РІШЕННЯ

Іменем       України

05
квітня 2007  року .  апеляційний суд Житомирської області в
складі: головуючої - судді   Косигіної
Л.М.

суддів:                                    Олексієнко
М.М., Худякова A.M.

при секретарі Нечипоренко І.Г. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_3про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки,
визнання спірної квартири спільною сумісною власністю, її поділ, визнання
права, власності на 12 частину квартири за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення
Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 січня 2007 року,
-

встановив :

У вересні 2006 року ОСОБА_3. звернулась до суду з позовом, в якому просила
встановити факт проживання однією сім'єю з відповідачем як чоловіка і жінки,
без реєстрації шлюбу, з вересня 1993 р. по 06.08.1997 р. ч. 1 п. 5 ст. 356
ЦПК України. Також на підставі ст. 74 СК України просила визнати квартиру №
АДРЕСА_1спільною сумісною власністю, розділити її в рівних частках та визнати
за нею право власності на 12 частину даної квартири. В обґрунтування позову
зазначила, що вона проживала з відповідачем однією сім'є з вересня 1993 р. по
06.08.1997 р. Під час спільного .проживання вони вели спільне господарство,
купували необхідні речи, мали спільний бюджет. В травні 1997 року за спільні
кошти придбали квартиру. Договір купівлі-продажу укладений на ім'я ОСОБА_2.
06.08.1997 р. між ними зареєстрований шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1р. народилась дочка
ОСОБА_4. В 2006 році відповідач повідомив їй, що квартира є тільки його
власністю, оскільки придбана до реєстрації шлюбу. Враховуючи те, що такими
діями відповідача порушуються її майнові права, просила задовольнити позов.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11
січня 2007 року позов задоволено. Встановлений факт проживання однією сім'єю,
без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1. і ОСОБА_2. з вересня 1993 р. по 06.08.1997 р.
Квартира № АДРЕСА_1визнана спільною сумісною власністю та розділена між
сторонами. Визнано за кожним право власності на 12 частину спірної квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3. просить скасувати згадане
рішення та справу передати на новий розгляд. Апелянт посилається на порушення
судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Справа №
22-ц/709                          Головуючий
у суді 1-ї інстанції Куліченко М.В.

Категорія
54                                      Суддя-доповідач
Косигіна Л.М.

Встановлено,  що 19 травня 1997 року між ОСОБА_3.  та ОСОБА_6., ОСОБА_7. укладений і нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_1а.с. 9.

Об серпня 1997 року між ОСОБА_3. та ОСОБА_5. зареєстрований шлюб а.с. 4,
ІНФОРМАЦІЯ_1року народилась дочка ОСОБА_4.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичих осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Позивачка просила встановити юридичний факт на підставі ч. 1 п. 5 ст. 356
ЦПК України та відповідно до вимог ст. 74 СК України визнати спірну квартиру
спільною сумісною власністю.

Ч.ч. З, 4 ст. 2 ЦПК України передбачено, що провадженя в справах
здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові
обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи
обмежує їх використання, не. має зворотньої дії в часі.

З 01.09.2005 року набрав чинності новий Цивільний-процесуальний Кодекс
України. На підставі п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про
встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу. Встановлення таких фактів до даних змін законодавством не було
передбачено. Тільки до введення в дію Указу Президії Верховної Ради СРСР від
08.07.1944 р. фактичні шлюбні відносини мали такі самі правові наслідки, як і
зареєстрований шлюб п. 12 Постанови Пленуму Врховного Суд України № 16 від
12.06.1998 р. "Про зстосування суда деяки норм Кодеку про шлюб та
сім"ю України.-

Враховуючи наведене, суд першої інстанції безпідставно
задовольнив вимоги позивачки про встановлння факту проживання однію сім"єю
чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з вересня 1993 року по 06.08.1997 року.

Статтею 74 СК України передбачено, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім^єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте
ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної
власності. Однак Сімейний кодекс набрав чинності з 01.01.2004 року. Даний закон
не має зворотної дії в часі, а отже не може бути застосований при вирішенні
вказаного спору, так як спірні правовідносини виникли протягом 1993-1997 pp.

Відповідні норми КпШС України, які діяли на час придбання
майна, також не можуть бути застосовані до даних правовідносин, враховуючи
наступне. З пункту 12 Постанови Пленуму Врховного Суд України № 16 від
12.06.1998 р. "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та
сім"ю України" вбачається, що правила статей 22, 28, 29 КпШС України
не застосовують до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але
не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з
п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", відповідних норм
Цивільного кодексу України і з урахуванням роз'яснень, даних Пленумом
Верховного Суду України в п. 5 Постанови від 22.12.1995 р. № 20 "Про
судову практику у справах за позовами про захист права приватної
власності". ОСОБА_1 вимоги на підставі зазначених норм законів не
заявлялись, вони не були предметом судового розгляду. Позивачка не позбавлена
права подати такий позов на загальних підставах.

Отже, за таких обставин, заявлений позов в частині визнання квартири
спільною сумісною власністю, її поділ та визнання права власності на її
половину - є безпідставними і також не підлягають задоволенню.

Рішення
суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити.нове -про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись      ст.
ст.    209,    218,
303,    307,    309,
313,    316,    317,
319, 324,   325  ЦПК України,
апеляційний  суд,   -

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області
від 11 січня 2007 року та ухвалити нове рішення.

Відмовити за безпідставністю заявлених вимог в задоволені позову ОСОБА_1до
ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки,
визнання спірної квартири спільною сумісною власністю, її поділ, визнання права
власності на 12 частину квартири.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може
бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.