АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22- 862/07                                           Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доловідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня   2007 року                                                                 М.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької
області у складі:

Головуючого:        Приймака В. М.

Суддів:                     Подліянової Г. С

Осоцького І.І..

При секретарі:       Вертелецькій І.
В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу     ОСОБА_1,     ОСОБА_2
на                                                                                                                                              рішення

Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 22
грудня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа - третя державна
нотаріальна контора, про усунення осіб від права на спадщину за законом; за
зустрічним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ,
третя особа - третя
державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житлове
приміщення в порядку спадкування та виплату компенсації вартості квартири, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2005
року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа - третя державна
нотаріальна контора, про усунення осіб від права на спадщину за законом. В
позові зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
її мати -ОСОБА_4, яка була
власником квартири АДРЕСА_1. Вона є
спадкоємцем першої черги, своєчасно подала заяву про прийняття спадщини до
нотаріальної контори , яка
видала їй свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку майна. Заяву
про прийняття спадщини в 6-місячний строк після смерті спадкодавця подали також
її племінники, відповідачі по справі. Вважає, що вони повинні бути усунуті від
права на спадкування, оскільки її рідний брат - батько відповідачів, помер в
1994 році, на момент його смерті ОСОБА_4 виповнилось 66 років, вона вже була в
похилому віці і за станом здоров'я потребувала матеріальної та моральної
допомоги. В останні роки ОСОБА_4 тяжко хворіла, знаходилась у безпорадному
стані, їй необхідні були постійний догляд та допомога у веденні господарювання.
Відповідачі зовсім не піклувались за тяжко хворою бабусею, у зв'язку з чим просила
суд усунути їх від права спадкування за законом.

У жовтні 2005 року
ОСОБА_2 , ОСОБА_1
звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , третя особа - третя державна
нотаріальна контора, в якому

2

просили визнати за ними право у порядку спадкування
за правом представлення
після померлої бабусі на 1/2. частину квартири АДРЕСА_1 по 1/4 частини за кожним та стягнути з відповідача
компенсацію вартості 1/2 частини-по 1/4 частині кожному.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2006 року позов
задоволено. Усунуто   ОСОБА_2 та ОСОБА_1
від права на спадкування за законом за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця
ОСОБА_4 В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять скасувати
вказане рішення як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний
позов.

Апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1
належить на праві власності ОСОБА_4,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після
смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, у тому числі на зазначену квартиру.
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 за законом є її діти - дочка ОСОБА_3 та
син ОСОБА_5. Частка кожного у спірній квартирі складає по 1/2 частині. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер,
а тому спадкоємцями є його діти -
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які
наслідують після смерті бабусі ОСОБА_4 за правом представлення.

Відповідно до ст. 1266
ЦК України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить та доля в спадщині, яка належала би при
спадкуванні за законом їхньому померлому батькові, ОСОБА_5., а саме: 1/2
частина спадкової квартири. Таким чином, кожному із відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 належить в порядку спадкування за законом по праву представлення по 1/4
частині спірної квартири. Позивач та відповідачі у встановлені законом строки
звернулись з заявами до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Вищезазначені
обставини грунтуються на законі та не оспорюються сторонами.

Разом з тим, оскаржуваним рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_1
усунуті від права на спадкування за законом, за правом представлення, після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
спадкодавця ОСОБА_4. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції,
з посиланням на ст. 1224
ЦК України, дійшов висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ухилялися від надання
допомоги спадкодавцеві ОСОБА_4

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не
можна, оскільки він суперечить вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Вирішуючи питання про усунення відповідачів від права на спадщину, суд першої
інстанції застосував лише норми ЦК України, тоді як відносини сторін, які були
предметом розгляду в суді, регулюються також нормами Сімейного Кодексу України,
на що суд першої інстанції уваги не звернув. Внаслідок неправильного
застосування норм матеріального права, відповідачі безпідставно усунуті від
права спадкування. Разом з тим, згідно ст. ст. 172 , 203 Сімейного кодексу України, обов'язок піклуватися про
батьків, проявляти про них турботу та надавати їм матеріальну допомогу в першу
чергу покладається на повнолітніх дітей. Відповідно до ст. 266 СК України ,
тільки у випадку , коли у баби чи діда немає чоловіка, дружини, повнолітніх
дочки або сина, обов'язок утримувати непрацездатних бабу чи діда покладається
на онуків, і то лише за умови, що повнолітні онуки можуть надавати матеріальну
допомогу.

Судом встановлено, що покійна ОСОБА_4 на протязі 2002 - 2004 років не
знаходилася у безпорадному стані, яка зазначив суд першої інстанції, а була в
стані обмеженої життєдіяльності внаслідок похилого віку та наявності хронічних
захворювань. Вона не була лежачою хворою, сама себе обслуговувала, готувала
собі їжу, виходила сама на вулицю. Крім того, судом встановлено, що в період з 1996 р. по 2003 р. з покійною
ОСОБА_4

3

постійно
проживала сім'я ОСОБА_3 та її дочка з чоловіком Вищезазначені обставини
сторонами не оспорюються.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з
порушенням норм матеріального права, а саме, не застосував норми матеріального
права, які повинен був застосувати, а висновки суду не відповідають фактичним
обставинами справи, оскаржуване рішення не може бути визнано законним, а тому
воно піддягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову
ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог та про часткове задоволення зустрічного
позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1
в частині визнання за ними права власності на 1/2 частину спірної квартири - по 1/4 частині
кожному, після смерті ОСОБА_4
у порядку спадкування за законом за представленням. В частині зустрічного
позову про стягнення компенсації вартості спірної квартири позовні вимоги не
підлягають задоволенню, оскільки відповідачі не зверталися до суду із позовом
про розділ спірної квартири, а тому вимоги зустрічного позову про стягнення
компенсації вартості спірної квартири є передчасними та не грунтуються на
законі.

З матеріалів справи вбачається, що вартість спірної квартири складає 131 889 грн., а вартість
1/2 її частини складає 65944
грн. Таким чином, при зверненні з позовом до суду ОСОБА_3 повинна була
оплатити державне мито у розмірі 659
грн., а фактично сплачено нею 17
грн. За таких обставин ,
колегія суддів приходить до висновку про те, що з ОСОБА_3 на користь
держави необхідно стягнути державне мито в розмірі 591 грн. (659 грн.-17 грн. -51 грн.) та 51 грн. на користь
ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Керуючись ст.
ст. 307, 309,314 316,
317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу    ОСОБА_1   та
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2006 року по цій
справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту: " ОСОБА_3 у позові
до ОСОБА_2 та ОСОБА_1, третя особа -
третя державна нотаріальна контора, про усунення осіб від права на спадщину
за законом відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - третя державна
нотаріальна контора, про визнання права власності на житлове приміщення в
порядку спадкування та виплату компенсації вартості квартири задовольнити
частково. Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 у
порядку спадкування за законом в порядку представлення по 1/4, частині кожному.

В іншій частині
зустрічного позову відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 судові
витрати по сплаті державного мита у розмірі 51 грн. та на користь держави мито у розмірі 591 грн.

Рішення набирає законної сили негайно, проте може бути
оскаржена шляхом

подачі касаційної скарги до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня його

проголошення.