Справа № 22-2754
Головуючий у І інстанції: Токар Л.В.
Суддя-доповідач: Нікушин В.П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2007
року                                                               м.
Вінниця

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у
складі:

Головуючого:
Нікушина В.П.

Суддів:
Копаничук С.Г., Гуцола П,П.

При секретарі:
Шевчук Л.В.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці від 11 жовтня 2007 року, ухвалене по
справі за позовом ОСОБА_1 до міського комунального підприємства ЖЕК-№10,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої
залиттям квартири,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2006
року ОСОБА_1 звернувся
в суд з вказаним позовом лише до ЖЕКу - №10 в ході розгляду справи по суті в
якості співвідповідачів були залучені подружжя ОСОБА_2.

В підтвердження
своїх позовних вимог він посилався на такі обставини.

8 серпня 2005
року через недбале ставлення до приладів водопостачання, мешканці квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залили водою його квартиру під АДРЕСА_2.

Працівники
ЖЕКу-№ 10 припинили водопостачання будинку і не з'ясувавши причин затоплення та
не усунувши їх 11 серпня 2005 року відновили водопостачання і його квартиру
було залито знову.

В результаті
йому цим залиттям заподіяно матеріальної шкоди на 5100 грн. та моральної шкоди,
яку він визначив у розмірі 20 тис. грн.

Рішенням суду
першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково і ухвалено стягнути
з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
користь позивача 5149 грн.30 коп. матеріальної шкоди та судові витрати
відповідно до задоволених вимог. В решті позовних вимог до подружжя ОСОБА_2
відмовлено.

В позові до ЖЕКу
- №10 ОСОБА_1 взагалі відмовлено. З рішенням суду Клименко не погодився і
оскаржив його в апеляційному порядку, вважаючи його незаконним з посиланням на
те, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, не об'єктивно
оцінені докази, що в свою чергу призвело до неправильного застосування норм
матеріального права та ухвалення незаконного рішення.

В підтвердження
своїх доводів ОСОБА_1 стверджував,
що відповідно до договорів про сумісне обслуговування будинку та прибудинкової
території, що укладені між мешканцями будинку АДРЕСА_1 та ЖЕКом - №10, саме на
ЖЕК покладається обов'язок усунення несправностей під час виникнення аварійних
ситуацій. Окрім того посилаючись на Закон України "Про житлово-комунальні
послуги" ОСОБА_1 вказав,
що працівники ЖЕКу №-10 могли проникнути в квартиру де сталась аварія для її
ліквідації, чого вони не зробили. Саме ці діяння він вважає такими, що
знаходяться в причинному зв'язку із заподіяною йому шкодою.

ОСОБА_1 також стверджував, що в результаті затоплення, що сталось
з вини працівників ЖЕКу-№10 він зазнав душевних страждань, погіршався стан
здоров'я, стався гіпертонічний криз і тому суд першої інстанції безпідставно
відмовив в задоволенні його позову в частині, що стосується моральної шкоди.

Колегія суддів,
заслухавши доповідача, ОСОБА_1, відповідачку ОСОБА_2, перевіривши обґрунтованість
апеляційної скарги в межах вимог, відповідність доводів, наведених в ній
фактичним обставинам справи, а також законність оскаржуваного рішення, дійшла
наступного висновку.

Як вбачається із
позовної заяви ОСОБА_1 затоплення його квартири 8 серпня 2005 року сталось
із-за халатного ставлення до сантехнічного обладнання мешканцями кв.99, а саме
подружжям Саган.

Дану обставину
підтвердив ОСОБА_1 і в
судовому засіданні.

Не заперечувала
цього твердження і сама відповідачка ОСОБА_2 при розгляді справи 12 жовтня 2006
року (а.с.136), яка пояснювала, що в своїй квартирі вона та чоловік забули
закрити кран і тому сталось затоплення квартир сусідів, в цей час вони
перебували на дачі. Із її пояснень також слідує, що станом на 11 серпня 2005
року коли сталось повторне затоплення причина попереднього затоплення не була
усунена, оскільки в її квартирі з 8 по 11 серпня 2005 року ніхто не перебував і
кран в її квартирі не перекривався.

Отже наведені
докази вказують на те, що причиною затоплення квартири позивача, як в першому
так і другому випадку стало недбале ставлення мешканців АДРЕСА_1 до
сантехнічного обладнання.

Намагання в
послідуючих судових засіданнях стверджувати, що затоплення сталось через порив
трубу у їхній квартирі, судом першої інстанції обгрунтовано не прийняті до
уваги.

Відповідно до
договору про сумісне обслуговування будинку та прибудинкової території на ЖЕК
№-10 покладено обов'язок по забезпеченню роботи технічного обладнання будинку.
Отже в разі виникнення пориву системи водопостачання в АДРЕСА_1 її власники
мали б викликати для його ліквідації працівників ЖЕКу №-10.

Представник ЖЕКу
в судовому засіданні заперечив факт пориву водопроводу в квартирі подружжя
ОСОБА_2, оскільки заявка про усунення такого пошкодження від них не надходила і
в журналі реєстрації заявок не зареєстрована.

Доводи ОСОБА_1
про те, ЖЕК №-10 зобов'язаний був проникнути в квартиру подружжя ОСОБА_2 у їх
відсутність та усунути причини затоплення суперечать ч.3 ст. 17 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги" в якій передбачається
несанкціоноване проникнення до житла лише у випадку врятування людей та майна.

Отже працівники
ЖЕКу-№10 не мали права проникати в квартиру відповідачів подружжя ОСОБА_2 без
їх згоди.

Як вбачається із
матеріалів справи працівниками ЖЕКу були прийняті міри для припинення
водопостачання в квартиру №99 з якої відбувалось затоплення, а також прийняті
міри до пошуку подружжя ОСОБА_2.

Представник ЖЕКу
в судовому засіданні (а.с.134), підтвердив, що дійсно 8 серпня 2005 року, коли
сталось затоплення квартири позивача було припинене водопостачання будинку
АДРЕСА_1 тому, що не було власників АДРЕСА_1 звідки відбулося залиття.

Однак хтось із
мешканців будинку самовільно, маючи доступ до вентилів, що розміщенні в місцях
загального користування відновив подачу води до будинку 11 серпня 2005 року.
Через що сталось повторне залиття квартири позивача.

Твердження
позивача про те, що залиття водою сталось з вини працівників ЖЕКу в зв'язку з
тим, що вони відновили постачання гарячої води не попередивши про це мешканців
будинку є безпідставним.

Згідно довідки
державного підприємства "ТКЕ Маяк", яке здійснює постачання гарячої
води до будинку АДРЕСА_1 в період з 4 липня по 29 серпня 2005 року постачання
гарячої води до вказаного будинку не здійснювалось.

Ця обставина
знайшла своє підтвердження і в акті опломбування вентиля, через який
здійснюється постачання гарячої води (а.с.10).

Отже сукупність
приведених доказів вказує, що доводи апеляційної скарги щодо заподіяння
матеріальної шкоди є безпідставними.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 в частині заподіяння йому моральної шкоди не доведені. В їх
підтвердження ним не наведено жодної конкретної обставини, яка б вказувала на
заподіяння такої шкоди. Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в
задоволенні позову в цій частині.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці від 11 жовтня 2007 року, ухвалене по
справі за позовом ОСОБА_1 до міського комунального підприємства ЖЕК-№10,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.