Справа 22ц-1096/2007 р.                       Головуючий
в 1-ій інстанції Карнаух А.С.
цивільна.                               Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2007 року.        Апеляційний суд Чернігівської області

в складі:
головуючого - судді Литвиненко І.В., суддів Смаглюк Р.І., Редьки А.Г.,

при секретарі
Вареник О.М.,

з участю
позивача, його представника, представника відповідача військової частини
А-1061,

розглянувши
апеляційну скаргу відповідача військової частини А-1061 на рішення
Чернігівського районного суду від 4 червня 2007 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до військової частини А-1061 та військової частини А - 2622 про
оформлення трудового договору, стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,

встановив:

В апеляційній скарзі відповідач військова частина А-1061
просить скасувати вказане рішення внаслідок неправильного застосування судом
норм матеріального і процесуального права і закрити провадження по справі з
таких підстав.

10 січня 2007 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом
відповідачів 26-го продовольчого складу Міністерства оборони України та
військової частини А-1061 про поновлення на роботі та стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи наступним. Він працював сторожем
групи сторожової охорони відокремленого відділу зберігання 26 продовольчого
складу з 2001 року. 30 листопада 2006 року наказом начальника складу № 234-ос
звільнено за п.1 ст. 40 КзПП України, в той же день йому видали трудову книжку
і провели розрахунок. Вказане звільнення вважає незаконним, тому що про його
майбутнє звільнення не попередили, а лише проінформували про реорганізацію
продовольчого складу, йому не запропонували іншу роботу, хоч на його місце
прийнята інша особа, яка взагалі не працювала на цьому складі.

Наказом Командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України № 516 від 7
листопада 2006 року 26-й продовольчий склад розформовано і наказано командиру
військової частини А-1061 відповідно до директиви МО України  від  16
жовтня 2006 року ввести в штат відокремлений відділ

зберігання
та групу сторожової охорони. На виконання цього наказу 16 листопада 2006 року
між ним та військовою частиною А-1061 був укладений договір про повну
матеріальну відповідальність, що підтверджує факт прийняття його на роботу до
цього відповідача. Одночасно він написав заяву про переведення його з 26
продовольчого складу до військової частини А-1061 та про прийняття на роботу до
цієї частини.

Начальник 26 продовольчого складу Головань в день його звільнення ЗО
листопада 2006 року повідомив, що він є представником військової частини
А-1061, прийняв на роботу інших людей, пояснити, чому він не переведений до
цієї частини, фактично відмовився, сказавши, що він „лицом не вышел" і не написав
заяви про переведення. Тому просив скасувати наказ начальника 26-го продовольчого
складу № 234-ос про його звільнення, поновити його в військовій частиніА-1061
на роботі відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність та
відповідно до заяви про переведення, стягнути на його користь з військової
частини заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 11 квітня 2007 року в якості
співвідповідача залучена військова частина А-2622, як правонаступник
продовольчого складу.

Заявою представника позивача від 29 травня 2007 року
позовні вимоги уточнені таким чином: визнати факт виникнення трудових відносин
між ним та військовою частиною А-1061 з 28 листопада 2006 року, про оформлення
трудового договору між ним та військовою частиною відповідно до трудового
законодавства, стягнути з військової частини на його користь заробітну плату з
28 листопада 2006 року та моральну шкоду в сумі 2000 грн. Позовні вимоги до
26-го продовольчого складу про звільнення залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 29 травня 2007 року позовна заява
ОСОБА_1 в частині скасування наказу начальника 26-го продовольчого складу №
234-ос залишена без розгляду.

Рішенням суду від 4 червня 2007 року позов до військової частини А-1061 та
військової частини А-2622 задоволено частково. Суд встановив факт виникнення
трудових відносин між військовою частиною А-1061 та позивачем ОСОБА_1м з 28
листопада 2006 року, зобов"язав військову частину укласти з ним трудовий
договір про прийняття на роботу на посаду сторожа відокремленого відділу
зберігання групи сторожової охорони, про що видати наказ, стягнув на користь ОСОБА_1
заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 1875 грн. 79 коп., стягнуто на
користь держави судові витрати в сумі 51 грн. та ЗО грн. витрат по
інформаційно-технічному забезпеченню розгляду справи. Рішення в частині
стягнення заробітної плати в межах місячного заробітку звернуто до негайного
виконання.

В позові до військової частини А-2622 про оформлення трудового договору,
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної
шкоди відмовлено.

Рішення
обґрунтовано наступними підставами. За змістом ст. 233 КзПП України працівник
може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в 3-місячний
строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого
права.

Згідно ст. 24 КзПП України укладення трудового договору оформляється
наказом або розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді,
коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено
до роботи.

Суд прийшов до висновку, що фактично позивач був допущений до роботи
сторожем військової частини А-1061, що підтверджується договором про повну
матеріальну відповідальність, але в порушення вимог закону трудовий договір
відповідач не вклав з ОСОБА_1м. В зв"язку з цим стягнув на користь
позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 1875 грн. 79 коп. з
врахуванням виплаченої позивачу 26-им продовольчим складом вихідної допомоги.
Порушення військовою частиною норм трудового законодавства та законних прав
позивача вимагало від нього додаткових зусиль, призвело до моральних страждань,
тому на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 300
грн. / В резолютивній частині рішення нема вказівки про стягнення моральної
шкоди/.

В позові до військової частини А-2622 відмовлено, оскільки цей відповідач є
неналежним відповідачем.

В апеляційній скарзі відповідач військова частина А-1061 просить скасувати
вказане рішення, вважаючи його незаконним з таких підстав. Відповідно до
директиви Міністерства оборони України від 16 жовтня 2006 року в ході
реформування 26 продовольчого складу військові об"єкти та майно
передавалися від одного власника до іншого, відносно позивача командування
складу повинно було запропонувати ОСОБА_1 переведення на іншу роботу відповідно
до ст. 32 КзПП України. Договір про повну матеріальну відповідальність між
військовою частиною та ОСОБА_1м від 16 листопада 2006 року не є доказом його
роботи у відповідача, заяви про прийняття його на роботу до військової частини
він не писав, наказ про прийняття на посаду командир військової частини не
видавав, позивач до 30 листопада 2006 року перебував в трудових відносинах з
26-им продовольчим складом. Акт передачі-прийняття матеріальних цінностей від
складу до військової частини підписаний 28 листопада 2006 року, тому посилання
на цей договір про повну матеріальну відповідальність є безпідставним, оскільки
на час звільнення позивача він втратив силу.

В графіках чергувань військової частини А-1061, добових нарядах частини,
постових відомостях, табелях виходів на роботу ніде нема прізвища ОСОБА_1 як
працівника військової частини. Вказані обставини свідчать про те, що між
позивачем та відповідачем не існували трудові відносини, не укладався трудовий
договір. Тому рішення суду про встановлення факту

виникнення
трудових відносин позивача і військової частини з 28 листопада 2006 року і
зобов'язання укласти з ним трудовий договір не відповідає встановленим
обставинам справи. В штатному розписі військової частини нема вакантних посад
сторожів, тому є незаконним рішення суду і в частині нарахування та стягнення
на користь позивача заробітної плати, тим більше, що Міністерством оборони
України не виділялися кошти для виплати сум непрацюючим в військовій частині
особам. Тому просить скасувати вказане рішення і закрити провадження по справі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був прийнятий на посаду сторожа
групи сторожової охорони відокремленого відділу зберігання 3221 військового
складу, правонаступником якого є 26 продовольчий склад, з 1 листопада 2001 року
/л.с.33-35/. В зв"язку з реформуванням 26 продовольчого складу в
зв"язку з виконанням директиви Міністерства оборони України ОСОБА_1 був
попереджений про майбутнє звільнення ЗО серпня 2006 року / л.с.17, 72/. Наказом
№ 516 від 7 листопада 2006 року 26 продовольчий склад розформовано / л.с.
12-13/. 28 листопада 2006 року затверджено акт передачі-прийняття матеріальних
цінностей складу до військової частини А-1061 /л.с.41-45,212-214/. 30 листопада
2006 року позивач звільнений з посади сторожа 26 продовольчого складу /л.с.
14-16/. За таких обставин звільнення позивача за п.1 ст. 40 КзПП України
відповідає вимогам трудового законодавства.

Доводи апелянта щодо незаконності рішення відносно відповідача військової
частини А-1061 є обґрунтованими. Позивач ОСОБА_1 після розрахунку з 26
продовольчим складом /л.с.37-38/ з заявою про переведення до військової частини
А-1061 не звертався, до роботи сторожем в цій частині не допускався/ л.с.35,
54-70, 75-155/. За таких обставин встановлення судом факту трудових відносин
між сторонами та висновок суду про те, що між сторонами був укладений трудовий
договір відповідно до ч. 4 ст. 24 КзПП України, не відповідає фактичним
обставинам справи.

Відсутність трудових правовідносин між сторонами
обумовлює неможливість отримання заробітної плати позивачем у відповідача.
Наведені обставини свідчать про незаконність рішення суду і в частині стягнення
заробітної плати на користь позивача за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди / про що вказано в мотивувальній частині рішення/.

Тому рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 до військової частини А-1061 не відповідає встановленим обставинам
справи, матеріальному закону, тому підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення в
цій частині про відмову в позові.

Рішення суду в частині відмови в позові до військової частини А-2622 не
оскаржується, тому в цій частині його необхідно залишити без змін.

Таким
чином, апеляційна скарга відповідача військової частини А-1061
підлягає задоволенню частково, рішення в частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 до військової частини та стягнення з неї судових витрат та витрат по
інформаційно-технічному забезпеченню справи підлягає скасуванню з постановлениям рішення про
відмову в позові.

В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.3,4 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 10,
60, 212 ЦПК України, ст. 24, ст. 237-1 КзПП України, апеляційний суд, -

вирішив:

Апеляційну    скаргу                   відповідача    військової    частини
А-1061

задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду від 4 червня 2007 року в частині
задоволення позовних вимог до військової частини А-1061 про встановлення факту
трудових відносин, зобов"язання укласти трудовий договір про прийняття на
посаду сторожа відокремленого відділу зберігання групи сторожової охорони,
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 1875 грн. 79 коп. та в частині
стягнення судових витрат в сумі 51 грн. та витрат по інформаційно-технічному
забезпеченню розгляду справи в сумі ЗО грн. скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 в позові до військової частини А-1061
про оформлення трудового договору, стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін,

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржене до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення.