АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Київ-601, вул. Володимирська, 15
Справа №
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 липня 2007
року
м. Київ

Колегія судців
Судової палати у цивільних справах

Апеляційного
суду м. Києва в складі суддів

Вовченка В.М.,
Білич І.М., Качана В.Я.,

розглянувши в
попередньому судовому засіданні справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2005 року по справі за
позовом Переяславського Віктора Григоровича до ДХК «Краснолиманська», третя
особа: Відділення виконавчої дирекції" Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Красноармійську про відшкодування шкоди, -

встановила:

У жовтні
2001 рокуОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування
шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що з 1984 року працював на шахті
«Краснолиманська» підземним електрослюсарем. 26 січня 2000 року він звільнився
з шахти за станом здоров»я. Хворіти він почав з середини серпня

1999  року, коли уперше пройшов лікування з
діагнозом: хронічний обструктивний бронхіт у фазі загострення, емфізема
легенів, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз. З того часу
він кілька разів проходив лікування, а 26 січня 2000 року висновком МСЕК йому
було встановлено 2 групу інвалідності від загального захворювання, оскільки
посадові особи шахти відмовилися видати йому направлення на профпатологічну
комісію. 7 лютого 2001 року він пройшов переогляд, 2 група інвалідності йому
була підтверджена 18 липня 2001 року МСЕК встановила йому 2 групу інвалідності
у зв»язку з професійним захворюванням з втратою професійної працездатності у
розмірі 70%, при цьому профзахворювання були ті ж самі, як і під час першого
огляду 26 січня 2000 року. За таких обставин він вважає, що у групу
інвалідності від профзахворювання з встановленням 70 % втрати професійної
працездатності йому слід було встановити ще при первісному огляді МСЕК.
Оскільки відповідач відмовився це зробити, просив задовольнити його вимоги в
судовому порядку. Позивач неодноразово змінював свої позовні вимоги і остаточно
просив визнати встановлення 2 групи інвалідності від профзахворювання з втратою
працездатності у розмірі 70 % з 26 січня 2000 року та стягнути з ДП «Вугільна
компанія «Краснолиманська» недоплачені суми в загальному розмірі 110477 грн. 71
коп. Просив також стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Красноармійську заборгованість по страхових виплатах в період з 1
квітня 2001 року по 1 лютого 2004 року у сумі 5122 грн., а з 1 лютого 2004 року
стягувати щомісячно по 794 грн. 02 коп.

Рішенням
Красноармійського міськрайонного суду від 17 червня 2004 року скасовано позовні
вимоги   ОСОБА_1 було задоволено.

Рішенням
Апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2005 року скасовано рішення
суду І інстанції та відмовлено ОСОБА_1. у задоволенні його вимог.

У
касаційній скарзіОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати,
посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Судової
палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва вважає, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно з
частиною 2 стаття 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно
до вимог статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої
або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може
встановлювати або вважати доведеним обставини, що не були встановленні в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з дотриманням
норм матеріального та процесуального права, відсутні передбачені статтею 338
ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені
в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись
статтями 332, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва, -

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Апеляційного суду Донецької області від 01
березня 2005 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.