Справа № 22-288907
р.                                               Головуючий по 1 інстанції - Масендич В.В.
Категорія - 26                                                                Доповідач  -  Шамрило Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 березня 2007 p.
Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого                                 Курило
В.П.

суддів:                                                      Санікової
О.С.

Шамрило Л.Г.

при секретарі:                                                                  Степаненко
В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 29, грудня 2006 р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2до
ОСОБА_1про визнання заповіту нікчемним та визнання права власності на частину
спадкового домоволодіння і за зустрічним позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа
3-я Донецька державна нотаріальна контора про визнання права власності на жилий
будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 29 грудня 2006 р.
позов ОСОБА_2. задоволено у повному обсязі, зустрічний позов ОСОБА_1- частково,
визнано заповіт, складений 23.12.1996 р. ОСОБА_5., в частині розпорядження 12
частиною домоволодіння АДРЕСА_1нікчемним; визнано право власності на
вищезазначене спірне домоволодіння за ОСОБА_1. на 2536 частини; за ОСОБА_2. та
неповнолітньою ОСОБА_4. на 11Y72 частини за
кожною.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3. принесла апеляційну скаргу, в якій
просила скасувати рішення та постановити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_2. та визнати за нею право власності на спірне
домоволодіння, посилаючись на неправильну правову оцінку зібраним по справі
доказам, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1. і її представник адвокат ОСОБА_6. доводи
апеляційної скарги підтримали і просили скаргу задовольнити.

ОСОБА_2. в судове засідання апеляційного суду не явилася, про час та місце
розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про
отримання нею судової повістки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1та її
представника адвоката ОСОБА_6дослідивши матеріали цивільної справи та доводи
скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини,
які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

2

Згідно ч.І
ст.308 ЦК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2. перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_7, рідним братом відповідачки ОСОБА_1., з 21.10.1995 p.,
від шлюбу вони мають дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2року народження. Батьками
ОСОБА_7і ОСОБА_1були ОСОБА_8, який помер

2003
р. та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1p., останні
перебували в зареєстрованому шлюбі з 1961 р. Згідно копії свідоцтва про смерть
ОСОБА_7помер

2004
р. Спірне домоволодіння АДРЕСА_1на підставі нотаріально
посвідченому договору купівлі продажу від 15.12.1990 р. належало на праві
власності ОСОБА_5. За життя остання оформила 23.12.1996 р. в 3-ій Донецькій
державній нотаріальній конторі заповід, у відповідності з яким заповідала
вищезазначене домоволодіння ОСОБА_1. ОСОБА_2. і неповнолітня ОСОБА_4. є
спадкоємцями за законом на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_7. і
своєчасно прийняли спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори. Таким
же чином прийняла спадщину після смерті батьків і ОСОБА_1. Оскільки спірне домоволодіння
було придбано ОСОБА_5. в період шлюбу з ОСОБА_8., воно є спільною сумісною
власністю подружжя і остання мала право давати розпорядження у заповіті тільки
на належну їй 12 частину домоволодіння. Після смерті ОСОБА_5. з врахуванням
передбаченої законом обов'язкової частки, що складає 19 домоволодіння, частка
ОСОБА_8. у спірному домоволодінні дорівнює 1118 (12 +19) , а частка
ОСОБА_1за заповітом - 718 (12-19). ОСОБА_8помер 30.11.2003 p., після його
смерті 1118 домоволодіння спадкують за законом в рівних частках діти ОСОБА_7і
ОСОБА_1., тобто кожний по 11Y36 (1118:2).
Всього частка ОСОБА_1у спірному домоволодінні складає 25Y36
(1136 + 718), а частки ОСОБА_2. і неповнолітньої ОСОБА_9спадкодавців після
смерті ОСОБА_7., дорівнюють по 11Y72 (1118:2).

Згідно
ст.ст.22,28 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до
ст.ст.524,529,535 ЦК України
1963 р. спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві
за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і
батьки померлого. Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця, а також
непрацездатна дружина, батьки і утриманці померлого успадковують, незалежно від
змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при
спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

Згідно ст.1257 ЦК України 2003 р.
заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що
волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком
недійсності іншої його частини.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_5. під час перебування у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_8. придбала у ОСОБА_10. за 9000 крб. домоволодіння АДРЕСА_1, яке
заповідала за заповітом від 23.12.1996 р. ОСОБА_1. (а.с.208-209,219). На день
смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1p., її чоловік
ОСОБА_8за віком був непрацездатним (а.с.70,220).

За таких
обставин у суду першої інстанції були передбачені законом підстави для визнання
заповіту в частині розпорядження 12 частиною вищезазначеного домоволодіння
нікчемним та визнання права ОСОБА_8. на обов'язкову частку. Визначені судом
частки спадкодавців, розрахунок яких наведено у рішенні, є правильними.

При цьому апеляційним судом не можуть бути прийняти до уваги доводи
ОСОБА_1про те, що вона набула право власності на спірне домоволодіння, оскільки
мати купила його для неї і за її гроші, що підтверджується відповіддю філї -
Пролетарського відділення №5404 м. Донецька ВАТ Державний Ощадбанк України від
23.11.2006 р. на запит суду (а.с.360). З пояснень

3

ОСОБА_1вбачається, що за життя матері вона не оспорювала договор купівлі -
продажу спірного домоволодіння в частині покупця, задовольнившись складеним
ОСОБА_5. заповітом.

Відповідно
до роз'яснень, що містяться в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
04.10.1991 р. №7 „Про практику застосування судами законодавства, що регулює
право приватної власності громадян на жилий будинок" з подальшими змінами,
інші особи, що брали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на
підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству,
вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх
затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю)
вони надавали не безоплатно.

Таким чином, рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.
303, 307,308, 313-315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 29
грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.