АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-1480/2007р.                                                      Головуючий
Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2007р.                                                                                        м.
Запоріжжя

Колегія судців судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого:
Савченко О.В.

суддів:
Гончара О.С, Мануйлова
Ю.С.

при
секретарі: Тахтаул О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 20
лютого 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2006
року ОСОБА_1. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2. про розірвання
договору довічного утримання, укладеного з відповідачем 5 грудня 2004 року та
посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної
контори.

У позові зазначала, що за умовами цього договору вона
передала у власністьОСОБА_2квартиру АДРЕСА_1, а на
відповідача покладалися обов"язки: забезпечувати її довічне проживання і
користування вказаною квартирою, закупати продукти харчування один раз на
тиждень, готувати їжу, здійснювати догляд та необхідну допомогу, а саме:
прибирати квартиру з миттям підлоги один раз на тиждень, відвідувати
відчужувача не менше трьох разів на тиждень, купати її один раз на два тижні, у
випадку неможливості самообслуговування відчужувача - здійснювати її
повний догляд, надавати послуги, а саме: прати спідню та постільну білизну два
рази на місяць, забезпечувати медичним обслуговуванням та ліками, забезпечувати
одягом та взуттям, які відповідають сезону, здійснювати поточний та капітальний
ремонт відчуженої квартири. Грошова оцінка щомісячного матеріального
забезпечення була визначена у розмірі 100
гривен, які підлягають індексації. Забезпечення ОСОБА_1. готівковими
коштами не належало до обов'язків відповідача за умовами договору.

Посилаючись на те, що з моменту укладання договору
ОСОБА_2. неналежно виконувала його умови, а з січня 2006 року взагалі
перестала їх виконувати,

2

просила розірвати
договір довічного утримання та повернути їй у власність квартиру АДРЕСА_1

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя
від 20 лютого 2007 року у
задоволенні позову ОСОБА_1. -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на порушення
судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,
нотаріально посвідчений договір довічного утримання був укладений ОСОБА_1. з
ОСОБА_2. 5 грудня 2004 року(а.с.6-7).
За умовами вказаного договору ОСОБА_1. передала у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, житловою
площею 15,18 кв. м, аОСОБА_2. взяла на себе обов'язки з надання довічного
утримання та догляду, до яких належать: забезпечення довічного проживання і
користування зазначеною квартирою відчужувачем; закупівля продуктів харчування
один раз на тиждень, приготування їжі; здійснення догляду та необхідної
допомоги, а саме: прибирання квартири з миттям підлоги один раз на тиждень,
відвідування ОСОБА_1. не менш ніж три рази на тиждень, купання її один раз на
два тижні, у випадках неможливості самообслуговування - здійснення її повного
догляду;надання послуг, а саме: прання спідньої і постільної білизни два рази
на місяць; забезпечення медичним обслуговуванням та ліками; забезпечення одягом
та взуттям, які відповідають сезону; здійснення поточного та капітального
ремонту відчужуваної квартири.

Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного
утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача
або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1., суд виходив з
того, що положення ст. 755 ЦК України не встановлюють ніяких умов, причин або
випадків розірвання договору довічного утримання (догляду) на вимогу набувача,
а у відчужувача таке право виникає тільки за умови невиконання або неналежного
виконання своїх обов'язків. Враховуючи ж встановлені по справі обставини та
надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що набувачем ОСОБА_2. взяті на
себе за договором від 5.12.2004
року обов'язки з надання ОСОБА_1. довічного утримання та догляду
виконувалися належним чином та у повному обсязі, а тому підставі для розірвання
договору за вимогою відчужувача -
відсутні.

В обґрунтування вказаного висновку суд послався не тільки
на пояснення свідківОСОБА_3., ОСОБА_4.,ОСОБА_5,
ОСОБА_6,ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, але й на
письмові докази: акти, квитанції про оплату продуктів харчування і ліків, на
засвідчені підписами ОСОБА_1. записи ОСОБА_2. у зошиті відвідувань позивачки
щодо обсягу виконаних обов'язків, у тому числі на і на ті, що були здійснені у
січні-лютому 2006 року(а.с.28-
139). Дійсність
підписів ОСОБА_1. у зазначеному зошиті ніким не оспорювалась.

Суд надав оцінку поясненням свідків ОСОБА_9 таОСОБА_10, у відповідності до
вимог ст. 212 ЦПК
України навів у рішенні мотиви, у зв"язку з чим не визнав їх достатніми
підставами для задоволення позову. Отже доводи апеляційної скарги про те, що
при вирішенні спору суд пе врахував дійсні обставини справи та припустив
порушення норм процесуального права, - безпідставні, враховуючи, що відповідно
до вимог ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість,

3

достовірність кожного доказу окремо, а також
достовірність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апеляційної
скарги про необхідність розірвання договору довічного утримання з тих підстав,
що після передачі за умовами договору від 5.12.2004
року належної ОСОБА_1. квартири у власність ОСОБА_2 остання не оформила на
своє ім"я з житловими органами відповідні договори про надання комунальних
послуг, а тому їх оплату продовжувала здійснювати ОСОБА_1., оскільки з
переходом права власності на квартиру будь-які вимоги щодо оплати комунальних
послуг житловими органами до ОСОБА_1. не заявлялись. Крім того, відповідно до
умов п.2.2 договору довічного утримання від 5.12.2004 року, забезпечення ОСОБА_1. готівковими коштами до
обов"язку ОСОБА_2. не належить.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновку суду
першої інстанції також не спростовують.

На підставі викладеного , колегія вважає, що рішення по справі ухвалене судом з
додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним і
справедливим, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись
ст.ст. 307, 308, 314,
317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити, рішення Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 20 лютого 2007 року по даній
справі, - залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
проте може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня набрання нею законної сили.