Справа №
Головуючий 1 інстанції Наумік О.О..
РІШЕННЯ

Іменем України

25 грудня  2007 року Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого
судді Курило В.П. суддів   Санікової О.С.
,    Шамрило Л.Г. при секретарі  Степаненко В.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу
за

апеляційною   скаргою      Державного   підприємства   „Артемвугілля"   на
рішення

Микитівського
районного суду міста Горлівки від 28 вересня 2007 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства „Артемвугілля" про стягнення
компенсації втрати частини втраченого заробітку,

ВСТАНОВИВ:

У січні
2007 року позивач звернувся в суд з таким позовом до відповідача. Він посилався
на те,  що рішенням Микитівського
районного суду міста Горлівки від 30 травня 2003 року на його користь з
відповідача було стягнуто недораховані щомісячні суми відшкодування шкоди у
зв"язку з втратою ним професійної працездатності у розмірі 34431.16 грн.
за період з 30 липня 1993 року по 1 січня 2001 року.

Несвоєчасно
виплачені суми відшкодування шкоди підлягають компенсації. Тому позивач просив
компенсувати вказані суми.

Рішенням
Микитівського районного суду міста Горлівки від 28 вересня 2007 року позовні
вимоги задоволені. Стягнуто з Державного підприємства „Артемвугілля" на
користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров"я у зв"язку з виконанням
трудових обов'язків,  компенсацію втрати
частини втраченого заробітку в розмірі 10949 грн.

Стягнуто
з підприємства на користь держави судовий збір в сумі 109.49 грн. і витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді 1.50 грн.

В
апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог через те,  що воно суперечить нормам матеріального
права. Суд не врахував,  що позивач
пропустив передбачений  ст.  233 КЗпП України строк для звернення у суд з
вказаним позовом.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,  пояснення
представника позивача,  дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає,  що скарга
підлягає задоволенню,  рішення суду -
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних
вимог,  виходячи з наступного.

Судом
встановлено,  що під час роботи у
відповідача в 1982 році з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві.
Висновком МСЕК від 30 червня 1993 року з ЗО липня 1993 року позивачу
встановлено 70% втрати професійної працездатності за

сукупністю:
25% у зв"язку з травмою і 35% у зв"язку з професійним
захворюванням,  з ЗО червня 1995 року у
нього встановлено втрата 60 % професійної працездатності безстроково.

Рішенням
Микитівського районного суду міста Горлівки від 30 травня 2003 року стягнуто з
Державного підприємства „Артемвугілля" на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування шкоди,  заподіяної
ушкодженням здоров"я недораховані суми втраченого заробітку 34431.16 грн.,  а також судовий збір на користь держави
344.31 грн. Встановлена страхова виплата,
що підлягає щомісячній виплаті ОСОБА_1 3 1 квітня 2001 року відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві в сумі 802.73 грн. з подальшим корегуванням відповідно до діючого
законодавства з зобов"язанням провести з 1 квітня 2001 року перерахунок і
донарахування щомісячних сум (а.с. 4).

Задовольняючи
вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини відшкодування шкоди у
зв"язку з порушенням строків його виплати,
суд першої інстанції виходив з того,
що такі вимоги грунтуються на законі.

Але з таким
висновком суду першої інстанції погодитися не можливо.

Відповідно
до п. 43 Правил відшкодування власником підприємства,  установи і організації або уповноваженим ним
органом шкоди,  заподіяної працівникові
ушкодженням здоров"я,
пов"язаного з виконанням ним трудових обов'язків якщо потерпілому
або особам,  які мають право на
відшкодування шкоди,  з вини власника
своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди,  то ця сума виплачується без обмеження
протягом будь-якого терміну і підлягає корегуванню у зв"язку із зростанням
цін на споживчі товари та послуги у порядку,
встановленому  ст.  34 Закону України „Про оплату праці".
Виплата суми відшкодування шкоди,  яку
своєчасно не отримав потерпілий,
провадиться за останній час,  але
не більше ніж за три роки до подачі заяви про відшкодування шкоди.

Як видно
з матеріалів справи,  рішення
Микитівського районного суду міста Горлівки про стягнення з відповідача на
користь позивача недорахованих і невиплачених сум відшкодування шкоди ухвалене
30 травня 2003 року. В своїй позовній заяві позивач просив нарахувати і
стягнути компенсацію втрати частини відшкодування шкоди за період з січня 1998
року по березень 2001 року.

В суд з
вказаною позовною заявою позивач звернувся у січні 2007 року,  тобто після спливу трирічного строку для
звернення у суд,  передбаченого п. 43
Правил відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,  заподіяної працівникові ушкодженням
здоров"я,  пов"язаного з
виконанням ним трудових обов'язків.

В
засіданні суду першої інстанції а також суду апеляційної інстанції позивач не
надав переконливих доказів наявності у нього поважних причин для пропуску
зазначеного строку. Тому у суду першої інстанції не було підстав для
задоволення позовних вимог.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального права,  не
застосував закон,  який мав бути
застосований,  зокрема п.43 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,  заподіяної працівникові ушкодженням
здоров"я,  пов"язаного з
виконанням ним трудових обов'язків,
ухвалив незаконне рішення. Вказані обставини відповідно до п.4 ч. 1  ст.
309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції
з ухваленням нового рішення.

Оскільки
позовні вимоги не грунтуються на законі,
в їх задоволені необхідно відмовити.

Керуючись  ст.
ст.  304,  307,
309,  313,  316 ЦПК України апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу задовольнити. Рішення Микитівського районного суду міста Горлівки від 28
вересня 2007 року скасувати. В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Державного
підприємства „Артемвугілля" про стягнення компенсації втрати частини втраченого
заробітку відмовити.

Рішення
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу його проголошення і
може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня проголошення рішення суду апеляційної
інстанції.