Справа №22ц-2041/07 р.                                          Головуючий
у 1 інстанції - Черткова Н.І.
Категорія-21                                                              Доповідач-    Зінов'єва А.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 квітня 2007 р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді:                       Бугрим Л.М.

суддів:                                                        Рецебуринського
Ю.Й

Зінов'євої А.Г.

при секретарі:      Семенченко С.С

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Ворошиловському районі м Донецька на рішення
Куйбишевського районного суду м. Донецька від 19 грудня 2006 р. по справі за
позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства „Донецький
булочно-кондитерський комбінат" (далі ВАТ) та відділенню виконавчої
дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Ворошиловському районі м. Донецька (далі
Фонд) про стягнення страхових виплат, відшкодування матеріальної та моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2005 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона тривалий час знаходилася у трудових
відносинах з ВАТ „Донецькій булочно-кондитерський комбінат". У лютому 2002
р. вона була визнана інвалідом 3-ї групи загального захворювання." В
серпні 2004 р. вона пройшла обстеження в інституті медицини праці Академії
медичних наук України, за висновком якого встановлене в неї захворювання було
визнано як професійне. З вини ВАТ, лише тільки 3 жовтня 2005 р. ї було складено
акт про розслідування професійного захворювання і висновком МСЕК лише тільки
від 9 листопада 2005 р. їй було встановлено втрату професійної працездатності
50% за професійним захворюванням, яке фактично було їй встановлене у серпні
2004 р. У зв'язку з викладеними обставинами, Фондом їй були проведені
розрахунки в призначені одноразова допомога та щомісячні страхові виплати з
жовтня 2005 р. просила стягнути з відповідача-ВАТ на її користь недоплачені
страхові виплати з серпня 2004 р. по жовтень (включно) 2005 р. непризначені та невиплачені
страхові суми у розмірі 5702 грн. 50 коп. Також вважала, що діями підприємства
їй було заподіяно моральну шкоду, на відшкодування якої просила стягнути на її
користь грошову компенсацію у розмірі 20000 грн.

В ході слухання справи позивачка свої вимоги змінила і просила недоплачені
їй страхові виплати стягнути на її користь з Фонду, а моральну шкоду - з
підприємства.

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 19 грудня 2006 р.
позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково: на її користь з Фонду були
стягнуті страхові виплати у розмірі 4538 грн. 08 коп. та судові витрати у
розмірі 75 грн. З ВАТ на користь позивачки було стягнуто грошову компенсацію у
рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн. та судовий збір - 75
грн. В іншій частині позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Фонд приніс апеляційну скаргу, в якій
просив рішення суду скасувати як таке, що не відповідає вимогам діючого
законодавства та фактичним обставинам справи, яким суд дав неправильну правову
оцінку. Просив постановити нове рішення, яким стягнути з них на користь
позивачки лише різницю у страхових виплатах.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги
відповідач-Фонд посилався на те, що суд безпідставно не прийняв до уваги
проведені ними розрахунку страхових виплат та одноразової допомоги, які
підлягають виплаті позивачці з вересня 2004 р. за виключенням сум, які їй
фактично були виплачені з жовтня 2005 р.

У судовому засіданні відповідач-Фонд апеляційну скаргу
підтримав і просив її задовольнити у повному обсязі.

Представник позивачки проти апеляційної скарги заперечував, просив її
відхилити, а рішення суду залишити без зміни.

Представник ВАТ до судового засідання не прибув, про дегь, час та місце
слухання справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши матеріали цивільної справи та
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду в частині стягнення страхових виплат з Фонду зміні
за таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно визначив правовідносини,
які склалися між сторонами. Разом з тим, при визначенні різниці у виплаті
страхових сум неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно
до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, являється підставою для зміни рішення.

При розгляді справи судом було встановлено, що з березня 1982 р. по серпень
2001 р. позивачка знаходилася у трудових відносинах з ВАТ „Донецький
булочно-кондитерський комбінат", після чого була звільнена за власним
бажанням. На підставі висновку інституту медицини праці від 17 серпня 2004 р.
позивачці було встановлено професійне захворювання -бронхіальна астма, за яким,
на підставі висновку МСЕК лише 9 листопада 2005 р. (з вини відповідача - ВАТ),
було встановлено втрату професійної працездатності за вищевказаним
захворюванням у розмірі 50%. Після надання відповідних документів, незважаючи
на встановлення профзахворювання з 17 серпня 2004 p.,
Фондом позивачці були нараховані одноразова допомога та щомісячні страхові
виплати, починаючи з жовтня 2005 р.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі Закон),
страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне
захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи
психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням
яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення
та/або соціальних послуг.

Згідно ст. 21 Закону, у разі настання страхового випадку
Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку провести всі необхідні розрахунки та виплати, зокрема:
одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності; щомісяця
грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Підставами для проведення вищевказаних виплат являються певні документи,
зокрема, акт про нещасний випадок або професійне захворювання та висновок МСЕК,
яким встановлюється ступень втрати професійної працездатності.

Відповідно до ст. 30 Закону, огляд потерпілого
проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві,
акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку
спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології
чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення
лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу
підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання,
або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків, суду чи прокуратури.

Як вбачається з матеріалів справи, професійне захворювання позивачці було
встановлено медичним закладом ще в серпні 2004 p., але з вини
підприємства, з яким вона знаходилася у трудових відносинах, вона не могла
своєчасно отримати акт належної форми. Вказані обставини

стали перешкодою у своєчасному проходженні МСЕК і встановлення втрати
професійної працездатності.

В ході слухання справи, судом було проведено експертизу, згідно якої за
станом на 28 вересня 2004 р. вона мала стійку втрату професійної працездатності
за професійним захворюванням - бронхіальна астма у розмірі 50%.

Таким чином, виходячи з наведеного, вже з вересня 2004 р. (момент
встановлення втрати професійної працездатності за професійним захворюванням)
позивачка мала право на страхові виплати у зв'язку з настанням страхового
випадку.

Згідно ст. 34 Закону, сума щомісячної страхової виплати встановлюється
відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного
заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я. Сума щомісячної страхової
виплати не повинна перевищувати середньомісячного заробітку, що потерпілий мав
до ушкодження здоров'я. У разі стійкої втрати професійної працездатності,
встановленої МСЕК, Фонд соціального страхування від нещасних випадків проводить
одноразову страхову виплату потерпілому, сума якої визначається із розрахунку
середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим
професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми
заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати для розрахунку
виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим
постановою Кабінету міністрів України від 26 вересня 2001 р. №1266, в ході
слухання справи Фондом проведені розрахунки вищевказаних виплат, починаючи з 28
вересня 2004 p., які позивачкою не оспорюються. Різниця між необхідними
нарахуваннями (з вересня 2004 р.) та фактично виплаченими (з жовтня 2005 р.)
складає 1317 грн. 36 коп., яка і підлягає стягненню на користь позивачки.

Апеляційний суд вважає безпідставними висновки суду про те, що відповідно
до вимог ст. 40 Закону, суми, одержані в рахунок страхових виплат потерпілим
або особою, яка має право на ці виплати, можуть бути утримані Фондом
соціального страхування від нещасних випадків, якщо рішення про їх виплату
прийнято на підставі підроблених документів або подано свідомо неправдиві
відомості, а також якщо допущено помилку, яка впливає на суму страхових виплат.
Вказана норма Закону не розповсюджується на спір, який виник між сторонами,
оскільки в даному випадку ніяких утримань Фондом не проводиться.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи Фонду про те, що страхові
виплати потерпілому при наявності професійного захворювання виплачуються лише з
дня встановлення МСЕК втрати професійної працездатності, оскільки вони
безпідставні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 40 Закону, страхові виплати провадяться
щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків
дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: потерпілому - з дня
втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення
професійного захворювання. Відповідно до висновку експертизи, проведеною в ході
слухання справи, професійне захворювання позивачці було встановлене 28 вересня
2004 р.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи представника позивачки про
те. Що перерахунок щомісячних страхових виплат не повинен розповсюджуватися на
одноразову допомоги, оскільки це суперечить Закону.

Згідно ст. 21 Закону, визначені усі види страхових виплат і соціальних
послуг, таким чином одноразова допомоги також віднесена до страхової виплати,
передбаченої у разі настання страхового випадку.

Стосовно стягнення грошової компенсації у рахунок відшкодування моральної
шкоди, то в цій частині рішення суду підприємством не оскаржене.

Щодо судових витрат, стягнутих у рівних частках з відповідачів, які
складають з оплати юридичної допомоги, то вони підтверджені квитанцією,
залученою до матеріалів справи і обґрунтовано стягнуті на користь позивачки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.І п.2, 309 ч.І
п.4, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Ворошиловському районі м. Донецька задовольнити.

Рішення
Куйбишевського районного суду м. Донецька від 19 грудня 2006 р. змінити.

Стягнути
з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ворошиловському
районі м. Донецька на користь ОСОБА_1 різницю між фактично сплаченими
страховими виплатами і необхідними їх нарахуваннями за період з період з 28
вересня 2004 р. по жовтень 2006 р. включно у розмірі 1317 грн.36 коп.

В іншій частині
рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення,
але може бути оскаржене в

касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня

надрання чинності.