Справа №2-54/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

16 травня 2007
року Ясинуватський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого
судді                                                    Шигірт
Ф.С.,

при секретарі                                                            Матвейченко
Л.В.,

за участю
позивача                                                  ОСОБА_1,

представника
позивача'                                          ОСОБА_2,

представника
відповідача ДНЗ № 12                     Фідрі А.І.,

представників
відповідача виконкому ЯМР   Скроботова
Є.А.,Дмитрієва B.C., третіх осіб на
боці відповідача            ОСОБА_5,ОСОБА_4
Л.М.,представника третіх осіб        Фіолевської
А.Д.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Ясинувата справу за позовом
ОСОБА_1 від імені та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до Дошкільного
навчального закладу №12 "Івушка"
(далі ДНЗ) та Виконкому Ясинуватської міської ради про відшкодування моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ДНЗ про відшкодування
моральної шкоди.

Судом в якості співвідповідача до участі у справі був
залучений виконком Ясинуватської міської ради.

З позовної заяви вбачається, що малолітній ОСОБА_3 є вихованцем ДНЗ №12 "Івушка".
30.06.2006 року
близько 11 години 50 хвилин, коли він
перебував у ДНЗ, з ним трапився нещасний випадок. В результаті цього він
отримав закритий перелом середньої третини правої стегневої кістки із зсувом.

Працівниками ДНЗ, в порушення вимог законів, дитині відповідної медичної
допомоги надано не було, повідомлень до лікувальних закладів та виклику швидкої
медичної допомоги зроблено не було.

Через вказану бездіяльність працівників ДНЗ фактично дитина була доставлена
до медичної установи о 13
годині 15 хвилин
матір'ю дитини на таксі, тобто через 1
годину 25 хвилин.
Весь цей час дитина перебувала у небезпечному для життя стані.

Не виконанням обов'язків з невідкладного наданням медичної допомоги
вихованцю ОСОБА_3 що отримав тяжку травму, дитині завдано моральної шкоди яка
полягає у перенесеному фізичному болю, порушенні життєвого укладу та наявності
душевних хвилювань.

Крім того, вказана бездіяльність працівників відповідача
потягла за собою створення у дитини комплексів та почуттів страху, що полягає у
боязні ходити до ДНЗ та залишатися там, а також того, що в разі небезпеки йому
знов не допоможуть.

2

Просив стягнути з відповідача ДНЗ моральну шкоду в сумі 15000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні
вимоги та пояснив, що його син ОСОБА_3 завжди був дуже енергійною та рухомою
дитиною, в нього було велике бажання ходити до ДНЗ, однак після отримання
травми і ненадання відповідної медичної допомоги, що сталося 30.06.2006р., в
нього дуже змінилося ставлення до перебування у дитячому садку. Він кожного
ранку висловлює небажання йти до дитячого садка, нервує, вередує, появляє
страх. Крім того дитина після отримання травми і до надання кваліфікованої
допомоги перенесла великі фізичні страждання і час цих страждань міг бути
значно меньшим при правильних
діях працівників відповідача. У дитини був больовий шок і його життя було в
небезпеці. Можливо через неправильне транспортування стався зсув.

Представник
позивача підтримав позов та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача ДНЗ позов не визнала та суду пояснила, що все що
залежало від працівників ДНЗ було зроблено з метою заспокоїти дитину після
отримання травми. Крім того вихователь ОСОБА_4
зробила все можливе щоб зменьшити біль, заспокоїти дитину, уникнути
моральної травми. Вона своєчасно повідомила про травму завідуючу ДНЗ ОСОБА_5,
перенесла дитину до приміщення, забезпечила покой дитині та перебування у горизонтальному нерухомому
становищі, наложила холод на травмоване місце, проводила з дитиною бесіду якою
заспокоювала та відволікала від болю.

Щодо ненадання термінової медичної допомоги медичним працівником закладу
вона пояснила, що в день отримання травми медична сестра закладу перебувала у
відпустці, а працівник що її замінював на 1/3
ставки був відсутній на території закладу на законних підставах.

Щодо невиклику швидкої медичної допомоги вона пояснила, що в ДНЗ
встановлений телефон залізничної лінії, і з нього завідуюча не змогла
додзвонитися на "03".
Послати працівника за викликом медичної допомоги до Дорожньої лікарні чи до
станції швидкої МД завідуюча не могла, бо це був час обіду і вільних
працівників не було, а зилишати інших вихованців без нагляду не можна і дуже
небезпечно.

Представники відповідача виконкому Ясинуватської міської ради позов не
визнали, і суду пояснили, що позов не підлягає задоволенню через те, що
працівники ДНЗ правильно діяли відповідно до закону, посадових інструкцій та
ситуації що склалася. Визов лікаря до ДНЗ не дав би результату, бо дитина має
схильність до алергії і давати їй обезболюючі препарати було небезпечно.

Після приїзду до ДНЗ матері дитини, вона сама вирішила транспортувати
дитину на таксі.

Крім того вини працівників немає ще й через те, що вони не могли на той час
розпізнати характер травми і прийняти рішення щодо способу транспортування
дитини до лікарні.

Третя особа ОСОБА_5 заперечувала проти позову і суду
пояснила, що вона працювала завідуючою ДНЗ №12 коли стався цей нещасний випадок. їй стало відомо про
травмування дитини, коли вона перебувала за межами ДНЗ. Вона терміново приїхала
до закладу і з'ясувавши ситуацію стала викликати швидку допомогу, але через те
що телефон

3

в
закладі залізничний, вона не змогла додзвонитися до швидкої медичної допомоги.
Вона додала всіх зусиль для виклику батьків постраждалого хлопчика і для
виклику медичної допомоги.

Коли до закладу приїхала мати дитини, хлопчика за згодою
матері транспортували до Дорожньої лікарні на таксі, бо візуально побачити
наявність перелому було неможливо.

Третя особа ОСОБА_4
Л.М. заперечувала проти позову і суду пояснила, що вона є вихователем в групі
вихованця ОСОБА_3 30.06.2006
року вона з групою знаходилася на території ДНЗ на гральному майданчику.
Коли настав час збиратися до приміщення для годування дітей, вона сповістила
про це дітей і вони почали збиратись біля неї. ОСОБА_3 став бігти до неї і
перечипившись впав на прямі руки та коліна. Після цього він заплакав. Вона
підійшла до нього івзяла на руки з метою заспокоїти дитину та допомогти їй дойти до приміщення
садка. Ніяких ознак перелому кістки у дитини не було. Коли дитина не заспокоїлась
і продовжувала плакати, вона зрозуміла що травма серйозна і дитину необхідно
положити на ліжко. Вона на руках віднесла дитину до групи і положила на ліжко.
Про травму вона негайно повідомила інших працівників закладу і попросила їх
викликати завідуючу. Дитину вона положила на ліжко, заспокоїла, зробила на ногу
холодний компрес. Через 10 хвилин приїхала завідуюча ОСОБА_5 і вони побачивши
що стегно почало набрякати вирішили викликати швидку медичну допомогу і батьків
дитини. По мобільному телефону вони сповістили мати дитини про травму.
Завідуюча зі свого кабінету стала викликати швидку медичну допомогу, але
додзвонитися не змогла. Вихованець ОСОБА_3 заспокоївся і перестав плакати, але
скаржився на біль. Через деякий час пригдала мати ОСОБА_3 і прийняла рішення
транспортувати дитину на таксі до Дорожньої лікарні для надання медичної
допомоги.

Після одужання ОСОБА_3 з задоволенням ходе до садка. Іноді він не бажає йти
додому, бо в садку йому добре.

Представник третіх осіб заперечувала проти задоволення позову через те, що
вважала дії вихователя fa завідуючої дитячого садка такими, що відповідають вимогам
закону і посадових інструкцій.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази
по справі суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7)
є вихованцем ДНЗ №12 м.
Ясинувата.

30.06.2006
року о 11 годині 50 хвилин ОСОБА_3
отримав травму (а.с.9-10) -закритий
винтообразний перелом правої стегнової кістки із зсувом (а.с. 11-12) при таких
обставинах.

Травма була отримана в присутності вихователя ОСОБА_4,
коли діти збирались йти з грального майданчика.

Вихованець ОСОБА_3 біг до вихователя ОСОБА_4 від
пісочниці. Перечипившись ногою він упав на руки та коліна. Після падіння він
заплакав. Через неможливість візуально встановити ступінь пошкодження від
падіння, вихователь одразу взяла його на руки і почала заспокоювати, але
хлопчик скаржився на болі в стегні правої ноги. Коли вихователь зрозуміла що
дитина отримала таке пошкодження що сама не зможе пересуватись, вона занесла
дитину до приміщення групи і положила ОСОБА_3

4

на ліжко. Після цього вона наложила холод на
місце, де він відчував біль. Вирішивши що травма серйозна, вона одразу
повідомила про випадок завідуючу закладом ОСОБА_5. Продовжуючи знаходитись біля
дитини ОСОБА_4 продовжувала
заспокоювати дитину, а ОСОБА_5 намагалася викликати швидку медичну допомогу.
Крім того про травмування дитини, ОСОБА_5 повідомила батьків дитини. Після
приїзду матері дитини до закладу, їй було запропоновано транспортувати дитину
до лікарні на таксі. Бажаючи найшвидшого надання дитині медичної допомоги мати
погодилась і дитину транспортували на таксі до Дорожньої лікарні №2 ст.Ясинувата
Донецької залізниці.

З часу отримання травми ОСОБА_3 і до прибуття його до лікарні пройшло
болизько однієї години двадцяти п'яті хвилин.

З переломом який був у ОСОБА_3, його необхідно було транспортувати каретою
швидкої медичної допомоги з накладенням шини на пошкоджену кінцівку. При
отриманні такої травми необхідно було прийняти заходи щодо найшвидшого надання
медичної допомоги поотраждалій дитині.

Такі обставини підтверджуються показаннями свідків, лікарів, батьків
дитини, працівників ДНЗ, письмовими доказами дослідженими в судовому засіданні.

Суд вважає доведеним в суді того факту, що вихованцю ОСОБА_3 безпідставно
тривалий час не надавали невідкладної медичної допомоги.

Так із показань ОСОБА_5 вбачається, що вона дізналася про травмування
дитини по мобільному телефону, коли знаходилась у Ясинуватській міській раді,
після чого вона приїхала до ДНЗ. Тобто вона мала можливість викликати швидку
медичну допомогу з приміщення міськради, їхавши до ДНЗ заїхати до будь-якого
закладу охорони здоров'я та попросити про виклик до садка №12 медичної
допомоги. Крім того вона пояснила, що дзвонила до дитячої лікарні, де їй
повидомили про відсутність педіатра. При неможливості додзвонитися до швидкої
меддопомоги вона могла повідомити в дітячу лікарню про травмування дитини і
попрохати викликати швидку допомогу.

При цьому ОСОБА_5 знала що медична сестра закладу, на яку інструкцією
(а.с.37-38) покладено відповідальність за здоров'я ДНЗ, перебуває у відпустці,
а за її відсутності кваліфікованої медичної допомоги працівники закладу надати
не зможуть. Крім того надавати первинну медичну допомогу покладено на медсестру
її посадовими обов'язками (а.с.48-48).

Суд критично ставиться до ствердження ОСОБА_5 про відсутність можливості
викликати швидку медичну допомогу до ДНЗ для надання дитині невідкладної
медичної допомоги.

Також суд критично ставиться до посилань представників
відповідачів на схильність вихованця ОСОБА_3 до харчової алергії, як на
підставу не виклику швидкої меддопомоги, бо такі підстави не грунтуються на
законі та інструкціях ДНЗ. Навпаки при захворюванні чи травмуванні дитини, їй
необхідно терміново надати кваліфіковану медичну допомогу.

Суд погоджується із ствердженням вихователя ОСОБА_4, що вона не мала
можливості викликати швидку меддопомогу іншими шляхом крім міського телефону,
бо знаходилася біля травмованої дитини, забезпечувала її спокій та нерухомість,
не могла залишати інших вихованців, не мала мобільного телефону.

Такі дії ОСОБА_4 відповідають вимогам інструкцій (а.с. 50-51, 59-61) та є логічними.

5

Крім того, суд вважає обгрунтованими і законними ствердження
позивача, що ДНЗ, в сукупності дій його працівників, повинен був забезпечити
надання вихованцю закладу ОСОБА_3 термінової медичної допомоги.

Це випливає з п.1,.7. Інструкії з безпеки діяльності
вихователя ДНЗ №12 та
охорони життя і здоров'я дітей, відповідно до якої, вихователь повинен мати
навички в наданні першої (долікарської) допомоги.

Відповідно до ст 24
ЗУ "Про освіту" від 23.05.1991р., організація безкоштовного
медичного обслуговування в системі освіти забезпечується місцевими органами
державної виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, здійснюється
закладами Міністерства охорони 'здоров'я України, відомчими закладами охорони
здоров'я відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.28 ЗУ "Про дошкільну освіту" від 11.07.2001 року N2628-III,
дитина має гарантоване державою право на безоплатне медичне обслуговування
у державних і комунальних дошкільних навчальних закладах.

Відповідно до ч.1,2 ст. 34 ЗУ "Про дошкільну освіту" від 11.07.2001 року N2628-III, організація безоплатного
медичного обслуговування в системі дошкільної освіти забезпечується місцевими
органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування і здійснюється
закладами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у
галузі охорони здоров'я відповідно до законодавства України.

У дошкільному навчальному закладі незалежно від
підпорядкування, типу і форми власності діти забезпечуються постійним медичним
обслуговуванням на безоплатній основі, що здійснюється медичними працівниками,
які входять до штату цього навчального закладу або відповідних закладів охорони
здоров'я, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Право кожного вихованця дошкільного навчального закладу, на невідкладну
медичну допомогу також прямо передбачено Постановою КМУ №826 від 14.06.2002р.
"Про затвердження порядку медичного обслуговування дітей у дошкільному
навчальному закладі".

Відповідно до ст. 270
ЦК України та Конституції України, фізична особа має особисте немайнове право
на охорону здоров'я.

Відповідно до вимог ст.273 ЦК України, органи державної влади, органи влади Автономної
Республіки Крим, органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень
забезпечують здійснення фізичною особою особистих немайнових прав.

Юридичні особи, їх працівники, окремі фізичні особи,
професійні обов'язки яких стосуються особистих немайнових прав фізичної особи,
зобов'язані утримуватися від дій, якими ці права можуть бути порушені.

Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові
права.

Відповідно до ч.1.ст. 275
ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового
права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права
здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 23
ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої
внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

6

2)
у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у
зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів;

3)
у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у
зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи,
яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала, за: наявності її вини.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Враховуючи що на час перебування вихованця у ДНЗ цей заклад несе
відповідальність за здоров'я та життя вихованця, а також те, що в цей час
реалізація вихованцем такого особистого немайнового права як "на охорону
здоров'я" залежить від ДНЗ та його працівників, суд дійшов висновку що
особисте немайнове право ОСОБА_3 на охорону здоров'я було порушено відповідачем
ДНЗ, шляхом незабезпечення надання швидкої медичної допомоги.

При визначенні розміру моральної шкоди завданої ОСОБА_3 внаслідок порушення
його права, суд враховує такі фактори як глибина психологічного дискомфорту,
ступінь порушення душевної рівноваги, характер та тривалість терміну страждань,
наявність фізичних страждань, відсутність вини у спричинені травми, специфіку
порушеного права.

Крім того суд враховує й той факт, що вихователь ОСОБА_4 та завідуюча
ОСОБА_5 не мали можливості встановити вид та ступінь тяжкості пошкодження у
вихованця ОСОБА_3, бо він не давав можливості оглянути пошкоджену кінцівку.
Через те вони і не могли прийняти рішення про необхідність накласти шину на
пошкоджену ногу або в інший спосіб зафіксувати її.

Суд вважає що на користь позивача необхідно стягнути з
відповідача ДНЗ 2000

гривень в якості відшкодування моральної шкоди завданої
ОСОБА_3 порушенням

його права.             '

В іншій частині
позову необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні не знайшов підтвердження факт того,
що транспортуванням постраждалого ОСОБА_3 у таксі та без накладення шини на
пошкоджену кінцівку, погіршило стан його травми. Крім того рішення про таке
транспортування було прийняте разом з матір'ю вихованця коли вона була поруч з
дитиною, тобто була вправі сама приймати рішення про способи транспортування її
дитини.

7

В судовому
засідані не знайшло підтвердження й ствердження позивача що дитина
знаходилась у небезпечному для життя стані, це спростовується висновками
судово-медичних експертиз від 04.09.2006
№345 та від 27.10.2006 №
30-345 (а.с. відк. матеріалу 72,86).

В
судовому засіданні не підтвердилося, що у ОСОБА_3 після одужання з'явилося
небажання йти до дитячого садку саме через ненадання своєчасної медичної
допомоги працівниками ДНЗ.

Керуючись ст.
ст. 6, 8, 10, 214, 215 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 від імені та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до Дошкільного
навчального закладу №12 "Івушка"
та Виконкому Ясинуватської міської ради задовільнити частково.

Стягнути
з Дитячого навчального закладу №12
"Івушка" (АДРЕСА_1, ідент. код юр. особи НОМЕР_1) на користь
ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячи) гривень.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне 'оскарження до Апеляційного
суду Донецької області через Ясинуватський міськрайонний суд.