу від 31.08.2006 року вона придбала
вказаний будинок у ОСОБА_6,  представника
за довіреністю від ОСОБА_1.  Згідно умов
договору,  відповідачі зобов'язані були
виселитися з будинку та знятися з реєстрації до 01.12.2006 року. Але,  до теперішнього часу ці умови договору не
виконані і відповідачі відмовляються їх виконувати.

Відповідачі
позов не визнали,  та ОСОБА_1.  звернувся до суду із зустрічним позовом до
ОСОБА_6,  ОСОБА_3.,  в якому просив визнати договір
купівлі-продажу будинку від 31.08.2006 року недійсним.

В
обґрунтування позовних вимог вказував,
що 27.02.2006 року видав на ім'я ОСОБА_6 доручення для продажу належного
йому будинку. 05.12.2006 року позивач скасував доручення з метою перешкоджання
здійснення будь-яких дій відносно його будинку. Але пізніше дізнався,  що будинок вже проданий. З ОСОБА_6. знайомий
на протязі тривалого часу і не припускав можливості,  що будинок може бути проданий без його
відома. Довіреність на продаж земельної ділянки він не давав. Крім того,  в будинку проживає його онук,  1999 року народження,  але при укладенні договору орган опіки та
піклування не притягувався для захисту інтересів дитини. Гроші за будинок
позивач від ОСОБА_6 не отримував. ОСОБА_1.
вважає,  що ОСОБА_3. повинна була
за три місяця повідомити про виселення.

Відповідачі
за первісним позовом та треті особи за зустрічним позовом ОСОБА_4.,  ОСОБА_3,  ОСОБА_2. проти задоволення первісного позову заперечували
та просили задовольнити зустрічний позов.

2

Відповідач
за зустрічним позовом ОСОБА_6. в судове засідання не з'явився,  про час слухання справи був
повідомлений,  заяву про відкладення
розгляду справи до суду не подавав.

Треті
особи приватний нотаріусОСОБА_7 та орган опіки і піклування Московської
районної ради м.  Харкова до суду не
з'явились,  просили розглядати справу у
їхню відсутність.

Рішенням
Московського районного суду м.  Харкова
від 05 червня 2007 року первісний позов задоволено.

Постановлено
виселити з будинкуАДРЕСА_1 ОСОБА_1,
ОСОБА_4,  ОСОБА_1,  ОСОБА_5 зі всіма проживаючими з ними особами
без надання їм іншої житлової площі та зняти їх з реєстрації.

В задоволенні
зустрічного позову відмовлено в повному обсязі.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1.  та ОСОБА_2.
просять рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий
розгляд в іншому складі суду. При цьому посилаються на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
незаконність та необґрунтованість рішення.

Апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню,
а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних
підстав.

Відповідно
до п. 1, 3 ч. 1  ст.  309 ЦПК України суд апеляційної інстанції
скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове,  в разі неповного з'ясування судом
обставин,  що мають значення для справи
та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Судом
апеляційної інстанції встановлені такі обставини і відповідні до них
правовідносини.

ОСОБА_1.  на праві приватної власності належав житловий
будинок АДРЕСА_1

Згідно
нотаріально посвідченої письмової згоди від 24.02.2006 року його дружина ОСОБА_3
не заперечувала проти продажу будинку.

27.02.2006
року нотаріус ОСОБА_9. посвідчив довіреність,
відповідно до якої ОСОБА_1.
уповноважував ОСОБА_6 продати належний йому на праві приватної власності
спірний будинок.

31.08.2006
року між ОСОБА_6.,  який діяв від імені
ОСОБА_1. ,  та ОСОБА_3був укладений
договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями,  що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1

Задовольняючи
позов ОСОБА_3. та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1. ,  суд першої інстанції виходив з того,  що на час укладення договору купівлі-продажу
в будинку були зареєстровані тільки дорослі члени сім'ї власника,  а неповнолітній онук власника будівлі ОСОБА_8
,  1999 року народження,  був зареєстрований в будинку вже після
укладення договору купівлі-продажу.

Разом з
тим,  погодитись з такими висновками суду
першої інстанції не можна,  оскільки вони
не відповідають обставинам справи.

Судовою
колегією встановлено,  що неповнолітній
ОСОБА_8  був зареєстрований та мешкав у
спірному будинкуАДРЕСА_1 з моменту народження,
про що свідчить довідка вуличного комітету від 08.12.2006 року,  довідка міської дитячої поліклініки №12,  ксерокопія медичної картки ОСОБА_8.  з міської дитячої поліклініки №12.

Згідно
вимог ч.1  ст.  156 ЖК України,  члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири),  які проживають разом з ним у
будинку (квартирі),  що йому
належить,  користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Відповідно до ч.2
ст.  156 ЖК України,  за згодою власника будинку (квартири) член

його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення
інших членів сім'ї. На вселення до

батьків
їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

3

Неповнолітній
ОСОБА_8  проживав разом з матір'ю
ОСОБА_2. у спірному будинку,  власником
якого був ОСОБА_1.  Таким чином,  судова колегія доходить до висновку,  що неповнолітній ОСОБА_8,  як член родини,  має рівні права з власником будинку стосовно
користування житловим приміщенням.

Відповідно
до ч.2  ст.  18 Закону України „Про охорону
дитинства",  діти - члени сім'ї
наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно
ч.4  ст.
12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян та
безпритульних дітей",  для
здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна,  право власності на яке або право користування
яким мають діти,  потрібна попередня
згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування
несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом
інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям
нерухомого майна.

Як
вбачається з матеріалів справи,  згода
органів опіки та піклування при укладенні договору купівлі-продажу спірного
будинку отримана не була.

На
підставі ч. 1  ст.  224 ЦК
України правочин,  вчинений без
дозволу органу опіки та піклування,  є
нікчемним.

Відповідно
до ч. 2  ст.  215 ЦК
України,  недійсним є правочин,  якщо його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Судова
колегія вважає,  що судом першої
інстанції під час прийняття рішення не було досліджено обставини щодо
осіб,  які проживають та зареєстровані у
спірному будинку,  який був відчужений за
договором купівлі-продажу. Висновки суду базувались на доведеності відсутності
реєстрації неповнолітнього ОСОБА_8.  в
будинкуАДРЕСА_1,  але зазначені висновки
не відповідають обставинам справи.

В
зв'язку з тим,  що договір купівлі-продажу
житлового будинку з надвірними будівлями,
укладений 31.08.2006 року між ОСОБА_6.,
який діяв від імені ОСОБА_1. ,  та
ОСОБА_3є
недійсним,  позовні вимоги
ОСОБА_3.3адоволенню не підлягають.

За таких
обставин судова колегія доходить висновку про те,  що рішення суду першої інстанції на підставі
п.п. 1, 3 ч. 1  ст.  309 ЦПК України повинно бути скасовано.

Судова
колегія виносить нове рішення,  яким
вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3до ОСОБА_1,  ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5,  третя особа ВГІРФО Московського РВ ГУМВС
України в Харківській області,  про
виселення відмовити в повному обсязі. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6,  ОСОБА_3,
треті особи ОСОБА_4,
ОСОБА_2,  ОСОБА_5,  приватний нотаріус ОСОБА_7  орган опіки та піклування Московської райради
м.  Харкова,  про визнання правочину недійсним -
задовольнити в повному обсязі.

Керуючись  ст.
ст.  303,  304,
п.п. 1, 3 ч. 1  ст.  309,
ч. 2  ст.  314,
ст.  ст.  316,
317,  319 ЦПК України,  ч.2
ст.  215,  ч.1
ст.  224 ЦК України,  ч.2
ст.  18 Закону України „Про
охорону дитинства",  ч.4  ст.  12
Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян та
безпритульних дітей",  ч. 1, 2  ст.
156 ЖК України,  судова
колегія,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Московського районного суду м.  Харкова
від 05 червня 2007 року скасувати.

Постановити нове
рішення.

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3відмовити в повному обсязі.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити. Визнати недійсним договір купівлі-продажу
житлового будинкуАДРЕСА_1,

4

укладений
між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 31
серпня 2006 року і посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7  реєстровий №2801.

Рішення
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і
може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.