Справа № 22ц/889                                                           Головуючий в суді 1 -ї інстанції Котік Т.С.
Категорія 2                                                                  Доповідач Балашкевич С.В.
РІШЕННЯ

Іменем   України

1 червня 2007 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в
складі: головуючого - судді Балашкевича С.В. суддів: Товянської О.В., Широкової
Л.В. при секретарі Сухоребрій Т.А. з участю: сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Житомирі апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства
«Вібросепаратор» на рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 16 січня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1
до відкритого акціонерного товариства «Вібросепаратор» про поновлення на
роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та скасування
наказів, -

встановила:

У жовтні 2001
року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства
«Вібросепаратор» ( далі - ВАТ «Вібросепаратор» та керуючого санацією ОСОБА_2.
про поновлення на роботі. Позивачка зазначала, що з 8 квітня 1999 року вона
працювала на виборній посаді - головою
Спостережної ради товариства і наказом керуючого санацією № 52-К від 17 вересня
2001 року її звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку зі скороченням штату. Посилаючись на те, що скорочення штату є
незаконним, на порушення ст. 118 КЗпП їй не було надано попередню посаду головного бухгалтера, яку вона займала до виборної
посади, позивачка просила задовольнити позовні вимоги.

В процесі розгляду справи позивачка збільшила позовні вимоги. Просила стягнути
з ВАТ «Вібросепаратор» середній заробіток за час вимушеного прогулу, скасувати
як незаконні наказ № 62 від 16 липня 2001 року про скорочення посади голови спостережної ради та наказ № 52 від 17 вересня
2001 року про її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 16 січня 2007 року позовні вимоги до ВАТ «Вібросепаратор»
задоволено. Скасовано наказ № 62 від 16 липня 2001 року про скорочення посади
голови Спостережної ради ВАТ «Вібросепаратор» та наказ № 52 від 17 вересня 2001
року про звільнення ОСОБА_1 за п.  1 ст.
40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на

2

посаді головного бухгалтера ВАТ
«Вібросепаратор» з 18 вересня 2001 року. Стягнуто з ВАТ «Вібросепаратор» на
користь ОСОБА_1 59 997,80 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та 18 980 грн. індексації без врахування суми прибуткового податку та інших
обов'язкових платежів. Позовні вимоги до ОСОБА_2. залишено без задоволення.
Стягнуто з ВАТ «Вібросепаратор» на користь
держави 798,28 грн. судового збору та на користь ТУ ДСА в Житомирській
області 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення
середього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 1500
грн. допущено до негайного виконання.

В апеляційній
скарзі ВАТ «Вібросепаратор» просить рішення суду скасувати й ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд неправильно
застосував до спірних правовідносин вимоги ст. 118 КЗпП, не взяв до уваги
рішення Корольовського районного суду від 5 липня 2001 року про визнання
недійсними рішень загальних зборів, на яких позивачка обрана головою
Спостережної ради. Апелянт вважав, що судом не наведено розрахунку стягнутого
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та безпідставно застосована
індексація.

Апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у відповідача на посаді головного
бухгалтера.

8 квітня 1999
року рішенням загальних зборів ВАТ «Вібросепаратор» її було обрано на посаду
голови Спостережної ради товариства у зв'язку з чим видано наказ про
відсторонення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера (а.с. 8 том 1).

Рішення
Корольовського районного суду м. Житомира від 5 липня 2001 року визнано
недійсними рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Вібросепаратор» від 8
квітня 1999 року, в тому числі і про обрання позивачки на посаду голови
Спостережної ради товариства.

Наказом керуючого санацією № 52-к від 17 вересня 2001 року позивачку звільнено
з роботи з 17 вересня 2001 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП за скороченням
штату.

У зв'язку з
ухваленням рішення Корольовського районного суду від 5 липня 2001 року повноваження
позивачки як голови Спостережної ради закінчилися, що давало їй правові
підстави для поновлення на попередній посаді, а не звільнення з роботи за п. 1
ст.40 КЗпП, тому висновок суду першої інстанції про незаконність наказу № 52-к
від 17 вересня 2001 року є правильним.

Статтею 118 КЗпП України визначено,
що працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в
державних органах, а також у партійних,
профспілкових, комсомольських та інших громадських організаціях, надається
після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота ( посада), а при її відсутності - інша
рівноцінна робота ( посада) на тому самому або, за згодою працівника, на
іншому підприємстві, в установі, організації.

3

Відповідно до ч. 7 ст. 8 ЦПК якщо спірні правовідносини не врегульовані законом,
суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини ( аналогія
закону).

Враховуючи те, що Закон України «Про господарські товариства», який регулює
правові засади діяльності господарських товариств, був прийнятий значно пізніше
ніж КЗпП України, суд першої інстанції правильно застосував до спірних
правовідносин аналогію закону та на підставі вимог ст. 118 КЗпП обгрунтовано
поновив позивачку на посаді головного бухгалтера, яку вона займала перед її
обранням головою Спостережної ради товариства.

Посилання
представника відповідача на відсутність у товаристві посади головного
бухгалтера на час звільнення позивачки з роботи є безпідставними, оскільки в
період санації товариства найменування посади головного бухгалтера було змінено
при збереженні обсягу посадових обов'язків за цією посадою.

Не суперечить
вимогам статті 235 КЗпП і рішення суду щодо стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, оскільки відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України, що містяться в пункті 6 постанови від 6 листопада 1992 року № 2 «
Про практику розгляду судами трудових спорів», якщо внаслідок відмови у
прийнятті на роботу або несвоєчасного укладення трудового договору працівник
мав вимушений прогул, його оплата провадиться стосовно до правил ч. 2 ст. 235
КЗпП про оплату вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові.

Разом з тим,
визначаючи суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої
інстанції не прийняв до уваги положень постанови КМУ від 8 лютого 1995 року №
100, не перевірив розрахунку наданого позивачкою та не врахував виплачену
останній вихідну допомогу в сумі 524 грн.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягав стягненню на користь
позивачки, складає: 33 012 грн. (( 524 грн.( середньомісячний заробіток) х 64
міс. вимушеного прогулу)) - 524 грн. виплачена вихідна допомога.

За таких обставин рішення суду в частині стягнення середнього заробітку підлягає
зміні, а сума стягнення зменшенню з 59 997,80 грн. до 33 012 грн.

Відповідно до
статті 2 Закону України від 3 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові
доходи громадян, зокрема оплата праці ( грошове забезпечення). Середній
заробіток за час вимушеного прогулу є фінансовою санкцією і до оплати праці в
розумінні змісту статті 2 названого Закону не належить, тому рішення
суду в частині стягнення індексації в сумі 18 980 грн. підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цієї позовної
вимоги.

Задовольняючи
позовну вимогу про скасування наказу № 62 від 16 липня 2001 року про
скорочення посади голови Спостережної ради ВАТ «Вібросепаратор» суд першої інстанції виходив з того, що цей наказ
суперечить п. 4 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його
банкрутом», проте не врахував, що названий наказ не порушував права позивачки,
а тому підстав для задоволення цієї позовної вимоги у суду не було.

4

За таких
обставин рішення суду в частині скасування наказу № 62 від 16 липня 2001 року
підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в
задоволенні цієї позовної вимоги.

Керуючись ст.ст.
209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ВАТ «Вібросепаратор» задовольнити
частково.

Рішення
Корольовського районного суду м. Житомира від 16 січня 2007 року в частині скасування наказу № 62 від 16
липня 2001 року про скорочення посади голови Спостережної ради ВАТ
«Вібросепаратор» та стягнення індексації в сумі 18 980 грн. скасувати і в цій
частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Рішення в
частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та
стягнення судового збору змінити, зменшивши суму стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу з 59 997,80 грн. до 33 012 грн. без урахування
суми прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, а суму стягнутого
судового збору зменшити з 798,28 грн. до 347,12 грн.

У решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.