в 1 інстанції - Бардін О.С.
21 (2)                                                                            Доповідач
УХВАЛА

Іменем   України

2007
року грудня 25 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого:
Михайлів Л.В.

суддів:   Карнаух В.В., Митрофанової Л.В.

при секретарі -
Чубіній А.В.

за участю:
позивача - ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 03 вересня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до відкритого
акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області про стягнення матеріальної шкоди у зв'язку із
пошкодженням здоров'я, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 вересня 2007 року позов
ОСОБА_1 задоволений частково, на його користь з відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
профзахворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі Фонд
соціального страхування) стягнута заборгованість по виплаті матеріальної шкоди
у зв'язку із виробничою травмою за період з 01.04.2001 року по 01.04.2007 року
в сумі 14511, 53 грн., і щомісячно з 01.04.2007 року по 475, 54 грн. до зміни
обставин, що тягнуть перерахунок щомісячних виплат.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового про стягнення з Фонду соціального страхування заборгованості в
сумі 21602, 24 грн. та щомісячних страхових виплат в сумі 647, 79, оскільки
висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення є необгрунтованим, так
ухвалюючи рішення суд безпідставно не застосував до заробітної плати позивача
до 01.07.1992 року коефіцієнт 1, 1994, з 01.11.1992 року, та застосував
коефіцієнт 1, 75 замість 1, 92, який застосований ВАТ «КЗРК», а з 01.11.1993
року суд не застосував коефіцієнт 2, 1, що призвело до заниження судом виплат
відшкодування шкоди.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Судом
встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач з 1982 року по 13.04.1990
року працював складачем потягів 4 розряду в УЗТ ВО «Кривбасруда» (нині ВАТ «КЗРК»). 17.01.1990 року
з ним стався, нещасний випадок, внаслідок якого він втратив ліву ногу.
Висновком ЛТЕК від 07.05.1991 року він визнаний інвалідом 2 групи та
встановлено   80%   втрати,
висновком   ЛТЕК   від
21.05.1992   року   встановлено
60%

безстроково та
третя група інвалідності, у зв'язку із чим позивачу ВАТ «КЗРК» призначені
виплати відшкодування втраченого заробітку з 01.05.1992 року в сумі 3985, 17
грн., проте для коригування середнього заробітку відповідачем ВАТ «КЗРК» було
застосовано не всі коефіцієнти підвищення тарифних ставок та окладів
запроваджених на підприємстві у період з 1992 року, що призвело до
неправильного нарахування сум відшкодування шкоди, з приводу чого виник спір.

Ухвалюючи
рішення, суд розглянув не всі позовні вимоги. Так позивач ставив питання про
застосування до його середнього заробітку коефіцієнти 1, 743 та 2, 1, а суд,
ухвалюючи рішення, не вирішив питання про їх застосування чи не застосування.

Задовольняючи
позов частково та стягуючи з Фонду соціального страхування суми недоплачених
виплат за період з 01.04.2001 року, суд першої інстанції виходив з того, що при
перерахуванні позивачу сум страхових виплат підприємство помилково взяло до
розрахунку коефіцієнти росту реальної середньої заробітної плати, а не
встановлені спільними постановами дирекції і профспілкового комітету
підприємства коефіцієнти. У свою чергу Фонд соціального страхування також
продовжив виплату цих сум у неправильному розмірі.

Однак, з
таким висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для перерахування
щомісячних сум відшкодування шкоди, колегія суддів погодитись не може, оскільки
змінюючи розмір щомісячних виплат, суд не перевірив, чи відбулося фактичне
підвищення заробітної плати по підприємству, не витребував відомості про нарахування
і одержання заробітної плати за професією позивача за оспорюваний період, тобто
на час виплати відшкодування шкоди підприємством.

Крім
цього, відповідно до пункту 28 Правил відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня
1993 року № 472 (із наступними змінами і доповненнями), перерахований або
нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати
професійної працездатності не може бути більшим від середнього заробітку
відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи
протягом повного календарного або у перерахунку на повний календарний місяць
роботи, проте, вирішуючи спір, суд не звернув увагу на зазначене положення, та
не перевірив чи не буде перевищувати виплати відшкодування шкоди у перерахунку
на 100% середнього заробітку по професії позивача, а довідка про
срередньомісячний заробіток по професії складача поїздів УТЗ на час підвищення
тарифних ставок та окладів, яка долучена до матеріалів справи (а.с. 21 т.2) не
відповідає вимогам абз. 6 п. 28 Правил...

Крім
того, здійснюючи перерахунок розміру щомісячних страхових виплат відшкодування
шкоди виходячи з відкоригованої заробітної плати по професії позивача, суд
першої інстанції не врахував положення п 3.7.2 Порядку № 83 «Про призначення та
здійснення страхових виплат застрахованим особам (членам їх сімей),
затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України від 22.12.2005
року», згідно якого відкоригована заробітна плата не може перевищувати
максимальну величину, з якої справляються страхові внески до Фонду соціального
страхування на дату проведення перерахунку.

Також
рішення суду не відповідає "вимогам, викладеним у ст.. 215 ЦПК України
щодо його змісту. У рішенні відсутній розрахунок заборгованості за період з
1992 року по квітень 2001 року, судом не наведено підстави для застосування чи
не застосування коефіієнтівв підвищення тарифних ставок та окладів.

За таких обставин,
колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального
права та розглянуті не всі позовні вимоги, тому підлягає скасуванню в повному
обсязі, з направленням справи на новий розгляд в той же суд.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, п. 5 ч. 1 ст. 311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення
Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 вересня 2007 скасувати.
Справу направити на новий розгляд в той же суд в іншому складі.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.