справа
№2-913/2007
21 листопада 2007 р.                                                                           м. Городня
Городнянський районний суд Чернігівської області у складі
-     головуючого - судді                 Криворученко
-     при секретарі                            Марченко
участю представника відповідача Самійленко Л.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду у м. Городня цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до відділу освіти Городянської районної державної адміністрації, третьої особи
на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору Головного
управління Державного казначейства України в Чернігівській області про
стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням
термінів її виплати, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відділу освіти
Городянської районної державної адміністрації, третьої особи на боці
відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору Головного управління
Державного казначейства України в Чернігівській області про стягнення
компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її
виплати за період з 01.06.99 р. по 31.08.02 р.
Позивач у позовній заяві зазначила, що вона відповідно до вимог ст.57
Закону України „Про освіту” отримала заборгованість по заробітній платі у
вигляді своєчасно не виплаченої надбавки за вислугу років як педагогу та
матеріальної допомоги на оздоровлення. Згідно ст. 34 Закону України „Про оплату
праці” та ПКМУ №1427 від 20.12.1997 року повинна нараховуватись та виплачуватись
компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її
виплати. Просить стягнути з відділу освіти компенсацію втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.
У судове засідання позивач не з'явилась, 13.11.2007 року надала письмову
заяву згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить справу
розглянути без її участі. /а.с.13/
Представник відповідача по справі у судовому засіданні заявлений позов не
визнала і пояснила, що у зв'язку з не фінансуванням з бюджету виплат
передбачених ст.57 Закону України „Про освіту”, відсутністю відповідних
бюджетних асигнувань протягом 1997-2000 років працівникам районного відділу
освіти не проводилось нарахування надбавки за вислугу років та допомоги на
оздоровлення при наданні щорічної відпустки педагогічним працівникам. Ці
виплати не були нараховані, не вівся їх облік, вони не відносились до
кредиторської заборгованості. Згідно Закону України „Про реструктуризацію
заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону України "Про
освіту" педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників
навчальних закладів” від 09.09.2004 року №1994-IV врегульовано правовідносини з цього
питання і цим Законом не передбачено виплати компенсації втрати частини доходів
у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Крім того, спільним листом
Міністерства освіти і науки України, Мінфіну України за погодженням з Мінпраці
та соціальної політики України, Державним казначейством України від 30.11.2005
року №1/9-681 роз'яснено, що виплата згідно Закону України „Про
реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону
України "Про освіту" педагогічним, науково-педагогічним та іншим
категоріям працівників навчальних закладів” від 09.09.2004 року №1994-IV є разовою
виплатою державного бюджету, яка здійснюватиметься протягом п'яти років. Таким
чином, вимоги позивача є такими, що суперечать бюджетному законодавству і
компенсація нарахуванню та виплаті не підлягає.
Представник третьої особи на боці відповідача у судове засідання не
з'явився, згідно листа №14-13/748/8426 від 07.11.2007 року ГУ ДКУ в
Чернігівській області просить справу розглянути без участі їх представника і у
задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Суд заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали
справи та дослідивши надані сторонами докази до і під час попереднього судового
засідання, встановив наступні обставини і визначені відповідно до них
З довідки №5 від 31.10.2007 р.
директора Солонівської ЗОШ встановлено, що ОСОБА_1 дійсно працює на посаді
вчителя з 15.09.2003 року. /а.с.2/
Дослідженням трудової книжки
позивача НОМЕР_1 встановлено, що її педагогічний стаж розпочався з 15.08.1984
З довідки ДВС Городнянського районного управління юстиції №01-29/1/8176 від
01.11.2007 р. встановлено, що ОСОБА_1 21.09.2007 року перераховано грошові
кошти в сумі 1799.14 грн. згідно виконавчого листа №2-53 Городнянського
районного суду від 13.03.07 про стягнення з відділу освіти на її користь
заборгованості. /а.с.3/
Дослідженням довідки відділу освіти без номеру та дати встановлено, що
компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати становить позивачу ОСОБА_1 409.62 грн. за період з 31.05.1999 року по
31.08.2002 року. /а.с.5/
Відповідно положень ст. 233 КЗПП України в редакції статті
до 11.07.2001 року, працівник мав право звернутися з заявою про вирішення
трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення свого права. 11.07.2001 року з прйняттям
Закону України №2620-ІІІ, згідно якого ст.233 КЗПП доповнено частиною другою, у
разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до
суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження
будь-яким строком. Суд, з'ясувавши причини пропущення позивачем тримісячного
строку звернення до суду, що того вимагала стаття 233 КЗПП України в редакції
до 11.07.2001 року, прийшов до висновку, що він не пропущений оскільки тільки у
2007 році, позивач отримала заборгованість по заробітній платі, і за таких
обставин, суд вважає, що позивачем недопущено порушення строків зверення до
суду за захистиом свого трудового права.
Статтею 55 Конституції України зазначено, що кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Стаття 22 Конституції
України наголошує, що при прийнятті нових законів або  внесенні
змін  до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Стаття 43
Конституції України проголошує, що кожен має право на належні, безпечні і
здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право
на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
В статті 57 Закону України „Про
освіту”, якою визначені гарантії держави педагогічним, науково-педагогічним
працівникам та іншим категоріям працівників навчальних закладів, визначено, що
держава забезпечує вказаній категорії працівників виплату надбавок за вислугу
років щомісячно у відсотках до посадового окладу ( ставки заробітної плати)
залежно від стажу педагогічної роботи та виплату допомоги на оздоровлення у
розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати ) при наданні
щорічної відпустки. Відповідно до ст.94 КЗПП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.  Відповідно до
частини 2 статті 2 Закону України „Про оплату праці”, додаткова заробітна
плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачу неправомірно своєчасно не
виплачувалась надбавка за вислугу років, яка є частиною її заробітної плати,
чим порушено її конституційне право на своєчасне одержання винагороди за працю.
Згідно положень ст. 34 Закону України „Про оплату праці”, компенсація
працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її
виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін  на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством. Цей порядок врегульовано законодавством,
зокрема Законом України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням  строків їх виплати”
від 19 жовтня 2000 року N 2050-III,
Постановою КМУ від 20 грудня 1997 р. N 1427  „Про затвердження Положення про порядок
компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням
термінів її виплати”, Постановою КМУ від 21 лютого 2001 р. N 159  „Про затвердження Порядку проведення компенсації
громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі та підлягає стягненню з відділу
освіти Городнянської районної державної адміністрації нарахована позивачу
компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її
Відповідно до ст.88 ЦПК України з відділу освіти Городнянської
райдержадміністрації слід стягнути судові витрати по справі.
На підставі викладеного й у відповідності до положень ст.ст. 22, 43, 55, 58
Конституції України, ст. 57 Закону України „Про освіту”, ст.2, ст. 34 Закону
України „Про оплату праці”, ст. 233 КЗПП
України, Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати” від 19 жовтня 2000 року N
2050-III, Постанови КМУ від 20 грудня 1997 р. N 1427 „Про затвердження
Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням термінів її виплати”,
Постанови КМУ від 21 лютого 2001 р. N 159  „Про затвердження Порядку проведення
компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати”, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
Стягнути з відділу освіти Городнянської районної
державної адміністрації Чернігівської області на користь ОСОБА_1 - 409.62 грн.
компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати за період з 31.05.1999 року по 31.08.2002 року.
Стягнути з відділу освіти Городнянської районної
державної адміністрації 51 грн. державного мита (судового збору) на користь
держави та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
цивільної справи на користь державного бюджету Городнянського району  Чернігівської області.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК
України.

Суддя:
Криворученко Д.П.