АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08
серпня 2007 року                                                                                 м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

Кемеровської
Н.В.,  Короткова В.Д.,  Ісасвої Н.В.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу
освіти Ленінської районної адміністрації м.
Запоріжжя про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою
відділу освіти Ленінської районної адміністрації м.  Запоріжжя на рішення апеляційного суду
Запорізької області від 15.03.2005 року,

встановила:

14.08.2003
р. ОСОБА_1 звернулась з позовом до відділу освіти Ленінської районної
адміністрації м.  Запоріжжя про
поновлення на роботі,  стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди.

В
обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала,
що з 27.08.1992року по 08.08.2003 р. працювала заступником директора
середньої школи № 89 м.  Запоріжжя.

З
01.08.2003 р. їй були надані відгули за раніш відпрацьований час,  а з 05.08.2003 року - відпустка.

Наказом
за № 50/г від 05.08.2003 р. відповідач без її згоди в зв'язку з виробничою
необхідністю відкликав її з відпустки 08.08.2003 р. і у цей же день,  наказами № 140/60 та № 60-к від 08.08.2003 р.
звільнив за  ст.  40 п. 4 КЗпП України за вчинені прогули.

Вважаючи,  що була звільнена незаконно,  позивачка просила суд визнати недійсними та
скасувати накази № 140/60,  № 60-к від
08.08.2003 р. та № 50/г від 05.08.2003 року,
поновити її на роботі на посаді заступника директора з вихованої
роботи,  стягнути середній заробіток за
весь час вимушеного прогулу за період з 08.08.2003 р. по 29.11.2003 р. у розмірі 10 686,
06 гривень та витрати на юридичну допомогу в сумі 600 гривень.

Крім
того,  позивачка стверджувала,  що незаконними діями відповідача їй була
заподіяна моральна шкода, компенсацію якої вона визначила в сумі 10.000
гривень.

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Запоріжжя
від 29 листопада 2004 року у задоволені позову відмовлено.

Рішенням
апеляційного суду Запорізької області від 15.03.2005 року,  апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена
частково, рішення суду першої інстанції скасовано, позов ОСОБА_1 задоволений
частково.

У касаційній
скарзі відділ освіти Ленінської районної адміністрації м.  Запоріжжя просить рішення апеляційного суду
Запорізької області від 15.03.2005 року скасувати,  справу направити на новий розгляд,  посилаючись на неповне з'ясування судом
обставин

Головуючий
у першій інстанції Ліхосенко М. А.                       Справа
№ 33ц-583/07

Доповідач
Комаровська Н.В.                                                      Категорія
ЦП: З

2

справи,  невірну оцінку зібраних доказів,  неправильне застосування норм матеріального
права та порушення норм процесуального права.

Колегія
судців дійшла висновку,  що підстави для
перегляду судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Відмовляючи
в задоволені позову,  суд виходив з
того,  що відповідачем звільнення ОСОБА_1
проведено відповідно до вимог трудового законодавства.

Апеляційний
суд не погодився з висновками суду першої інстанції,  скасував його і ухвалив по справі нове
рішення.

Відповідно
до п.3  ст.  40 КЗпП України не допускається звільнення
працівників з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його
тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті),  а також у період перебування працівника у
відпустці.

Згідно  ст.  79
КЗпП України та  ст.  12 ЗУ «Про відпустки» передбачено,  що відкликання з щорічної відпустки
допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха,  виробничої аварії або негайного усунення їх
наслідків,  для відвернення нещасних
випадків,  простою,  загибелі або псування майна
підприємства,  установи,  організації.

Таким
чином,  апеляційний суд встановив, що
наказ за № 50/г від 05.08.2003 року є таким,
що не відповідає вимогам  ст.  79 КЗпП України та  ст.  12
ЗУ «Про відпустки».

Крім
цього,  у порушення вимог ч.3  ст.  40
КЗпП України звільнення позивачки відбулося під час перебування у щорічній
відпустці,  а тому є незаконним.

Новим
рішенням на користь позивачки стягнута заробітна плата за час вимушеного
прогулу у розмірі 13 645, 95 гривень.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
судові рішення ухвалені з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права,  а також відсутні
передбачені ч. 1  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів апеляційного суду Одеської
області , -

ухвалила:

Касаційну скаргу
відділу освіти Ленінської районної адміністрації м.  Запоріжжя відхилити.

Рішення
апеляційного суду Запорізької області від 15.03.2005 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не піддягає.