Справа №22-3604/07 p.                               Головуючий
Категорія-41                                                        Доповідач  -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2007 р. Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого
судді:                             Курило
В.П.

суддів:                                                Шамрило
Л.Г.

Санікової
О.С.

при
секретарі:                                    Степаненко
В.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача
ОСОБА_2на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13
лютого 2007 р. по справі за позовом ОСОБА_1до Закритого акціонерного товариства
„Бетонмаш" (далі ЗАТ „Бетонмаш") про зміну формулювань наказів,  встановлення розряду і розміру оплати
праці,  стягнення недоплачених сум
заробітної плати,  встановлення характеру
роботи,  визнання незаконним суміщення
професій та відшкодування моральної шкоди,
-

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те,  що з 23.06.2004
р до 04.05.2005 р.
перебував у трудових відносинах з ЗАТ „Бетонмаш",  на роботу його прийнято наказом №249 від 23.04.2004 р. за професією
водія автотранспортних засобів з окладом 350
грн.,  хоча на підприємстві на той
час була потреба у працівниках за професією машиніст крану автомобільного і він
мав посвідчення машиніста крану автомобільного 4 розряду та стаж роботи за цією професією 1 рік і 3 місяця. До
початку роботи по укладеному трудовому договору відповідач визначив йому місце
роботи - кран
автомобільний марки КС-3575А державний НОМЕР_1
і для роботи на цьому крані він 24.06.2004
р. підписав заяву про суміщення професій водія автотранспорту і машиніста
автокрану. Про наказ відповідача №108
від 16.07.2004 р. про
переведення та встановлення оплати,  яким
керівництво ЗАТ „Бетонмаш" дозволило йому суміщення професій з доплатою 10
грн. в місяць він не знав. Проте в дійсності ніякого суміщення професій не
було,  фактично він весь час працював
машиністом 10-ти тонного автокрану,  тому
відповідач повинен був присвоїти йому 5-й розряд і сплачувати заробіток згідно
штатному розкладу в сумі 650 грн. За вказаних обставин відповідач не доплатив
йому 3433, 43 грн.
заробітної плати та 42,
60 грн. за надурочну роботу і роботу у вихідні дні.

Позивач
просив ухвалити рішення,  яким
визнати,  що за характером його роботи
він фактично працював машиністом автокрану,
а не водієм автотранспорту,
зобов'язати відповідача внести відповідні зміни до наказів №108 від 16.07.2004 р. про дозвіл на
суміщення професій і №143
від 04.05.2005 р. про
звільнення з роботи та до записів у трудовій книжці,  стягнути на його користь вищезазначені суми
недоотриманої заробітної плати,  середній
заробіток за весь час затримки розрахунку та моральну шкоду в розмірі 15000 грн. у зв'язку з
порушенням відповідачем його трудових і конституційних прав. ОСОБА_1 просив
також поновити йому строк для звернення до суду з даним позовом,  оскільки він пропустив його у зв'язку із
звернення до суду з іншим предметом позову,
рішення по якому набрало законної сили 20.03.2006 р.,
тому вважає причину пропуску строку поважною.

2

У
додатковій заяві від 15.05.2006
p.,  визначенійОСОБА_1.
як клопотання (а.с. 69),  останній
просив суд визнати незаконним суміщення професій водія автотранспорту і
машиніста автокрану при наявності вільної вакансії за цією професією та внести
відповідні зміни у зміст вимог,
викладених у позовній заяві.

Справа
неодноразово розглядалася судовими інстанціями.

Рішенням
Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 лютого 2007 р. відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1  до З AT
„Бетонмаш" про поновлення строку для звернення до суду,  зміну формулювань наказів,  встановлення розряду і розміру оплати
праці,  стягнення недоплачених сум
заробітної плати,  встановлення характеру
роботи,  визнання незаконним суміщення
професій та відшкодування моральної шкоди.

Не
погодившись з рішенням суду,  представник
позивачаОСОБА_2 принесла апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення та постановити по справі нове рішення
про задоволення вимог позивача,
посилаючись на неповне з'ясування судом обставин,  які мають значення для справи,  порушення норм матеріального та
процесуального права,  що призвело до
неправильного вирішення справи.

В судове
засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1,
представник позивачаОСОБА_2 та представник відповідача ЗАТ
„Бетонмаш" не явилися,  про час і
місце розгляду справи були повідомлені належним чином,  про що свідчать розписки про отримання ними
судових повісток.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
перевіривши доводи скарги та дослідивши матеріали справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга представника позивача
підлягає частковому задоволенню,  рішення
суду - частковому
скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,  що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ЗАТ
„Бетонмаш" в транспортний цех в якості водія автотранспортних засобів з
23.06.2004 р. на підставі його заяви та наказу відповідача №249 від 23.06.2004
р. Наказом №108-вк від 16.07.2004 р. відповідно до заяви позивача від
24.06.2004 р.ОСОБА_1. ,  як водію автотранспортних
засобів,  дозволено суміщення професії
машиніста крану автомобільного з 24.06.2004 р. з оплатою 10 грн. в місяць за
суміщення професій. Згідно наказу відповідача №143 від 04.05.2005
р. позивача звільнено з роботи за п.1
ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Судом встановлено також,  що Краснолиманським міським судом Донецької
області всі вимоги позивача,  крім вимог
про внесення змін до наказу № 143 від 04.05.2005 р. про звільнення та визнання
незаконним суміщення професій водія автотранспорту та машиніста автокрану,  вже були розглянуті і з цього приводу
ухвалено рішення від 08.12.2005 p.,  яке залишено без змін ухвалою Апеляційного
суду Донецької області від 2fr.03.2006 р.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  про визнання основним місцем його роботи у
відповідача з 24.06.2004
р. до 04.05.2005 р. - автомобільний
кран марки КС-3575А державний НОМЕР_1,  виконану ним роботу на посаді машиніста крану
автомобільного-основною; про зобов'язання ЗАТ "Бетонмаш" присвоїти
позивачу кваліфікацію машиніста крану автомобільного 5 розряду,  змінити формулювання наказу №108-вк від 16.07.2004 p.,
яким вважати його переведеним з 24.06.2004 р. з посади
водія транспортних засобів на постійну роботу в якості машиніста крану
автомобільного з окладом 650
грн.,  і правильно зазначити
відповідні записи в його трудовій книжці; стягнення з відповідача на користь
позивача недоотриманої заробітної плати за роботу,  виконану ним на посаді машиніста крану
автомобільного з окладом 650
грн.,  в - розмірі 3433, 43 грн.,  оплати за надурочні роботи та роботу у
вихідні дні в сумі 42,
60 грн.,  середньої заробітної плати за
весь час затримки остаточного розрахунку,
моральної шкоди в сумі 15000
грн.,  суд виходив з того,  що ці вимоги вже були предметом судового
розгляду з ухваленням рішення суду,  яке
набрало законної сили.

Проте з таким
висновком суду погодитися неможливо.

Відповідно
до п.2  ст. 205 ЦПК України суд своєю
ухвалою закриває провадження у справі,
якщо набрало законної сили рішення суду,
ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами,  про той самий предмет і з тих самих підстав.

Тому
суду першої інстанції слід було постановити ухвалу про закриття провадження у
справі у вищезазначеній частині,  на що
вказував суд апеляційної інстанції в ухвалі від 30.10.2006 р. (а.с. 201-203),  а не відмовляти у задоволенні вказаних вимог по суті.

3

Згідно ч.1  ст. 310
ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із
закриттям провадження у справі з підстав,
визначених  ст. 205 цього Кодексу.

Таким
чином,  рішення суду про вирішення спору
в частині вищезазначених вимог є незаконним,
підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

В іншій
частині рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  що відповідно до
ч.1  ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Суд
дійшов обгрунтованого висновку про те,
що вимоги ОСОБА_1  про внесення
змін до наказу № 143 від 04.05.2005 p.,  яким вважати звільненим його з посади
машиніста крану автомобільного 5 розряду,
та визнання незаконним суміщення професій водія автотранспорту та
машиніста автокрану при наявності вільної вакансії за цією професією є
безпідставними і задоволенню не підлягають.

Суміщення
професій (посад) за нормами трудового законодавства означає інтенсифікацію
праці (виконання додаткових трудових обов'язків) при незмінній тривалості
робочого часу.

Оплата праці при
суміщенні професій (посад) передбачена
ст. 105 КЗпП України.

З
матеріалів справи вбачається,  що водій
автотранспортних засобів ОСОБА_1 в заяві від 24.06.2004 р. просить керівництво ЗАТ „Бетонмаш" дозволити йому
суміщення професії машиніста крану автомобільного транспортного цеху з 24.06.2004 р. (а.с. 43).
Відповідач наказом №108-вк від 16.07.2004 р. на підставі цієї заяви дозволив
позивачу суміщення професій з 24.06.2004 р. з доплатою 10 грн. в місяць
(а.с. 44). В заяві від 04.05.2005
p.,  написаної власноручно позивачем,  водій ОСОБА_1 просить звільнити його за
угодою сторін (а.с. 55). Наказом відповідача про припинення трудового договору
№143 від 04.05.2005 р. останнього було звільнено з роботи на підставі п.1  ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з
04.05.2005 р. (а.с. 56).

У
відповідності з ч.3  ст. 61 ЦПК України
обставини,  встановлені судовим рішенням
у цивільній,  господарській або
адміністративній справі,  що набрало
законної сили,  не доказуються при
розгляді інших справ,  у яких беруть
участь ті самі особи або особа,  щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням
Краснолиманського міського суду від 08.12.2005
p.,  яке набрало законної сили,  встановлено,
що згідно табелів обліку робочого часу позивач працював водієм
автотранспортних засобів і його заробітна плата згідно розрахункових листів за
період з липня 2004 р. по
травень 2005 р. складалася
з із окладу 350 грн.,  доплати за класність ,
премії та доплати за суміщення   професій,
а також те,  що відповідачем не
було порушено умов трудового договору,
укладеного між ним іОСОБА_1.
(а.с. 23-26). Зі змісту ухвали апеляційного суду від 20.03.2006 p.,  якою це судове рішення залишено без
змін,  видно,  що з жовтня 2004 р. по травень 2005 р.
автокран не працював,  оскільки
відповідно до заяви ОСОБА_1  від
18.10.2004 р. стріла крану була поламана і тільки 16.05.2005 p.,  тобто після звільнення позивача з
роботи,  автокран був визнаний придатним
до експлуатації (а.с. 27-28).

За таких
обставин у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для
задоволення вимог ОСОБА_1  про внесення
змін до наказу № 143 від 04.05.2005 p.,  яким вважати звільненим його з посади
машиніста крану автомобільного 5 розряду,
та визнання незаконним суміщення професій водія автотранспорту та
машиніста автокрану при наявності вільної вакансії за цією професією.

Доводи
скарги представника позивачаОСОБА_2. про те,
що позивач не виконував свою основну роботу за трудовим договором - водія
автотранспортних засобів,  а виконував
тільки роботу машиніста крану автомобільного є необґрунтованими,  інші доводи скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  303,
307,  308,  310,
313-314,  316-317 ЦПК
України,  апеляційний суд,  -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_2задовольнити частково. Рішення
Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 лютого 2007 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1про визнання

4

основним
місцем його роботи у відповідача з 24.06.2004
р. до 04.05.2005 р. - автомобільний
кран марки КС-3575А державний НОМЕР_1,  а виконану ним роботу на посаді машиніста
крану автомобільного - основною;
про зобов'язання З AT "Бетонмаш" присвоїти позивачу кваліфікацію
машиніста крану автомобільного 5
розряду,  змінити формулювання наказу
№108-вк від 16.07.2004 p.,
яким вважати його переведеним з 24.06.2004 р. з посади
водія транспортних засобів на постійну
роботу в якості машиніста крану автомобільного з окладом 650 грн.,  і правильно зазначити відповідні записи в
його трудовій книжці; стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманої
заробітної плати за роботу,  виконану ним
на посаді машиніста крану автомобільного з окладом 650 грн.,  в розмірі 3433, 43 грн.,  оплати за
надурочні роботи та роботу у вихідні дні в сумі 42, 60 грн.,  середньої
заробітної плати за весь час затримки остаточного розрахунку,  моральної шкоди в сумі 15000 грн. скасувати і
закрити провадження у справі в цій частині на підставі п.2  ст. 205 ЦПК України.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили рішенням апеляційного суду.