Справа
№2-278/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

08 травня 2007 року                                           м.
Харків

Дзержинський
районний суд м. Харкова у складі: Головуючого -судді РУДНЄВОЇ О.О.

При секретарі ДОЛГАНІНІЙ Н.М.,ГУБСЬКІЙ Н.О.ДУЗЬМШОВІЙ
Н.В.,ДОЛГАНІНІЙ Н.М.

З участю
адвокатів ОСОБА_6.,ОСОБА_7.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м.
Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа-приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору дарування № 794 від 10.05.2003 року
квартириАДРЕСА_1, визнання права власності у порядку спадкування за законом
після смерті ОСОБА_5, -

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою 03.10.2005 року.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, пояснивши суду ,що він є військовослужбовцем, у зв"язку з
занятістю по службі та навчання в м. Києві в Академії Міністерства Оборони не
міг достатньо уваги приділяти своїй бабусі, тому телефонував їй весь час з
листопада 2004 року по травень 2005 року, про ті обставини, що бабуся
подарувала квартиру іншій людині дізнався в травні 2005 року під час зустрічі з
ОСОБА_8, яка повідомила про обставини привезення бабусі до села Високопілля та
про те ,що бабуся померла і за нею ніхто не доглядав. Він привозив бабусі
продукти, возив її на цвинтар , де похований дідусь, його батько та дядько
(сини ОСОБА_5.). Він вважає, що своїми діями бабуся не керувала, бо не
усвідомлювала їх у зв"язку з тим, що за часи Великої Вітчизняної війни
мала контузію.

Представник
позивача за дорученням ОСОБА_9позовні вимоги свого довірителя підтримала в
повному обсязі та пояснила суду, що її довіритель ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем
першої черги після смерті своєї бабусі ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, бо
його батько ОСОБА_10, син ОСОБА_5. помер раніше ніж його мати.. її довіритель
дознався про ті обставини, що його бабуся подарувала свою квартиру зовсім чужій
людині в травні 2005 року, її довіритель вважає, що бабуся оформила договір
дарування в той час коли не усвідомлювала свої дії та не могла керувати ним.
Також представник позивача за дорученням пояснила, що мати її колишнього
чоловіка ОСОБА_5. була залякана відповідачкою та їх сином , співробітником
Служби Безпеки України.

Доводи
позивача ОСОБА_1та представника позивача ОСОБА_9підтримав в повному обсязі
представник адвокат ОСОБА_6.

Відповідачка
по справі ОСОБА_2., діючи від свого імені та від імені відповідача ОСОБА_3за
дорученням та її представник адвокат ОСОБА_7 позовні
вимоги не визнали в повному обсязі, проти позову заперечували.

Відповідачка
ОСОБА_2. пояснила суду, що з 2001 року здійснювала догляд за померлою ОСОБА_5.,
разом з нею мешкала з серпня 2002 року, прала білизну, забезпечувала
продуктами, жила однією сім"єю ,бо після смерті двох синів ОСОБА_5,
стосунки ОСОБА_5. з онуком припинилися, ОСОБА_5. була самотньою людиною
похилого віку, вимагала постійного догляду та допомоги. В 2001 році
представляла інтереси ОСОБА_5. в судовому засіданні при встановленні факту,
який мав юридичне значення. В грудні 2002 року на підставі доручення
представляла інтереси нині померлої ОСОБА_5. в суді при розгляді позову про
розірвання договору дарування з ОСОБА_11. В січні 2003 року нині померла
ОСОБА_5. склала заповіт на її користь та на користь її сина ,в травні 2003 року
ОСОБА_5. добровільно без всякого примушення уклала договір дарування квартири,
під час укладання цього договору приватний нотаріус ОСОБА_4. роз'яснювала про
ті обставини, що після укладення цього договору право власності на квартиру
перейде доОСОБА_2, але ОСОБА_5. наполягала саме на укладенні договору
дарування. ОСОБА_5. усвідомлювала свої дії, не перебувала на обліку в
психоневрологічному закладі, не лікувалася в психіатричній лікарні, її стан
здоров"я відповідає стану здоров"я кожної людини похилого віку ніхто
її не залякував, не вчиняв на неї ніякого тиску, вона була самотньою людиною
похилого віку, не зважаючи на ті обставини, що мала онука, з яким стосунки не
підтримувала, бо була введена онуком в оману щодо продажу спадщини після
померлого сина, бо ніяких грошей від онука не отримала. Стосовно пояснень
свідка ОСОБА_8 дала письмові заперечення, пояснивши суду, що свідок ОСОБА_8
надала такі посвідчення з цього питання тільки з-за помсти. Пояснила, що прийняла
пропозицію ОСОБА_8привезти ОСОБА_5. у с Високопілля Валківського району
Харківської області, насамперед, у зв"язку з тим, що захворіла і
погодилася повезти ОСОБА_5 у село, бо та сама просила про це.

Відповідач
ОСОБА_2. надіслав суду письмові заперечення проти позову, мешкає постійно в
іншому місті, проти позову заперечував в повному обсязі, вказав, що є належним
набувачем ,бо надбав вищевказану квартиру за договором купівлі-продажу, станом
на час купівлі- продажу квартира під арештом не перебувала.

Третя
особа- приватний нотаріус ОСОБА_4. спочатку звернулася до суду з заявою про
розгляд справи в її відсутність, пояснивши суду письмово, що нотаріальні дії
були виконані з дотримання вимог діючого цивільного законодавства, дієздатність
було перевірено, сумнівів щодо дієздатності осіб поведінка дарувальника в неї
не викликала.

Будучи
опитаною в судовому засіданні третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_4. позовні
вимоги не визнала, пояснила суду, що нею при оформленні договору дарування було
опитано особу дарувальника, сумнівів щодо її психічного стану в неї не виникло,
ніяких відомостей щодо залякування ОСОБА_5. для оформлення цього правочину не
було, тому вважає, що правочин укладено на законних підставах. Також третя
особа пояснила, що ретельно розмовляла з ОСОБА_5. та їй пояснювала, що вже
дарувала свою квартиру і рішенням суду в 2002 році договір дарування визнана
недійсним, бо її небіж не приходив до неї, ніякої допомоги не надавав
.Наполягала саме на укладенні правочину дарування, а не довічного утримання, бо
сказала, що довіряє ОСОБА_2 і буде мешкати у своїй домівці, при розмові про
наявність онука у неї нотаріусу нічого не повідомила.

Вислухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вислухавши показання свідків,
суд приходить до наступного:

ОСОБА_5(
як раніше її називали ОСОБА_12) 10.05.2003 року уклала договір дарування
квартириАДРЕСА_1, цей договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського
міського округу ОСОБА_4. та внесено до реєстру посвідчення нотаріальних дій за
№ 794 (арк..справи156). На підставі цього договору право власності на
двокімнатну ізольовану

квартиру АДРЕСА_1 надійшло ОСОБА_2( відповідачці по справі), яка
спірну квартиру продала ОСОБА_3(відповідачу по справі).

Спірна квартира
належала ОСОБА_5на підставі свідоцтва по право власності на житло, виданого
09.03.1995 року Харківським міським центром приватизації житлового фонду за №
1-95-43769, зареєстрованому КП "Харківське міське бюро технічної
інвентаризації"" 14.03.1995 року за реєстровим номером 66265, номер
запису П-1-14945, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №36263
та на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.12.2002
року по справі №2-10245/2002, внесеному в реєстр КП "ХМБТІ"
12.02.2003 року.

З матеріалів
архівної справи Дзержинського районного суду м. Харкова № 2-10245/2002
вбачається, що ОСОБА_508.02.1997 року подарувала спірну квартируАДРЕСА_1
ОСОБА_11, 29.08.2002 року звернулась до суду з позовом про визнання договору
дарування недійсним, бо ОСОБА_11. ввів її в оману, бо вона вважала, що уклала
договір довічного утримання. ОСОБА_5. видала доручення на представництво її
інтересів в суді на ім."я ОСОБА_2(арк..арх.. справи23), це доручення
посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського округу ОСОБА_13 і внесено
в реєстр за № 5840 від 18.10.2002 року. ОСОБА_5. була опитана при розгляді цієї
справи в Дзержинському районному суді м. Харкова 11.12.2002 року (арк..арх.
справи 77-79), з її пояснень вбачається, що на час укладання договору дарування
10.05.2003 року ОСОБА_5. була усвідомлена чим відрізняється договір дарування
від договору довічного утримання, та мала намір укласти саме договір дарування
спірної квартири.

ОСОБА_5померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 84 років , що підтверджується актовим записом № 3528,
виконаним 11.04.2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану №4
(арк..справи 45).

Судом
неодноразово були роз"яснені сторонами вимоги ст..ст.. 10,11,60 ЦПК
України 2004 року, стосовно того, що докази надаються сторонами, а судом тільки
оцінюються.

Суд
вважає, що позивач по справі ОСОБА_1, особисто та діючи через свого
представника ОСОБА_9належним чином суду обґрунтованості своїх вимог не довів,
належних доказів тим обставинам, що під час укладання договору дарування його
бабуся ОСОБА_5. не усвідомлювала своїх дій через психічний стан свого
здоров"я та була залякана відповідачкою по справі та її сином
-співробітником СБУ суду надано не було.

Судом
ретельно перевірено всі доводи позивача ОСОБА_1та представника позивача
ОСОБА_9., на підставі досліджених доказів в їх сукупності, суд вбачає, що :

Станом
на час укладання договору дарування квартири 10.05.2003 року ОСОБА_5не
перебувала на обліку в психічному закладі.

Згідно
повідомлення ПНД№3 від 13.02.2006 року № 34(арк..справи 143) ОСОБА_5(ОСОБА_12)
на обліку в ПНД№3 не перебувала.

Згідно
повідомлення Харківської Обласної клінічної психіатричної лікарні № 3 від
22.06.2006 року № 367(арк..справи 185) на стаціонарному лікуванні в
психіатричній лікарні №3 ОСОБА_5, 1920 року народження не перебувала.

Доводи
представника позивача ОСОБА_9щодо служби синаОСОБА_2 в СБУ також перевірені і
не знайшли свого підтвердження, бо згідно довідки СБУ в Харківській області від
28.02.2006 року № 70/11-1998 ОСОБА_14співробітником СБУ не
значиться.(арк..справи 186)

ОСОБА_14проходив
службу в УМВС України в Харківській області на посаді дільничного інспектора
міліції Фрунзенського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області та його було
звільнено за власним бажанням 06.11.2000 року, що підтверджено довідкою №7/671
від 20.02.2006 року (арк.. справні80), тобто задовго до укладання договору
дарування спірної квартири.

З витребуваних за ухвалою суду матеріалів спадкової справи № 629/961 від
15.10.1996 року (арк..справи158-178) вбачається, що позивач по справі ОСОБА_1
та ОСОБА_5. звернулися своєчасно з заявою про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_10, померлого в жовтні 1996 року, який був відповідно батьком позивача та
сином його бабусі ОСОБА_5. На підставі вищевказаних заяв було видано свідоцтво
на спадщину від 07.10.1997 року (арк..справи 177-178).

На
підставі виданих свідоцтв про спадщину ОСОБА_1та ОСОБА_5стала співвласниками
однокімнатної ізольованої квартириАДРЕСА_2 . КвартираАДРЕСА_2 була продана
співвласниками 21 лютого 2002 року, що підтверджується копією договору
купівлі-продажу, зареєстрованому за № 1607реєстру приватного нотаріуса
Харківського міського округу ОСОБА_15.

Цей
правочин укладено позивачем ОСОБА_1 як від свого імені так і від імені ОСОБА_5.
на підставі її доручення від 20 лютого 2002 року, завіреної приватним
нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13 та внесеної в
реєстр нотаріальних дій за № 854.

Суд
вважає, що доводи позивача ОСОБА_1щодо психічного стану здоров"я його
бабусі на час укладання договору дарування на ім"яОСОБА_2 від 10.05.2003
року, спростовуються тими обставинами, що на час продажу квартириАДРЕСА_2,
позивач у психічному сОСОБА_2своєї бабусі не мав сумнівів і вважав її такою, що
є дієздатною, що підтверджено приватним нотаріусом ОСОБА_13 ,яка завіряла
відповідне доручення та перевіряла дієздатність ОСОБА_5.

Із
пояснень приватного нотаріуса Харківського Міського Округу ОСОБА_13, яка була
опитана в судовому засіданні як свідок по справі, суд вбачає, що ОСОБА_5дійсно
оформляла доручення на ім."я ОСОБА_1, при оформленні доручення нею було
встановлено відповідним чином особу та перевірено її дієздатність. Сумнівів
щодо дієздатності особи не було, ОСОБА_5надавала відповіді таким чином, що
ніяких підозрінь щодо її психічного стану у приватного нотаріуса не виникло,
тому доручення було посвідчено. Також свідок пояснила, що 31 січня 2003 року
вона посвідчувала заповіт від імені ОСОБА_5 саме на ОСОБА_2 і її сина ОСОБА_14,
посвідчення заповіту відбувалося вдома у ОСОБА_5, її викликали в домівку,
станом на цей час вона також перевіряла дієздатність ОСОБА_5, сумніві щодо
психічного стану ОСОБА_5. у приватного нотаріуса не виникло.

Також
суд вважає необгрунтованими доводи представника позивача за дорученням
ОСОБА_9щодо наявності теплих, родинних стосунків між померлою ОСОБА_5та її
онуком ОСОБА_1(позивачем по справі) з тих підстав, що з витребуваного судом з
Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області матеріалу про відмову в
порушенні кримінальної справи ЖРЗСП № 10385 вбачається, що ОСОБА_1власноруч
звернувся лише 13.07.2005 року з заявою про розшук своєї бабусі ОСОБА_5 до
Дзержинського РВ ХМУ УМВС, в якій указав (мова оригіналу) "Прошу принять
меры к розыску моей бабушки ОСОБА_5, прожив. : АДРЕСА_1, которую я видел в последний раз в
ноябре 2004 года.
И которая пропала в феврале

2005 года. Заявление написано
собственноручно, верно. 13.07.2005 года
подпись ОСОБА_1."

Також
про відсутність теплих стосунків свідчать неодноразові скарги ОСОБА_5 до
Міністерства Оборони України, військової прокуратури Харківського гарнізону та
Харківського Інституту танкових військ, які ретельно перевірені відповідними
комісіями, члени яких бесідували з ОСОБА_5та з її онуком ОСОБА_1, намагаючись
досягти примирення між ними та проводячи відповідну виховну роботу з офіцером
військової служби, про що повідомили суду як позивач ОСОБА_1 так і його
представник ОСОБА_9при дачі пояснень, посилаючись на ті обставини, що всі ці
скарги писала безпосередньо ОСОБА_2. для загострення відносин між ОСОБА_5. та
її онуком.

Суд
вважає, що вищевикладені обставини свідчать, насамперед, про відсутність зв
"язку у позивача з його бабусею та про те, що позивач її долею не
цікавився, не проявляв відповідної турботи за людиною похилого віку, інвалідом
Великої Вітчизняної Війни, а заходи щодо до її розшуку розпочав вживати тільки
коли йому стало відомо про те, що квартира АДРЕСА_1 подарована іншій особі, як
вказано в позовній заяві і проти чого не заперечувала в судовому засіданні
представник позивача за дорученням ОСОБА_9.

Також
суд вважає, що звертаючись 13.07.2005 року в Дзержинський РВ ХОУ УМВС в Харківській
області з заявою про оголошення розшуку своєї бабусі ОСОБА_5., позивач по
справі ОСОБА_1 був достовірно повідомлений про ті обставини, що його бабуся
померла, про що власноручно написав в пояснення в Дзержинський РВ ХОУ УМВС
України в Харківській області( матеріали матеріалу про відмовлення в порушення
кримінальної справи), про факт смерті бабусі йому було відомо ще в травні 2005
року, пояснити суду у зв"язку з чим він вводив в оману працівників міліції
позивач ОСОБА_1 не зміг.

На
підставі витребуваних судом доказів - Харківська філія "ВАТ
"Укртелеком" повідомила суд своїм листом № 38-01/117 від 02.03.2007
року, що між абонентами НОМЕР_1(ниніНОМЕР_2), який належить позивачу ОСОБА_1 і
абонентом НОМЕР_3(нині НОМЕР_4), який належав ОСОБА_5в термін з 01.11.2004року
по 31.05.2005 року телефонні розмови не зареєстровані, що в повному обсязі
спростовує пояснення позивача ОСОБА_1, щодо його постійного спілкування з
бабусею і свідчить про ті обставини, що він нею не цікавився.

На
підставі ст. 5 7 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають
значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх
осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно
вимог ст. 5 8 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги
докази, які не стосуються предмета доказування.

Доводи
представника позивача за дорученням ОСОБА_9щодо наявності навмисних дій
відповідачки щодо направлення ОСОБА_5 в село Високопілля Валківського району
Харківської області та залишення останньої там без засобів існування та
необхідної медичної допомоги суд вважає такими, що не знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні. Суд не може прийняти як належні докази по
справі невідомо яким чином отриманий і не відомо ким написаний лист від імені
ОСОБА_16, бо згідно довідки Валківського районного суду Харківської області від
14.02.2006 року № 717(арк..справи 152 т.справиі) ОСОБА_16 був притягнутий до
адміністративного арешту на підставі ст.. 185 КУпАП 08.04.2005 року,

саме на
другий день після смерті ОСОБА_5. Ці обставини підтверджуються ,насамперед,
пояснення відповідачкиОСОБА_2 в судовому засіданні щодо обставин смерті
ОСОБА_5.

Суд вважає за
неможливе опитати ОСОБА_16 в судовому засіданні, бо на підставі листа
Банківського РВ ХОУ УМВС України в Харківській області від 31.03.2006 року за №
01819(арк..справи 200 т.справи 1, арк..справи 275 т.справи 2) ОСОБА_16 знаходиться
у розшуку по кримінальній справі за ч2 ст. 152 КК України, як вбачається з
пояснень відповідачкиОСОБА_2 в судовому засіданні з заявою про зґвалтування її
ОСОБА_16. ІНФОРМАЦІЯ_1 року до Валківського РВ звернулася саме вона.

Суд
вважає, що твердження ОСОБА_9 в судовому засіданні 25.04.2007 року стосовно
того, що " нашу бабусю викинули як собаку в якесь село та хотіли поховати
як собаку" свідчить , насамперед, про ті обставини, що з боку її
довірителя, онука ОСОБА_5.- ОСОБА_1мало місце байдуже ставлення до інваліда,
учасника бойових дій Великої Вітчизняної війни, бабусі, людини похилого віку,
бо якщо б мали місце теплі родинні стосунки, передбачені нормами моралі, всіма
релігійними конфесіями, то протягом з 1997 року( часу укладання попереднього
договору дарування на ім."я ОСОБА_11.) до часу укладання договору
дарування 10.05.2003 року, нині померла ОСОБА_5. не зверталася б сторонніх
людей за наданням допомоги, не укладала б відповідні договори дарування
стороннім людям.

Аналізуючи
докази, що залучені до справи за клопотанням представника позивача ОСОБА_9суд
приходить до наступного: суд не має можливості перевірити чи дійсно цей лист
написано рукою померлої ОСОБА_5, бо цей лист, який надіслано з Австралії є ,по
суті, єдиним примірником зразку почерку
померлої ОСОБА_5., відібрати зразок вільного почерку неможливо, тому
призначення судової почеркознавчої експертизи з цього питання є неможливим та
недоцільним , також суд враховує ті обставини, що представник позивача
ОСОБА_9відмовилась від сплати витрат за друкування об"яви по виклику в
судове засідання відповідача ОСОБА_3,на виклику якого спочатку наполягала, свої
доводи вона мотивувала відсутністю коштів за сплату послуг по надрукуванню
відповідної об"яви.

Що до
пояснень родича померлої ОСОБА_5. -ОСОБА_17, надісланих з Австралії
перекладених та завірених належним чином, суд вважає, що ці пояснення
підкреслюють саме факт надсилання грошей, проти чого відповідачка не
заперечувала, бо як суд вбачає з пояснень відповідачки вона не втручалася в
особисті стосунки ОСОБА_5. та її родичів, що мешкають за кордоном.

Аналізуючи
надані суду копії посвідчень померлої ОСОБА_5. та написану її рукою записку
щодо придбання їй відповідних продуктів харчування, суд вважає ці докази
такими, що не містять формацію стосовно предмета доказування, бо суду невідомо
яким чином позивач ОСОБА_1 отримав особисті посвідчення своєї бабусі як
учасника Великої Вітчизняної  війни та
кому саме була адресована записка про купівлю продуктів харчування, а з пояснень
свідка ОСОБА_8, які надані суду, вбачається , що саме вона передала ОСОБА_1. ці
документи при зустрічі в травні 2005 року.

Також
суд вважає, що ті обставини, що онук винен доглядати за бабусею, забезпечити їй
належне харчування НЕ ПІДЛЯГАЮТЬ доказуванню, бо витікають з
загальновстановлених норм моралі, справедливості та гуманності.

Аналізуючи
показання свідків по справі з боку позивача та його представника за довіреністю
ОСОБА_9суд приходить до наступного висновку:

Опитана
в судовому засіданні свідок ОСОБА_18. пояснила суду, що зараз з 11 лютого 2007
року є прямою підлеглою представника відповідача ОСОБА_9по роботі, до цього
часу працювали разом , приймала участь в проведенні ряду досліджень як
фахівець, бо працює патологоанатомом. Суд відноситься до її показань стосовно
стану психічного здоров"я померлої ОСОБА_5 критично, бо вона не є фахівцем
з галузі психіатрії, не є експертом, що сама підтвердила суду при дачі
пояснень.

Щодо наявності
її телефонних дзвінків до ОСОБА_5 за проханням ОСОБА_9суд вважає, що перевірити
зміст розмови не є можливим, бо на час розгляду справи судом ОСОБА_5померла, а
ОСОБА_18. наполягає саме на такому тесті розмови ,що між ними відбувалася.

Перевірити
показання свідка ОСОБА_18. відносно її розмов з нині померлою ОСОБА_5. по
телефону суд не має можливості за відсутності цієї інформації, що підтверджено
листом ВАТ "Укртелеком" від 06.04.2007 року № 38-01/173(арк..справи
277 т.справи2). Доводи свідка ОСОБА_19
стосовно її спілкування по телефону з нині померлою ОСОБА_5.
спростовуються показаннями як свідка з боку відповідачів ОСОБА_20., ОСОБА_21 та
ОСОБА_22, так і показаннями свідка з боку позивача ОСОБА_23., які підтвердили
суду, що нині померла ОСОБА_5. була людиною недовірливою та обережною, ніколи б
не стала спілкуватися по телефону з особою ,яка їй не відома ,а саме: якби ця
особа представила себе як знайома її колишньої невістки ОСОБА_9.

Показання
свідка з боку позивача ОСОБА_24. суд
вважає такими ,що не суперечать доводам відповідачкиОСОБА_2 стосовно сумісної
поїздки на його автомобілі на цвинтар для відвідування місця поховання батька
позивача ОСОБА_10 разом з позивачем ОСОБА_1 та померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_5., а його показання щодо тих обставин ,що ці поїздки мали місце
неодноразово в 2003 чи в 2004 році, суд вважає такими ,що свідчать про
наявність відповідних родинних стосунків між онуком ОСОБА_1 та його бабусею.
Щодо тих обставин , що при цих поїздках ОСОБА_5. неодноразово змінювала свою
думку та забувала про деякі обставини, суд вважає ці обставини такими, що не
можуть свідчити про порушення в психічному ОСОБА_2 ОСОБА_5, бо як судом
відмічено вище в тексті мотивувальної частини на обліку в психіатричних
закладах вона не перебувала та не лікувалася, а свідок не є фахівцем в галузі
психіатрії.

Показання
свідка з боку позивачаОСОБА_23
суд вважає такими, що насамперед, свідчать про її дуже рідке відвідування
ОСОБА_5. за її життя та підтверджують ті обставини, що свідок неодноразово
передавала гроші ОСОБА_5., які надсилали родичі ОСОБА_5., що мешкають в
Австралії. Свідок підтвердила, що одного разу вона передавала грошіОСОБА_2.,
про що отримала відповідну розписку. Проти цих обставин ОСОБА_2. не
заперечувала. Свідок підтвердила суду, що нині померла ОСОБА_5. була людиною
недовірливою та дуже обережною, суд вважає, що показання в тій частині, що
навіть після відповідної телефонної розмови ,свідку ОСОБА_23. так і не було
відчинено двері в квартиру,, свідчать саме про ті обставини, що нині померла
ОСОБА_5. була людиною недовірливою та обережною. Стосовно пояснення тих
обставин, що в квартирі на час відвідування ОСОБА_5. в 2004 році стало набагато
менш речей, чим було раніше, суд вважає, що ці показання правдиві, але, але
вони спростовуються показаннями самої ОСОБА_5, які та надала в судовому
засіданні 11.12.2002 року при розгляді справи №2-10245/02, коли ОСОБА_5. при
житті пояснювала, що вона винна була продавати свої особисті речі, щоб
прохарчуватися, бо її родич ОСОБА_11. її не забезпечував, грошових коштів не
надавав. Свідок не змогла відповісти суду, при якому відвідування нині померлої
ОСОБА_5. вона бачила ,що ОСОБА_5. живе без всілякої допомоги та без нагляду, бо
згадала, що саме при цьому відвідуванні ОСОБА_5. скаржилася на та обставини, що
ОСОБА_11. їй не допомагає. Судом встановлено, що договір з ОСОБА_11 розірвано
рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2002 року. В частині
показань щодо того, що в нині померлої ОСОБА_5. було пусто в холодильнику та
вона жадібно їла ковбасу, суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження,
бо вони спростовуються показаннями інших свідків по справі і спростовують ,
насамперед, свідчення самого позивача ОСОБА_1,який повідомив суд про те, що
бабусю продуктами харчування забезпечував. Стосовно тих обставин, що нині
померла ОСОБА_5. не була психічно здоровою людиною, бо боялася бандитів, суд до
показань в цій

частині відноситься критично, бо свідок не є фахівцем з
галузі психіатрії. А показання в тій частині, що нині померла ОСОБА_5. не
відчиняла двері до свого помешкання суд вважає такими, що підтверджують
показання свідка щодо недовірливості ОСОБА_5 та до її обережності відносно
малознайомих людей.

Вислухавши
пояснення свідка з боку відповідачів ОСОБА_20. суд вважає, що свідокОСОБА_20. є
особою, яка не зацікавлена в наданні суду неправдивих відомостей, бо є
сторонньою людиною, свідок пояснила, що спілкувалася з померлою ОСОБА_5багато
років, колись працювала з її померлим чоловіком, неодноразово відвідувала
ОСОБА_5у домівці, була запрошена на день народження, відвідувала також на день
Перемоги, ОСОБА_5скаржилася на ті обставини, що її не відвідує онук, не доглядає
за нею. Під час її відвідувань завжди в квартирі вона бачила ОСОБА_2. ОСОБА_5.
казала, що за нею доглядає тільки ОСОБА_2, готовить їжу, пере білизну, купає
її. Також свідок пояснила, що ОСОБА_1 бачила коли ховали сина, ОСОБА_10, більше
ніколи не бачила, в таких відносинах з онуком , ОСОБА_5. звинувачувала свою
колишню невістку ОСОБА_9. Повідомила суду, що нині померла ОСОБА_5. була
людиною обережною та недовірливою, але ОСОБА_2довіряла, бо не боялася, що та
залишить її без житла. Аналогічні показання , що відносно їх стосунків з нині
померлою ОСОБА_5., свідок також надавала суду, будучи опитаною 11.12.2002 року
по цивільній справі №2-10245/02, що свідчить, насамперед, про неупередженість
показань свідка.

Аналогічні
показання щодо стану здоров"я нині померлої ОСОБА_5 надані свідками з боку
відповідачів ОСОБА_25. ,ОСОБА_26., ОСОБА_27..

Проаналізувавши
показання свідків з боку відповідачів ОСОБА_22та ОСОБА_21., суд, ураховуючи ті
обставини, що свідок ОСОБА_21 є рідною сестрою представника позивача ОСОБА_9.,
попередивши про ті обставини, свідок може відмовитись давати показання на
підставі ст..63 Конституції України, вбачає, що не зважаючи уваги на неприязні
стосунки між представником позивача ОСОБА_9та її сестрою показання стосовно
взаємовідносин між ОСОБА_9., її сином ,позивачем по справі ОСОБА_1 та померлою
ОСОБА_5є правдивими, бо вони знайшли своє підтвердження і в показаннях інших
свідків , опитаних по справі, в тому числі і свідків з боку позивачів, свідки
підтвердили суду, що останнього разу вони бачили ОСОБА_5 05 березня 2005 року,
коли поздоровляли з наступним святом 8 березня, свідки пояснили суду, що
ОСОБА_5дуже сумувала з приводу того, що поховала свого чоловіка та двох синів,
що її обманув онук при здійсненні продажу квартири, яка надійшла як спадщина
після смерті сина ОСОБА_10, не віддав їй належну половину грошей від
купівлі-продажу квартири-спадщини після померлого сина. Також свідки
підтвердили, що ОСОБА_5їм казала, що оформила дарування своєї квартири, що
"підстрахувати" себе та не надати можливість онуку Ігорю заволодіти
її квартирою, бо він до неї не приходить, не надає ніякої допомоги, а колишня
невісткаОСОБА_9 настроювала проти неї онука, кривдила її за національною
ознакою.

Суд,
вислухавши пояснення свідка з боку позивача ОСОБА_8, критично відноситься до
показань свідка, ураховуючи наступне : чоловік свідка ОСОБА_8-громадянин
ОСОБА_16є звинуваченим по кримінальній справі по ч 2 ст. 152 КК України, яка
розслідується Валківським РВ ХОУ ГУМВС України в Харківській області і
оголошений в розшук, потерпілою по справі є відповідачка ОСОБА_2., свідок не
зміг ретельно пояснити суду на підставі з чим вона прийняла до себе в домівку
бабусю ОСОБА_5і коли це відбулося, також не змогла пояснити дату смерті
ОСОБА_5., наполягаючи на тому, що та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що
спростовується актовим записом про реєстрацію смерті, яка фактично відбулася

ІНФОРМАЦІЯ_1 року(арк..справи 45 т.справи 1), свідок не
заперечувала, що запросила ОСОБА_5. до себе гостювати. Показання свідка ОСОБА_8
в тій частині, що ОСОБА_5привезли 21 лютого спростовуються показаннями
свідківОСОБА_22., ОСОБА_21., ОСОБА_20., ОСОБА_25.. ,ОСОБА_26, ОСОБА_27.„ які
пояснили суду ,що бачили ОСОБА_5 у себе вдома на початку березня 2005 року,
коли вітали її з наступним святом 8 березня. Свідок ОСОБА_8 не змогла пояснити
суду, чому саме вона розшукала онука померлої ОСОБА_5. саме в травні чи червні
2005 року , після того як її чоловіка було оголошено в розшук по кримінальній
справі, як і пояснити яким чином ,вона отримала листа від свого чоловіка,
датованого 08.10.2005 року, саме в той час, коли її чоловікОСОБА_16.
розшукується по кримінальній справі і запобіжний захід до нього застосовано як
утримання під вартою. Також як не змогла пояснити суду, чому вона не повідомила
ОСОБА_1про смерть його бабусі після її смерті. Також свідок ОСОБА_8 не
заперечувала проти тих обставин, що відповідачка ОСОБА_2. привезла ОСОБА_5. з
необхідними речами(пальто, халат, пантофлі), надавала продукти харчування, але
не в тих обсягах в яких вона( ОСОБА_8) вимагала. Також свідок ОСОБА_8 не
заперечувала проти тих обставин, що вона запропонувала перевезти ОСОБА_5. ,нині
померлу до себе в домівку з метою віддячитиОСОБА_2. за працевлаштування
санітаркою в лікарню. Також свідок пояснила, що бабуся добре пересувалася по
домівці ,спілкувалася з її матір"ю ,яка також похилого віку, добре їла.
Суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_8 стосовно тих обставин, що з
ОСОБА_2. вона ледь-ледь знайома , так як будучи опитаною робітниками
Дзержинського РВ ХОУ УМВС України в Харківській області на підставі заяви
ОСОБА_1стосовно розшуку його бабусі, вона власноручно підписала пояснення, в
яких вказувала, що вона (ОСОБА_8) колись була дружиною братаОСОБА_2 На запит
головуючого стосовно обставин отримання листа 08.10.2005 року від свого чоловіка
ОСОБА_16, який з липня 2005 року знаходиться в розшуку, свідок в недоступній
формі пояснила суду, що їй відомо де ховається від міліції її чоловік, вона з
ним бачиться але не видасть його міліції і ніхто їй нічого не зробить. Суд
також критично відноситься до показань свідка ОСОБА_8 щодо бажання ОСОБА_5
повернутися до домівки , бо ОСОБА_8 при дачі пояснень суду ,не змогла пояснити,
чому при таких обставинах вона не повідомила онука ОСОБА_1 в той час, коли
ОСОБА_5перебувала у неї вдома, а сповістила його про смерть бабусі в травні
2005 року, саме в той час коли її чоловіка ОСОБА_16 оголошено в розшук по
кримінальній справі.

Суд
вважає, що письмові доводи відповідачкиОСОБА_2 з тих обставин, що свідок
ОСОБА_8 дала саме ці показання з бажання помститися з-за порушення кримінальної
справи відносно її чоловіка ОСОБА_16такими, що знайшли своє підтвердження
іншими дослідженими доказами по справі.

Проаналізувавши
ретельним чином показанням свідків по справі ОСОБА_22, ОСОБА_21., ОСОБА_20.,
ОСОБА_25.ОСОБА_28. суд приходить до висновку, що знайшов своє підтвердження той
факт, що нині померла ОСОБА_5дійсно перебувала в с Високопілля Банківського району Харківської області, куди
її відправили за запрошенням ОСОБА_8, яка ці обставини підтвердила в судовому
засіданні, але протягом якого часу вона там перебувала ,суд встановити не має
можливості, тому суд вважає , що підстав не довіряти показанням свідків  ОСОБА_22, ОСОБА_21., ОСОБА_20., ОСОБА_25.
стосовно тих обставин, що вони спілкувалися з ОСОБА_5., нині померлою і поздоровляли
її з Святом 8 Березня в 2005 році не має підстав.

Достовірних
доказів тим обставинам, що ОСОБА_5., нині померла перебувала в с Високопілля
Банківського району Харківської області з 21 лютого 2005 року до часу її смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивач та його представник суду не надали, щодо

показань свідка ОСОБА_8 суд надав їм оцінку вище за
текстом мотивувальної частини рішення.

Аналізуючи
медичні довідки, які надані сторонами до справи, суд приходить до наступного:

Позивачем по
справі ОСОБА_1 було залучено до справи медичну довідку № 784 з 26-ї Харківської
міської клінічної лікарні (арк..справні 1 т.е. 1) на підставі якої вбачається
,що ОСОБА_5. перебувала на диспансерному обліку в 26-й міській клінічні лікарні
з діагнозом гіпертонічна хвороба П ступеня ДБС, атеросклеротичний кардіосклероз
СН П А, ХНМК, зміні. ДЕП П-Ш ступеня з вестибулоатаксичним та, психоорганічним
синдромом (з 2000 року). В цій довідці також вказано, що ОСОБА_5. перебувала на
стаціонарному лікуванні в 17 МКЛ з 20.02.2003 року по 27.03.2003 року.

Також
було надано два витяги з історії хвороби ОСОБА_5. з Багато профільної клінічної
лікарні № 17 № 734 про те, що ОСОБА_5. перебувала на лікуванні з 20.03.2003
року до 04.04.2003 року(арк..справи 12-13т.с1), в переліку захворювань ніякі
психічні хвороби не засвідчено, рекомендоване лікування у невропатолога та
терапевта, що знайшло своє підтвердження в дослідженій судом медичній картці
ОСОБА_5 з поліклініки за місцем помешкання.

В витягу з історії хвороби № 832(арк..справи 14-15)
вказано, що ОСОБА_5. лікувалася з 20.03.2003 року до 27.03.2003 року, вказано
,що перенесла контузію в 1943 році під час Великої Вітчизняної війни. Вказані
довідки за змістом не співпадають.

На
підставі довідки Головного лікаря 17 БКЛ від 30.11.2005 року № 362-а(арк..справи
50 том справи 1) історія хвороби за №832 на ім."я ОСОБА_5 не
зареєстрована.

Представник
позивача ОСОБА_9не заперечувала, що витяг з історії хвороби за №832 в лікарні
отримала саме вона, проти цих обставин не заперечувала і відповідачка ОСОБА_2.,
яка також отримала цей витяг з історії хвороби і віддала його в МСЕК
Дзержинського району м. Харкова, про те з якого документу його виготовлено
пояснити суду сторони не змогли. Суд вважає, що ті обставини, які чином
отримана виписка з хвороби №832 не мають відношення до розгляду цієї справи, бо
ці обставини належить перевіряти в порядку, встановленому діючим
законодавством.

За
залученого до матеріалів справи Списку служби ,наданого суду представником
позивача ОСОБА_9 з матеріалів архівної справи Дзержинського районного
військового комісаріату м . Харкова (арк..справи206-209 т.сі) вбачається ,що в
списку служби вказано, що ОСОБА_5. поранень та контузій не має, цей факт
знайшов своє підтвердження і в військовому квитку нині померлої ОСОБА_5..

З
витребуваних судом матеріалів Медично- соціальної експертизи(арк. справи
258-261 т.сі) також вбачається, що рекомендовано нагляд лікаря невропатолога та
терапевта, до МСЕК було надано історію хвороби №832, яка як досліджено судом в
17-БКЛ не зареєстрована.

Дослідивши
медичну документацію суд приходить до висновків, що згідно висновків
кваліфікованих фахівців психічні відхилення ОСОБА_5 не було встановлено, на
обліку в психіатричному диспансері вона не перебувала, в психіатричній лікарні
не лікувалася, їй було рекомендовано нагляд у лікаря невропатолога та у лікаря
терапевта , що не може бути підставою для визнання судом обставин укладення
правочину дарування під час не усвідомлювання характеру своїх дій та
неможливості керувати ними.

Проаналізувавши
клопотання адвоката ОСОБА_6. та письмове клопотання позивача ОСОБА_1 , що було
заявлено в судових дебатах 04.05.2007 року, представника позивача ОСОБА_9в
судових дебатах від 08.05.2007 року, суд приходить до висновку ,що підстав для
призначення судово - психіатричної експертизи для визначення психічного стану
особи за медичною документацією не має.

Згідно вимог ст.
145 ЦПК України судово-психіатрична експертиза винна бути призначена для
встановлення психічного стану особи за клопотанням однієї з сторін по справі.

На підставі Порядку
проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого Наказом Міністерства
охорони здоров"я від 08.10.2001 року № 397, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 02.03.2002 року за № 219/6507судово-психіатрична експертиза
призначається органами досудового слідства та суду і проводиться за їх
відповідним рішенням з метою відповіді на питання, що виникають під час
провадження адміністративних, кримінальних та цивільних справ з приводу
психічного стану особи.

На
підставі п.8 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи , що стосовно
до цивільних справ - об'єктами судово- психіатричної експертизи є : позивачі,
відповідачі та інші особи, стосовно яких вирішується питання про їхню
дієздатність, позивачі, стосовно яких вирішується питання про їх психічний стан
у певні проміжки часу, про установленого раніше психіатричного діагнозу та
прийнятих щодо до них медичних заходів.

На підставі п.7 Порядку предметом експертизи є визначення психічного стану
осіб, яким призначено експертизу, у конкретні проміжки часу і відносно певних
обставин, що становлять інтерес для органів слідства і суду.

Таким
чином, суд вважає, що обов"язкове призначення судово-психіатричної
експертизи посмертно повинно мати місце тоді, коли виникають обґрунтовані
сумніви с приводу спроможності
усвідомлювати свої дії або керувати ними, обгрунтованих сумнів щодо психічного
стану ОСОБА_5 в судовому засіданні не виникло.

Висновок
судової експертизи є одним з доказів по справі, тому суд вважає, що
,насамперед, всі інші досліджені судом докази в їх сукупності ( показання
свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22, ОСОБА_20., ОСОБА_25. ,ОСОБА_26, ОСОБА_27.,
пояснення третьої особи нотаріуса ОСОБА_29., довідки з психіатричного
диспансеру, довідки з психіатричної лікарні) свідчать про відсутність відомостей
про психічне захворювання ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року і на підставі
вищевикладеного суд не вбачає підстав для призначення судово-психіатричної
експертизи за медичною документацією для встановлення психічного стану ОСОБА_5,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Суд
враховує ті, обставини, що позивач та його представник мали багато часу для
звернення з відповідним клопотанням, а звернення з клопотанням про призначення
судово- психіатричної експертизи стану нині померлої ОСОБА_5. за медичною
документацією свідчить про бажання штучно продовжити термін розгляду справи
судом.

Також суд ураховує ті обставини, що представник позивача за дорученням
ОСОБА_9в судових дебатах вимагала призначити не судово-психіатричну а
судово-медичну експертизу ОСОБА_5, що зовсім не є можливим, бо ОСОБА_5,як
встановлено померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, крім того в судових дебатах представник
позивача посилалась на ті обставини, що судом досліджено багато відповідних
доказів, які як вона вбачає свідчать про обґрунтованість позовних вимог її
довірителя.

На
підставі ст..225 Цивільного Кодексу України правочин ,який дієздатна фізична
особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи,
або в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні або інтереси
порушені.

Суду
відповідних доказів тих обставин, що ОСОБА_5 при укладанні договору дарування
10.05.2003 року не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати своїми вчинками
не надано.

На підставі
відповіді Харківської 6-ї державної нотаріальної контори від 28.02.2007 року №
681 (арк.хправи 201 т.справи 2) вбачається, що до укладення договору дарування
квартири, нині померла ОСОБА_5уклала 31.01.2003 року заповіт , який
зареєстровано в реєстрі приватного нотаріуса ОСОБА_13 за № 342, цей заповіт
також укладено на користь ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_14 , суд вважає, що ці
обставини свідчать, насамперед, про те, що волевиявлення ОСОБА_5 було
добровільним, цілеспрямованим та вона мала намір залишити своє майно
самеОСОБА_2. ,а не іншій особі. Що і зробила уклавши договір дарування квартири
10.05.2003 року саме на користьОСОБА_2

Суд
вважає, що ці обставини підтверджують показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_21.,
які повідомили суд про ті обставини, що з всієї поведінки нині померлої
ОСОБА_5. вбачалося, що вона має намір не надати можливості своєму онукові
ОСОБА_1 заволодіти її квартирою після її смерті за недбайливе та байдуже
ставлення до неї за її життя.

На
підставі ст..41 Конституції України кожен має право володіти користуватися та
розпоряджатися майном .Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право
власності є непорушним.

На
підставі Європейської Конвенції з прав людини 1950 року (м.Рим), яка
ратифікована Україною належним чином, протоколу №1 до Європейської Конвенції
ст.1 "Захист власності" " Кожна фізична або юридична особа має
право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна,
інакше ніж в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними
принципами міжнародного права.

Попередні
положення не умаляють права держави забезпечувати виконання таких законів, які
йому вважаються необхідними для здійснення контролю за користуванням власністю
відповідно загальним інтересам або для забезпечення сплати податків або
штрафів."

На
підставі вимог ст.. 12 Закону України "Про власність" право власності
в Україні складається з права володіння, права користування та права
розпорядження.

На
підставі ст.. 13 Закону України "Про власність" право власності в
Україні може набуватися на законних підставах, до яких відноситься договір
дарування.

На
підставі ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних
прав та обов"язків.

На
підставі ст.203 ЦК України
ч 1 зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Ч 2 Особа, що вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної дієздатності.43Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися в
формі, встановленій законом. Ч 5 ст.203 ЦК
України правочин має бути спрямований на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно
вимог ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою,
п"ятою та шостою ст.203 ЦК
України.

На
підставі ст..225 Цивільного Кодексу України правочин ,який дієздатна фізична
особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи,
або в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Згідно
вимог ст. 230 ЦК України
якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставини які
мають істотне значення(частина перша ст.229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

На
підставі вимог ст.231 ЦК
України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок
застосування до неї психічного чи фізичного тиску з боку другої сторони або з
боку іншої особи, визнається судом недійсним.

На
підставі ст.717 ЦК України
за договором дарування одна сторона(дарувальник) передає або зобов'язується
передати в майбутньому іншій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно(дарунок
) у власність.

На
підставі ч 2 ст.719 ЦК України
договір дарування нерухомої речі укладається в письмовій формі та підлягає
нотаріальному посвідченню.

Доводи
позивача та його представника стосовно того, що нині померла ОСОБА_5. уклала
правочин(договір дарування) під психічним тиском на неї з боку відповідачки , а
також тому, що вона була психічно хворою людиною, суд вважає такими, що не
знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Суд
вважає, що померла ОСОБА_5мала можливість вимагати розірвання договору
дарування, але її волевиявлення при житті свідчило про наявність намірів
зберегти укладений договір дарування квартири саме з відповідачкою ОСОБА_2. Як
встановлено при розгляді справи, нині померла ОСОБА_5. при житті обслуговувалася
єврейською організацією "ХЕСЕД", її двічі на тиждень відвідував
соціальний працівник цієї організації, вона спілкувалася з робітниками цієї
організації також по телефону ( проти цих обставин не заперечував позивач, його
представник і відповідачка), суд вважає, що ОСОБА_5у випадку наявності в неї
бажання розірвати укладений правочин дарування квартири, мала можливість
звернутися за допомогою, але при житті вона своє волевиявлення не відмінила.

Суд
вважає, що відповідачка ОСОБА_2. набула право власності на квартируАДРЕСА_1 на
законних підставах та на законних підставах продала свою власність
співвідповідачу по справі ОСОБА_3., який є добросовісним набувачем, бо купив цю
квартиру на законних підставах.

Доводи
представника позивача ОСОБА_9щодо того, що відповідачі по справі ОСОБА_2. та
ОСОБА_2. перебувають в родинних стосунках не є підставою для визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним, позивач з такими позовними вимогами до суду
не звертався, судом роз"яснено, що суд не має можливості вийти за межі
позовних вимог.

На
підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зміст правочину
(договору дарування від 10.05.2003 року) не суперечить актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа (ОСОБА_5.), що
вчинила правочин, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення
учасника правочину було вільним і та відповідало її внутрішній волі. Правочин
було вчинено в формі, встановленій законом та нотаріально посвідчено належним
чином. Укладений договір дарування спрямований на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним, тому суд не вбачає законних підстав для визнання
правочину недійсним.

Дослідивши
докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1не
обґрунтовані, не знайшли свого підтвердження в судовому розгляді та задоволенню
не підлягають.

На
підставі ст..81 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з позивача судові
витрати в сумі 30,00 гривень за інформаційно- технічне забезпечення судового
розгляду справи.

На підставі CT..CT..10,11,57,58,60,78,81,209,212,214,215
ЦПК України, ст..202,203,225 ,229,230 Цивільного Кодексу України , ст..41
Конституції України,ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини
1950 року (м.Рим), CT..CT..12,13,48,50 Закону
України "Про власність" ,-СУД

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову про визнання недійсним договору
дарування квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ВІДМОВИТИ.

В задоволенні позову про визнання за
ОСОБА_1права власності
на квартиру АДРЕСА_1
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ВІДМОВИТИ.

Ухвалу про
забезпечення позову від 22.11.2005 року щодо накладення арешту на
квартируАДРЕСА_1 скасувати після набуття рішенням суду чинності.

Стягнути з
ОСОБА_1судові витрати в сумі 30,00 гривень за інформаційно-технічне забезпечення
судового розгляду на користь держави.

Рішення
може бути оскаржено в Апеляційний суд Харківської області через Дзержинський
районний суд м. Харкова шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом
10-ти днів з дня проголошення та шляхом подачі апеляційної скарги у 20-ти
денний термін після цього безпосередньо до Апеляційго.