Справа № 2 - 23/07
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м    У к р а ї н и

07  грудня 2007
року
м.
Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючої - судді Карапута Л.В.,

при секретарі - Антоненко Л.А.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ
виробничо-торгова фірма „Сіверянка” про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

в с т
а н о в и в:

14 вересня 2004 року позивач
звернувся до суду з позовом ЗАТ виробничо-торгова  фірма
„Сіверянка”  і просив стягнути у
відшкодування матеріальної шкоди 18942 грн. 08 коп. та у відшкодування
моральної шкоди в розмірі 50000 грн.

В ході розгляду справи позивач подав
заяву про уточнення позовних вимог і просив стягнути  втрату заробітку  за весь період з часу отримання травми   в розмірі 20947 грн. 17 коп., у
відшкодування матеріальних витрат, а саме за отримання ліків за % знижко в
аптеці „Сальвія” в розмірі 477 грн. 43 коп., вартість рентгенологічних плівок,
використаних для уточнення діагнозів після отримання травми  в розмірі 246 грн. 32 коп., транспортні
витрати  в розмірі 142 грн. та витрати на
медичні препарати на лікування  в
стаціонарі в розмірі 1907 грн. 57 коп.
та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Судом до участі в справі в якості
третьої особи залучено  Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
на виробництві  та професійних
захворювань  України м. Чернігові
Чернігівської області.

На обґрунтування своїх вимог  позивач зазначив, що він перебував  у трудових правовідносинах із
відповідачем  і 15.01.1999 року   проходячи
по проїжджій частині проїзду біля кафе „Сіверянка” підсковзнулась, впала
та отримала травму у вигляді закритого перелому
лівої бедренної кістки. Як зазначила позивачка, внаслідок  травми
вона була вимушена неодноразово проходити продовжене стаціонарне
лікування  в різних медичних закладах,
значно погіршився  її стан здоров'я, їй
була змінена група інвалідності ( з другої на першу ), виникли захворювання на
діабет та виразку шлунку, посилилась
гіпертонічна хвороба та стенокардія. Посилаючись на те що  висновком МСЕК їй встановлено  25% втрати професійної працездатності, однак
відповідач відмовляється компенсувати
заподіяну  шкоду  в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та його
представник   позовні вимоги підтримали і
наполягали на їх задоволені.

Представники відповідачів  позов не визнали і просили відмовити в
задоволенні.

Представник третьої особи  поклалася
на думку суду.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного
висновку.

Судом встановлено, що  15.01.1999
року ОСОБА_1 о 9 год. 00 хв. рухаючись
по проїзній частині проїзду  біля
кафе „Сіверянка”, яке знаходиться, згідно кадастрового плану, в межах
землекористування позивача, раптово підсковзнулася, впала та зламала ногу.

Причиною нещасного випадку вказується недотримання потерпілою вимог безпеки
в побуті та неналежне виконання ЗАТ „Сіверянка” рішення 3 сесії 23 скликання
Чернігівської міської ради про встановлення „Правил благоустрою, забезпечення
чистоти, прибирання дворових територій, парків скверів та додержання тиші в
громадських місцях м. Чернігова”.

Рішенням Деснянського районного
суду м. Чернігова від 07 грудня 2004 року
відмовлено в задоволенні позову ЗАТ
Виробничо-торгова фірма „Сіверянка” до ОСОБА_1 та Деснянської районної
ради м. Чернігова про визнання недійсним акту про нещасний випадок невиробничого
характеру.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що
набрало  законної сили, не доказується
при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Висновком  судово-медичної
експертизи  № 100 від 20.04.2006
року  встановлено, що  перебування ОСОБА_1 на стаціонарному
лікуванні в ортопедичному відділенні ЧМЛ №2 з 15.01.1999 року по 19.03.1999
року  зв'язане  з травмою отриманою  15.01.1999 року. Також перебування  на стаціонарному лікуванні  у відділенні судинної хірургії з 30.05.2000
року по 08.06.2000 року, в хірургічному відділенні  ЧМЛ №3 з 22.01.2004 року по 10.02.2004 року,  в 2-му відділенні інституту хірургії та
трансплантології АМН України, в Українському Державному науково-дослідному
інституті  медико-соціальних  проблем інвалідності, Чернігівському  експертному стаціонарі зв'язане з травмою
отриманою 15.01.1999 року.

Крім того встановлено, що мається зв'язок, так як позивачка до 15.01.1999
року мала 2 групу інвалідності дитинства, а після отримання травми 15.01.1999
року, 26.11.2004 року  їй була надана 1
група інвалідності, з урахуванням травми лівої нижньої кінцівки з переломом
стегна, безстроково та встановлення позивачці кава фільтрів пов'язане з
лікуванням наслідків травми отриманої 15.01.1999 року.

Висновком  судово-медичної
експертизи  № 256 від 10.11.2006
року            ( а.с. 191 - 211 )  встановлено, що до отримання травми
15.01.1999 року у ОСОБА_1 мали місце обмеження рухів в лівому колінному суглобі
внаслідок пересенного тубгоніту і попередньої травми наколінника та стегна.
Травма, яка мала  місце 15.01.1999 року
погіршила функцію суглобу, що призвело до різко вираженого обмеження рухів в
лівому колінному суглобі, тому
визначено  процент втрати
професійної працездатності склав 25%.

З 01 липня 19993 року до 11 липня 2001 року, тобто під час виникнення
спірних правовідносин, діяли Правила відшкодування  власником підприємства, установи й
організації або уповноваженим ним органом
шкоди, заподіяної  працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов”язків,
затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472
( далі - Правила ), які є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює
правовідносини з відшкодування  власником
підприємства, установи й організації або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним  з виконанням ним трудових обов”язків.

Пунктом 41 вказаних Правил
установлено, що якщо заяву про відшкодування шкоди потерпілий або
заінтересовані особи подали через три роки з дня визначення МСЕК стійкої втрати
професійної працездатності, відшкодування шкоди провадиться з дня подання
заяви.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови „Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” від 27
березня 1992 року № 6, виплати,
призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на
їх одержання, а також вимоги про перерахунок
( наприклад, за відсотком втрати працездатності ) сум щомісячних  платежів, раніше визначених судом або
роботодавцем, підлягають задоволенню за час що не перевищує  трьох років.

Відповідно до абз. 6 п. 28 Правил
перерахованих або нарахований розмір утраченого
заробітку в перерахунку на 100% утрати професійної працездатності не
може  бути більшим від середньомісячного
заробітку відповідного працівника за умови його роботи протягом повного
календарного місяця або у перерахунку на повний календарний  місяць роботи.

Таким чином суд приходить до висновку про стягнення на користь
позивача  у відшкодування втраченого
заробітку  в розмірі 2202 грн. 84
коп.       ( 233,11 + 205,28 + 264,92 =
734,31 : 3 = 244,77 х 25% = 61,19 х 36 місяців = 2202,84 ).

Відповідно до вимог ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

З врахуванням вищевикладеного,  суд вважає, що заподіянню здоров'ю позивачу
завдано  моральних страждань, які
продовжуються і по теперішній час, а
тому позовні  вимоги позивача
щодо  відшкодування моральної шкоди  з врахуванням глибини та тривалості  заподіяних душевних страждань, довго
тривалості лікування, зміни у життєвих та виробничих стосунках і з урахуванням
принципу розумності, об'єктивності  та
справедливості підлягають частковому задоволенню в розмірі 3000 грн. 00 коп.

Суд приходить до висновку, що
позовні вимоги  позивача в частині  відшкодування матеріальної  шкоди
підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню з
відповідача  на користь позивача у
відшкодування витрат на медичні препарати та
ліки в розмірі   в розмірі 2589
грн. 32 коп.. Одночасно суд не знаходить підстав для відшкодування  витрат на придбання ліків в розмірі 42 грн.
00 коп., які пов'язані з лікуванням діабету, та не має причинного зв'язку  з отриманням травми та транспортних витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208-209, 292, 294 ЦПК України,
ст. 1167, 1168, 1197 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1  задовольнити частково.

Стягнути
з ЗАТ  виробничо-торгова фірма
„Сіверянка” на користь ОСОБА_1 2202 грн. 84 коп. у відшкодування втраченого
заробітку, 2589 грн. 32 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної
шкоди, а всього на загальну суму 7792 грн. 16 коп.

Стягнути  з ЗАТ  виробничо-торгова фірма „Сіверянка” судовий
збір на користь держави в розмірі 59 грн. 50 коп. та 30 грн. 00 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду може бути
оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Заява про апеляційне
оскарження рішення суду першої інстанції може бути подана протягом 10 днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: