Справа №22ц-1922/07                                             Головуючий
першої інстанції Дулдієр А.І.
5                                                  Суддя-доповідач
апеляційного суду Козаченко В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

22 листопада
2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляцій­ного суду
Миколаївської області в складі:

Головуючої Буренкової К.О.,

суддів:
Довжук Т.С. ,  Козаченка В.І.,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за участю:
позивача ОСОБА_1 ,

його
представника ОСОБА_2 та відповідачки
ОСОБА_3,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 липня 2007 р. за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення земельної ділянки та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
Кривоозерської селищної ради та Кривоозерського районного відділу
земельних ресурсів про визнання недійсним рі­шення селищної ради та державних
актів на право власності на землю,

ВСТАНОВИЛА:

У травні
2007 р. ОСОБА_1  пред'явив у суді позов
до ОСОБА_3 про повер­нення земельної ділянки.

Позивач
зазначав,  що згідно Державних актів на
право власності на земельні ділянки від 02 квітня 2007 p.,
виданих на підставі рішення Кривоозерської селищної ради
від 06 жовтня 2006 p.,  він є власником земельної ділянки загальною площею 0, 30
га,  розташо­ваної по АДРЕСА_1. З яких 0,
15 га йому виділено для обслу­говування житлового будинку та господарських
будівель,  а 0, 15 га - для ведення
особис­того селянського господарства.

Його
суміжним землекористувачем є відповідачка,
яка самовільно зайняла 0, 055 га вказаної земельної ділянки і
добровільно не повертає,  що
підтверджується актом від 29 листопада 2006 р.

Посилаючись
на викладене,  позивач просив суд
зобов'язати ОСОБА_3 повернути йому самовільно зайняту земельну ділянку.

В свою
чергу,  відповідачка подала зустрічний
позов до ОСОБА_1 ,  Кривоозер­ської
селищної ради та Кривоозерського районного відділу земельних ресурсів про ви­знання
недійсним рішення Кривоозерської селищної ради та державних актів на право власності
на земельну ділянку.

ОСОБА_3
вказувала,  що раніше по АДРЕСА_1 про­живав
ОСОБА_4,  який був її суміжним
землекористувачем.  Після його
смерті,  в грудні 2005 р. вона звернулась
із заявою до Кривоозерської селищної ради про виділення їй 0, 10 га із
земельної ділянки,  якою користувався
покійний.

Однак,  після купівлі позивачем жилого АДРЕСА_1,  Кривоозерська селищна рада своїм рішенням від
06 жовтня 2006 р. передала у власність ОСОБА_1
вказану земельну ділянку без її згоди.

Посилаючись
на такі обставини відповідачка просила визнати недійсним рішення Кривоозерської
селищної ради від 06 жовтня 2006 р. про передачу ОСОБА_1  у вла­сність земельної ділянки,  площею 0, 30 га,  розташованої по АДРЕСА_1.

2

Рішенням
Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 липня 2007 р.
первісний позов повністю задоволено,  а в
задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3,  посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм
процесуального права просила скасувати рішення суду першої інстанції та
направити справу на новий розгляд.

Вислухавши
суддю - доповідача,  пояснення
сторін,  дослідивши надані сторонами
докази та перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції
в ме­жах доводів апеляційної скарги,
колегія судців вважає,  що вона не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

З
матеріалів справи вбачається,  що згідно
нотаріально посвідченого договору від 26 грудня 2005 p.,
ОСОБА_1  купив у
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (спадко­ємців ОСОБА_7) жилий будинок з господарчими будівлями
та побутовими спо­рудами по АДРЕСА_1.

За
тим,  рішенням Кривоозерської селищної
ради від 06 жовтня 2006 р. було припи­нено право користування ОСОБА_5 земельною
ділянкою,  площею 0, 30 га,  розта­шованою за тією ж адресою.

Цим же
рішенням вказана земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_1  (0, 15 га для обслуговування житлового
будинку та господарських буді­вель і 0, 15 га - для ведення особистого
селянського господарства). А 02 квітня 2007 р. він отримав Державні акти на
право власності на зазначені земельні ділянки.

Потім,  29 листопада 2006 р. компетентною
комісією,  в роботі якої брала участь і
від­повідачка,  були встановлені межі
належної позивачеві земельної ділянки.

Однак,  вже 28 березня 2007 р. ОСОБА_3 самовільно та
протиправно зайняла на­лежні позивачеві 0, 055 га зі спірної земельної ділянки
і не бажає добровільно їх повертати.

Правильно
встановивши такі обставини справи,
районний суд обґрунтовано,  відпо­відно
до положень ч. 2  ст.  48 Закону України „Про власність"
та  ст.
152 ЗК України,  ухва­лив рішення
про покладення на відповідачку обов'язку повернути позивачу самовільно зайняту
земельну ділянку.

Також
вірно місцевий суд відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3,  оскільки вона не довела правомірність своїх
дій по захопленню чужої земельної ділянки.

Більш
того,  судом першої інстанції
встановлено,  що заява позивачки про
надання їй у власність частини земельної ділянки,  якою раніше користувався ОСОБА_4,  була розглянута Кривоозерською селищною радою
14 грудня 2006 р. і в задоволенні такої заяви було відмовлено.

Інші
доводи апеляційної скарги не спростовують зазначені висновки місцевого
суду,  а тому не можуть бути підставою
для скасування рішення,  ухваленого з
додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  313 - 315 ЦПК України
року,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити,  а рішення
Криво­озерського районного суду Миколаївської області від 18 липня - залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців.