УХВАЛА

Іменем   України

31   травня 2007 року колегія  суддів судової палати у  цивільних справах

апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого
- судді Матюшенка І.В.

суддів: Малахової Н.М., Жизневської А.В.

при секретарі судового

засідання Кульчицькій І.В.

з участю сторін

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

апеляційну  скаргу
товариства  з  обмеженою
відповідальністю  „РУТА"   на

рішення
Малинського районного суду від 13 квітня 2007 року у справі за

позовом
ОСОБА_1 до ТОВ „РУТА" про поновлення на роботі,

стягнення  середнього заробітку за час  вимушеного прогулу та моральної

шкоди,

встановила:

У поданій
апеляційній скарзі ТОВ „РУТА", посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, просить скасувати
рішення суду від 13 квітня 2007 року, яким: визнано неправомірним наказ
№ 118 від 27.11.2006 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді бухгалтера ТОВ
„РУТА" з 27 листопада 2006 року; стягнуто з ТОВ „РУТА" на користь
ОСОБА_1 1748 грн. 40 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 400
грн. на відшкодування моральної шкоди. Апелянт зазначає, що суд неправильно
застосував положення ст. 49-2 КЗпП України а також ст. 1167 ч.1 ЦК України
при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди.

ОСОБА_1 заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду
законним та обґрунтованим.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких
підстав.

Встановлено, що
відповідно до наказу по ТОВ „РУТА" від 13 лютого 2006 року № 151 (а.с.11)
позивачка була переведена з посади виконувача обов'язків головного бухгалтера
на посаду бухгалтера ТОВ „РУТА". Наказом по товариству від 19 липня 2006
року № 74 (а.с.13) ОСОБА_1 була попереджена про майбутнє звільнення і з 27
листопада 2007 року звільнена з роботи в зв'язку із скороченням штату за п. 1
ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.12).

Згідно ч. 2 ст.
49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами
в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві,
в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення

2

на іншу роботу на тому ж підприємстві,
в установі, організації працівник, за своїм розсудом звертається за допомогою
до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Оскільки
позивачці не була запропонована інша робота у товаристві за наявності вакантних
посад, що підтверджується інформацією Малинського міського центру зайнятості
від 30 березня 2007 року (а.с.98) і не заперечується відповідачем, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку щодо неправомірного звільнення позивачки
та необхідності поновлення її на роботі. Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 за
станом здоров'я не могла виконувати роботу охоронника чи двірника є
безпідставними, оскільки наявність у позивачки інвалідності третьої групи
загального захворювання за відсутності
медичного висновку про неможливість виконання такої роботи не є достатнім
доказом на підтвердження доводів апеляційної скарги.

Підстави
відшкодування моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав
передбачені ст. 237-1 КЗпП України, а тому посилання апелянта на неправильне
застосування судом норм ст. 1167 ЦК
України також є безпідставним. При
визначенні розміру завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, судом першої інстанції
враховані усі обставини справи, а тому позовні вимоги в цій частині
задоволені частково на суму 400 грн.

Рішення суду
постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу товариства з обмеженою відповідальність „РУТА" відхилити.

Рішення
Малинського районного суду від 13 квітня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.