Справа №22
Головуючий у І інстанції Гаврилова І Л.
Доповідач Ігнатоля Т.
УХВАЛА

Іменем
України

6 лютого 2007
року    колегія
суддів  судової палати у цивільних
справах    Апеляційного суду Донецької
області в складі :

головуючого Ігнатоля Т.Г. суддів   Кочегарової Л.М., Козлова О.М. з участю
секретаря Фік К.В. розглянувши   у
відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі     справу
за позовом ОСОБА_1       до    Відкритого    акціонерного    товариства „Металургійний  комбінат „Азовсталь" ( далі  ВАТ „МК "Азовсталь") про    стягнення заробітної плати та відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача на рішення Орджонікідзевського
районного суду М.Маріуполя від 1
грудня 2006 року,-

встановила:

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 1 грудня 2006 року у
задоволенні позову ОСОБА_1. про стягнення недоплаченої заробітної плати за
період з 16 квітня 2003 року по 31 серпня 2005 року в розмірі 23800 грв і
відшкодування моральної шкоди в розмірі 23800
грв. відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивач просить рішення суду скасувати і постановити нове про
задоволення його позову, посилаючись на те, що судом неправильно застосовані
норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги,
заперечення представника відповідача, який просив відхилити апеляційну скаргу,
перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.94
КЗпП України та ст.1 Закону України „Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним
орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до
ст.66 цього Кодексу працівникам надається перерва для відпочинку і харчування
тривалість не більше двох годин. Перерва не включається в робочий час.

У відповідності
зі ст.61 даного Кодексу на безперервно діючих підприємствах, в установах,
організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і
на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для
даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу,
допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової
організації підприємства, установи, організації запровадження підсумованого
обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не
перевищувала нормального числа робочих годин.

Відмовляючи у
задоволенні позову, суд виходив з того, що роботодавцем були встановлені умови
праці, з якими позивач погодився при прийомі на роботу , працював і
отримував за виконану роботу заробітну плату; що позивач не надав жодного
доказу, що ВАТ „МК „Азовсталь", як роботодавець має будь - яку
заборгованість перед ним по заробітній платі

2

Колегія суддів
вважає, що такий висновок суду відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивач знаходився в трудових відносинах з відповідачем з 16.04.2003 року і працював
стрілком - контролером
третьої категорії у відділ безпеки ВАТ'МК „Азовсталь"(а.с. 94).

Згідно наказу №131 від 30.08.2005 року ОСОБА_1.
звільнений за ст.38 КЗпП України з 31.06.
2005 року ( а.с. 97).

З умовами праці
та Правилами внутрішнього трудового розпорядку позивач був ознайомлений
особисто при прийомі на роботу.(а.с. 95,96).

Відповідно до
умов праці та п.7.1 „Правил внутрішнього трудового розпорядку",
затверджених на зборах трудових колективів ВАТ „МК„Азовсталь" 10.09.2003 року, час
початку та закінчення роботи встановлюється графіками роботи для кожного
структурного підрозділу з урахуванням річного фонду робочого часу.

ОСОБА_1.
працював згідно графіка №7
роботи і відпочинку працівників ВАТ „МК „Азовсталь" чотирьох
бригадного, двозмінного, безперервного з тривалістю робочої .зміни 10,5 годин і з
перервою на відпочинок 2
години, який був розроблений у відповідності зі ст.61 КЗп П України, якою
передбачений підсумований облік робочого часу.( .с. 21,22,23).

Часи служби,
перерви та номери постів фіксувалися у постових відомостях, які складалися на
кожну зміну і підписувалися всіма постовими, в тому числі і позивачем ОСОБА_1.,
що підтверджується оглянутими в судовому засіданні постовими відомостями.

Заробітна плата
ОСОБА_1. за виконану роботу щомісячно нараховувалася і сплачувалася не менш, як
за 10,5 годин за
кожну зміну, що підтверджується розрахунковими листами (а.с. 36 -67).

З урахуванням
зазначених вимог закону і обставин справи, суд першої інстанції повно, всебічно
і об"єктивно дослідивши матеріали справи, обгрунтовано прийшов до висновку
про відсутність підстав для стягнення на користь позивача заробітної плати за
час перерви і відшкодування йому моральної шкоди, оскільки встановлені умови
праці, при яких позивач працював в межах тривалості робочого часу та мав
перерву, відповідали чинному законодавству. Доказів про наявність
заборгованості по заробітній платі відповідача позивачем не надано.

Обставини, на
які позивач посилається в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду
першої інстанції і не спростовують правильність висновків суду, викладених в
рішенні. Ніяких нових доказів чи обставин, які б могли вплинути на рішення суду
не надано.

Колегія суддів
вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального і
процесуального права, а тому
підстав для його скасування немає

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-314 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду М.Маріуполя від 1 грудня 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двох місяців з моменту набрання чинності шляхом подачі
касаційної  скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.