Справа № 22-3003 -2007 p.                         Головуючий 1 інстанції
Категорія 21                                                   Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2007 p.                                                         Апеляційний
суд Донецької області

в складі:

головуючого -
судді Ювченко Л.П., суддів: Бондаренко Л.І., Азевича В.Б. при
секретарі   Тума О.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на рішення
Центрально-Міського районного суду м. Горлівка Донецької області від 20 грудня 2006 р. по справі за
позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства „Артемвугілля" про стягнення компенсації втраченої
частини щомісячних виплат відшкодування шкоди у зв'язку із несвоєчасною їх
виплатою,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2006 року позивач
звернувся з зазначеним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що на
підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівка Донецької
області від 18.04.2002 року був
зроблений перерахунок щомісячних сум відшкодування шкоди і на його користь
стягнута недоплата в розмірі 18
777 грн., яка йому не була виплачена одразу.

На підставі ст. 34 Закону України
„Про оплату праці" просив стягнути компенсацію в сумі 8 734-27 у зв'язку з
затримкою виплати суми, стягнутої з підприємства зазначеним вище рішенням суду.

Представник
відповідача просив відмовити у задоволенні позову на тій підставі, що позивач
пропустив строк на звернення до суду за захистом порушеного права.

Рішенням
Центрально-Міського районного суду м. Горлівка Донецької області від 20 грудня 2006 р. відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду у зв'язку з не повним
з'ясуванням судом обставини справи та порушенням норм матеріального права, і
справу направити на новий розгляд.

В обґрунтування
доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що при розгляді справи
про стягнення суми недоплати він не ставив питання про стягнення компенсації,
оскільки не знав про наявність такого права, і сподівався, що сума недоплати
буде сплачена підприємством своєчасно.

Окрім того, на
думку позивача, вимоги ст. 233
КЗпП України не поширюються на відшкодування шкоди та її компенсації. Суд,
приймаючи рішення, не узяв до уваги положення Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

2

Позивач,
належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з'явився.

Представник
відповідача просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без
змін, у зв'язку з тим, що позивач пропустив строк на звернення до суду без
поважних причин. Окрім того, виплата заборгованості не залежала від
підприємства, оскільки кошти на погашення цільової заборгованості за їх
зверненням перераховувало Міністерство вугільної промисловості України.

Заслухав
суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали
справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з
матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між
сторонами і надав їм відповідну оцінку.

Відмовляючи у
задоволені позову, місцевий суд виходив з того, що на користь позивача рішенням
Центрально-Міського районного суду м. Горлівка суду від 18.04.2002 року з
підприємства стягнута сума недоплати по щомісячним платежам в розмірі 18 777-39 грн., але
компенсація на нараховані та несвоєчасно виплачені суми не проводилася. З
моменту постановления зазначеного
рішення суду у позивача виникло прав на стягнення компенсації даної суми, але
він не скористувався своїм право, та звернувся до суду лише 6 червня 2006 року. Таким
чином, позивач без поважних причин пропустив тримісячний строк на звернення до
суду, передбачений ст. 233
КЗпП України, оскільки даний спір має бути вирішений в порядку,
встановленому для розгляду трудових спорів.

Судом першої
інстанції встановлено, що висновком МСЕК позивачу встановлено 60% втрати
професійної працездатності з 10.12.1986
року та встановлена третя група інвалідності. У зв'язку з чим підприємство
призначило йому суми відшкодування шкоди. Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Горлівка від 18.04.2002
року на користь позивача стягнута недоплата сум відшкодування шкоди. На цій
підставі позивач просив стягнути компенсацію втрати частини виплат у зв'язку з
порушенням строків їх виплат.

Апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і
оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно з роз'ясненнями
Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п.4 постанови „Про практику
розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992
року №9, встановлені
ст. ст. 228, 233 КЗпП
України строки звернення до суду застосовуються судами незалежно від заяви сторін.
Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може
бути відмовлено з цих підстав.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції перевірив, і обговорив у рішенні причини пропуску
тримісячного строку, та прийшов до обґрунтованого висновку, що він був
пропущений позивачем без поважних причин.

Позивач просив
стягнути компенсацію за весь період: починаючи з січня 1998 року та по
січень 2005 року.

З матеріалів
справи вбачається, що позивач на підставі рішення суду від 18.04.2002 року отримав
суму у розмірі 18 777 грн. 39 коп. частками: 5000 грн. - 28.10.2005 року, 12 243-37 грн. - 21.12.2005 року, і 10.01.2006 року - 1534-02 грн. Позивач
звернувся з позовом до суду 6
червня 2006 року,
тобто з пропуском тримісячного строку на звернення до суду.

Апеляційний суд
не може прийняти до уваги ствердження позивача стосовно того, що на дані
правовідношення не розповсюджується тримісячний строк на звернення до суду,
оскільки вони не ґрунтуються на законі.
Зокрема, п. 48 Правил   відшкодування

3

власником
підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,

заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням трудових

обов'язків,
затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23 червня

1993 року, спори про відшкодування шкоди, вирішуються в
порядку встановленому для

розгляду
трудових спорів.

На підставі
наведеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Таким чином, судова
колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, та не
дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуально права, які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.
ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч.І п.1,
315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Центрально-Міського районного суду м. Горлівка Донецької області від 20 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили безпосередньо до Верховного Суду України..