Справа
№2-4354/07 p.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

11 травня 2007 року                                                м. Харків

Дзержинський
районній суд м. Харкова у складі: Головуючого - судді РУДНЄВОЇ О.О. При секретарі
ДОЛГАНІНІЙ Н.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Дзержинського РВК м. Харкова, третя особа- ВГІРФО
Дзержинського РВ ДУМВС України в Харківській області про поновлення порушеного
права користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 24.04.2007
року.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, наполягаючи на тому, що він мешкав та був
прописаний за адресоюАДРЕСА_2 з своїми батькамиОСОБА_4 та ОСОБА_5.,
30.10.1989року його було покликано на дійсну військову службу, під час
проходження ним дійсної військової служби його батьки розлучилися та розміняли
квартиру не врахувавши його право на житло, бо за ним право на житло
зберігалося відповідно вимог діючого законодавства. Мати з батьком при
розлученні досягли домовленості, що при поверненні з військової служби він буде
мешкати разом за батьком, та в батька буде прописаний. Після повернення з
дійсної військової служби він мешкав з батьком за адресою АДРЕСА_3, але батько
його не прописував за помешканням, посилаючись на ті обставини, що він винен
прописатися в матері. Він одружився та прописався у своєї дружини. Його батько
в 1992 році зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі ОСОБА_2. і не відомо
яким чином обміняв свою однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 з колишнім
чоловікомОСОБА_2- ОСОБА_6., став головним квартиронаймачем квартириАДРЕСА_1.

Через деякий час його батько
захворів, відповідачка по справі ОСОБА_2. забрала свого сина від першого шлюбу
та поїхала з оселі ,кинувши свого хворого другого чоловіка, тоді він оселився
разом з батьком, здійснював за ним нагляд, годував його, забезпечував ліками,
разом з дружиною прали білизну, прибирали і це робили кілька років, батько не міг
прописати(а потім зареєструвати ) його , бо в квартирі залишились
зареєстрованими колишня дружина ОСОБА_2. та її син ОСОБА_7., також батько не
міг приватизувати квартиру, бо не міг розшукати свою колишню дружину. З слів
батька йому стало відомо, що ОСОБА_2. виїхала в Джанкойський район АР Крим , де
переховує свого сина від проходження дійсної військової служи та вийшла знову
заміж.

Батько позивач помер
ІНФОРМАЦІЯ_1року, він весь час мешкає в квартирі, здійснює за нею
відповідний нагляд, але до цього часу зареєстрований в квартирі своє дружини,
через ті обставини, що він доглядав за батьком та мало приділяв уваги своїй
сім»ї ,їх

стосунки з дружиною погіршилися, тому позивач
просить порушено право на житло, бо боїться, що зовсім залишиться без житла.
При житті батька вважав за неприпустиме звернутися до суду, бо вважає, що
батьки та діти не винні судитися між собою та їм належить вирішувати всі
майнові спори добровільно без судового розгляду.

Відповідачі
ОСОБА_2. таОСОБА_3 в судове засідання не з»явилися, про час розгляду справи
сповіщалися судом неодноразово, в тому ж числі через засоби масової інформації
за останнім відомим помешканням, в судове засідання не з»явилися, причини
неявки суду не відомі.

Відповідач
Дзержинський РВК м. Харкова в особі представника за дорученням Долгополової
Ю.В. позовні вимоги не визнав, проти позову заперечувала, визнавши позов в тій
частині, що було порушене право позивача стосовно незбереження за ним житлової
площі під час дійсної військової служби. Пояснила суду, що в Дзержинському РВК
м. Харкова не збережені документи, на підставі з якими батько позивача -ОСОБА_4
визнаний головним квартиронаймачем та на підставі з якими здійснено обмін
житловими приміщеннями.

Третя
особа- ВГІРФО Дзержинського РВ ХОУ ДУМВС України в Харківській області в особі
представника за дорученням Міщенко Л.О. позовні вимоги визнала, пояснивши суду,
що ніхто не може бути позбавлений права на житло, а позивача було позбавлено
права на житло під час дійсної військової служби, тому право на житло слід поновити.

Вислухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення
свідківОСОБА_8 та ОСОБА_9.,
суд приходить до наступного:

Позивач
по справі ОСОБА_1. був включений в ордер на отримання житла за адресою
АДРЕСА_2, де мешкав з своїми батькамиОСОБА_4 та ОСОБА_5. (арк..справи 16,22),
30,10.1989 року був викликаний для проходження дійсної військової служби ,
демобілізувався 22.10.1991 року, що підтверджується військовим квитком
(арк..справи 11). За час проходження ним військової служби його батьки
розлучилися та його батько на підставі обмінного ордеру 27.03.1992 року
вселився до квартириАДРЕСА_3

В 1992
році батько позивача ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_2.(точна дата укладення шлюбу
судом не встановлена), 16.09.1992 року ОСОБА_4(батько позивача) був прописаний
за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується формою «б» (арк..справи 12), в якій
вказано, що головний квартиронаймач є ОСОБА_4 і мешкає разом з членами сім»ї :
дружиною ОСОБА_2. та сином дружини ОСОБА_3

Ці ж
обставини знайшли своє підтвердження в формі «А» на ОСОБА_6, який
зареєструвався в квартиріАДРЕСА_3( яку отримав на підставі обмінного ордеру
ОСОБА_4) З 19.08.1992 року.

Опитані як свідки по справіОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили
суду, що працюють паспортистами в 5-й дільниці КП «Жилкомсервіс», неодноразово
намагалися вручити повістку для ОСОБА_3 від Дзержинського РВК м. Харкова але
спочатку в квартирі мешкав головний квартиронаймач ОСОБА_4 з сином ОСОБА_1, що
є позивачем по справі, а після його смерті в квартирі мешкав тільки позивач по
справі ОСОБА_1. Відповідачка по справі ОСОБА_2. з»явилася до них з вимогою
оформити на себе особистий рахунок, пояснила, що фактично живе в Криму багато
часу, там в неї ще народилися діти, адресу не повідомила, сплачувати за
комунальні послуги категорично відмовилася, свідоцтва про смерть свого
колишнього чоловіка ОСОБА_4 не мала. Всі документи і при житті ОСОБА_4 і після
його смерті оформлював позивач по справі ОСОБА_1. Він виписував свого батька у
зв»язку з смертю, відповідачка та її син заОСОБА_4 під час його життя не
доглядали та поїхали, кинувши ОСОБА_4, який важко хворів. Про ці обставини
свідкам відомо з слів сусідів.

Батько
позивача по справі ОСОБА_4помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року від атеросклеротичної хвороби
серця, що підтверджується актовим записом про реєстрацію смерті №176 від
ІНФОРМАЦІЯ_1року виконаним міським відділом реєстрації актів цивільного стану
№4 Харківського Обласного Управління юстиції(акр.справи 23).

Всі
витрати по похованню батька поніс ОСОБА_1.,
позивач по справі, що підтверджується відповідними довідками (арк.справи
6-10).

Вирішуючи
питання пропустив позивач по справі строк позовної давності, суд приходить до
наступного, позивач строк позовної давності установлений ст..257 ЦК України не
пропустив, бо на підставі вимог ст..261 ч 1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Суд
вважає, що позивач довідався про порушення свого права на помешкання та
реєстрацію в квартирі АДРЕСА_1 дізнався тільки на час смерті свого батька
ОСОБА_4, який обіцяв його зареєструвати належним чином.

Згідно
вимог ст.. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

На
підставі ст..61 Житлового Кодексу України користування жилими приміщеннями в
будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється на підставі
договору найму, ОСОБА_4, нині померлий договір найму уклав відповідним чином,
проти чого відповідач Дзержинський РВК м. Харкова не заперечував.

На
підставі вимог ч 2 ст.65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як
члени сім»ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім»ї права
користуватися житловим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами,
наймачем та членами його сім»ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про
порядок користування жилим приміщенням.

Дослідженими
доказами по справі встановлено, що позивач ОСОБА_1. вселився в спірне
приміщення за згодою свого батька ОСОБА_4, здійснював за ним відповідний
нагляд, поховав свого батька, угоди між позивачем та членами сім»ї батька
-відповідачкою ОСОБА_2. та її сином ОСОБА_3 не укладалося, бо вони добровільно
залишили спірну квартиру та поїхали з м. Харків, що знайшло своє підтвердження
в показаннях свідків по справіОСОБА_8 та ОСОБА_9

На
підставі ст..71 ЖК України позивача було безпідставно позбавлено право на житло
в квартиріАДРЕСА_2, яку його батьки розміняли під час проходження позивачем
дійсної військової служби.

Згідно вимог п.
9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами Житлового Кодексу України» №2 від 12.04.1985 року
і з змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від
10.03.1989,№13 від 25.12.1992,№15 від 25.05.1998 років, вирішуючи питання про
право користування жилим приміщенням, суд винен встановлювати : чи була
письмова згода на вселення всіх членів сім»ї наймача, чи було це приміщення
постійним місцем проживання, чи вели вона з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами його сім»ї, що проживають разом з ним, певний порядок
користування жилим приміщенням. При цьому, як роз»яснив Пленум Верховного суду
України в п.15 Постанови від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по
собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням
за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім»ї наймача (власника)
приміщення ,або ж для відмови їй в цьому.

Однак відсутність письмової згоди членів сум»ї наймача на
вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули
права користування жилим

приміщенням,
якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

На
підставі ст.. 16 Цивільного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з
способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права,
визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до
правопорушення і інше.

На підставі CT..817
Цивільного Кодексу України наймач та особи, які постійно з ним проживають,
мають право за їхньою взаємною згодою та згодою наймодавця вселити у житло
інших особі для постійного проживання в ньому.

На
підставі вищевикладеного, суд приходить до наступного: позивач по справі
ОСОБА_1. вселив в приміщення, головним наймачем якого був його батько ОСОБА_4
за згодою за головним наймачем, наймодавець - Дзержинський РВК м. Харкова
заперечень проти вселення не висловлював, що суду підтвердили свідки по справі
та інші докази, досліджені судом, спірне приміщення протягом декілька років
було місцем його постійного проживання,, він та його батько вели спільне
господарство, особи, які фактично є членами сім»ї квартиронаймача ОСОБА_4, нині
померлого, безпідставно залишили приміщення, чим самим висловили свою згоду на
проживання в ньому позивача ОСОБА_1. як члена сім»ї квартиронаймача, на
здійснення за ним нагляду, забезпечення харчуванням, ліками тощо. Долею
квартиронаймача на цікавилися, про що свідчить відсутність свідоцтва про смерть
квартиронаймача у відповідачкиОСОБА_2, як повідомила суду свідокОСОБА_8

На підставі вищевикладеного, дослідивши докази по справі в їх сукупності,
суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На
підставі ст..ст. 10,11,60,209,212,214,215 ЦПК України, ст..47 Конституції
України, ст..ст.61,65,71 Житлового Кодексу України, ст.. 16,817 Цивільного
Кодексу України,

СУД  ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Дзержинського РВК м. Харкова, третя особа-
ВГІРФО Дзержинського РВ ДУМВС України в Харківській області про поновлення порушеного
права користування житловим приміщенням ЗАДОВОЛЬНИТИ в повному обсязі.

Поновити
порушене право користування житловим приміщенням ОСОБА_1, визнавши за  ОСОБА_1 право користування житловим
приміщенням за адресоюАДРЕСА_1

Зобов'язати
ВГІРФО Дзержинського РВ ДУМВС України в Харківській області зареєструвати
ОСОБА_1за адресою АДРЕСА_1 на підставі вимог законодавства.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Харківської
області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження протягом 10-ти днів з дня проголошення та шляхом подачі
апеляційної скарги у 20-ти денний термін після цього безпосередньо до
Апеляційного Суду або у порядку ,передбаченому ч 4 ст.295 ЦПК України