Справа
№2-40/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

27
квітня  2007 року                   Місцевий Корюківський районний суд Чернігівської

області у
складі:

головуючого -
судді Чурупченка М.І.,

при секретарі -
Макуха О.О.,

позивача -
ОСОБА_1., захисника
позивача - ОСОБА_2,

представника
відповідача - Авдошина
Д.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Корюківці в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ПЧ-1 Конотопської дистанції колії
Південно-Західної залізниці про поновлення строку для звернення до суду,
поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу ,-

встановив:

Позивач 22 грудня 2007 року звернувся до суду з цим
позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював у відповідача, а з 10
липня 2006 року, згідно наказу №4-ос від 06.01.2006 року працював монтером, а
27.09.2006 року був звільнений з роботи під тиском за власним бажанням.
Показав, що причиною звільнення з роботи послужило те, що він 22.09.2006 року
був на роботі в службовому кабінеті, потім до кабінету зайшов майстер і побачив
під столом пляшку пива і звинуватив його, що він перебуває в стані сп'яніння і
відправив додому. 25.09.2006 року коли він прийшов на роботу, то майстер до
роботи не допустив і направив до контори дистанції колії. В конторі дистанції колії
начальник ОСОБА_3. наполіг, щоб він написав заяву про звільнення за власним
бажанням і дату про звільнення в заяві поставив 22.09.2006 року. 27.09.2007
року звільнили з роботи, але він вважає, що звільнення відбулось незаконним,
тому просить поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу. Просить поновити строк на оскарження, оскільки вважає, що
він пропущений з поважних причин, так, як після звільнення звертався з скаргами
до прокуратури, кадрової та соціальної політики з цих питань і 22.11.2006 року
прокуратурою рекомендовано звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1. та його захисник
позов підтримали і просять його задовольнити, оскільки порушень трудового
законодавства сам ОСОБА_1 не допускав, а заяву про звільнення написав під
тиском керівництва ПЧ-1 Конотопської дистанції колії Південно - Західної
залізниці.

Представник належного відповідача Авдошин Д.О. в судовому
засіданні позов не визнав, надав письмове заперечення і просить суд відмовити у
його задоволенні, оскільки позивач пропустив місячний строк на оскарження
наказу про звільнення з роботи, також звільнення відбулось відповідно його
письмової заяви та у відповідності трудового законодавства. Тиску на його
ніякого не було з боку керівництва, що було і перевірено прокуратурою та
Головним управлінням праці, також він як працівник зарекомендував себе з
негативної сторони, вільних посад зараз нема, тому і підстав на цей час нема,
щоб повторно прийняти добровільно його на роботу.

Свідок ОСОБА_4. в судовому засіданні показав, що дійсно
22.09.2006 року близько 8.40 годин робив об'їзд та зайшовши на пост де
знаходивсь позивач, побачив, що той лежав на лаві у службовому приміщенні і під
лавою стояла наполовину випита пляшка пива 1 літр і були ознаки алкогольного сп'яніння.
Чиє пиво позивач не пояснив, а коли йому сказав, щоб писав пояснення та що буде
медичне його освідування і виканий начальник ПЧ-1, то позивач сів на велосипед
і поїхав з посту, тобто з робочого місця і більше не з'явився. Після цього були
складені відповідні документи та надані керівництву. Також свідок показав, що
позивач характеризується як працівник негативно.

Свідок ОСОБА_3. в судове засідання не з'явився, а надав
письмове пояснення в якому вказав, що дійсно позивач ОСОБА_1 неналежно ставився
до роботи, а коли подав письмову заяву про звільнення за власним бажанням, то
його звільнили і тиску ніякого не було на нього, а все було зроблено згідно
законодавства.

Отже пояснення свідків свідчать про те, що прискіпливого
ставлення до позивача не було, а він сам подав заяву про звільнення з роботи за
власним бажанням, що перевірено відповідними службами.

Як
встановлено судом,  позивач перебував в
трудових відносинах з відповідачем. Працював монтером колії з 10.07.2006 року
та був підмінним черговим по переїзду до його звільнення за власним бажанням з
22.09.2006. 27.09.2006 року було видано наказ про звільнено з роботи

позивача за
власним бажанням відповідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №248/ос.
Передумовою звільнення позивача з даних підстав послужила його письмова заява,
що не суперечить трудовому законодавству. Після видачі наказу 27.09.2007 року
про звільнення позивача з роботи за власним бажанням він не оскаржив наказ про
звільнення відповідно законодавства в місячний строк. До суду звернувся
22.12.2006 року після видачі йому наказу та трудової книжки, які отримав
27.09.2006 року, і просить поновити його на роботі, так як вважає, що незаконно
звільнився. Наказ про звільнення не оскаржував і в судовому засіданні не
просить скасувати наказ про його звільнення, а просить поновити на роботі.
Твердження позивача суперечать свідченням свідків та письмовим записам. Також
позивач в місячний строк відповідно ст. 233 КЗпП України про звільнення не
звернувся до суду для вирішення спору і не оскаржив даний наказ про звільнення,
а тільки коли його мати писавши скарги в прокуратуру і Управління кадрів, яка
не є позивачем по даному спору, отримала відповіді про звільнення позивача, він
тільки 22.12.2006 року звернувся до суду і підняв питання про поновлення на
роботі не оскаржуючи наказ про звільнення за власним бажанням, тому враховуючи
дані обставини суд приходить до висновку, що його твердження про незаконне
звільнення до уваги прийняті бути не можуть, так як не знайшли свого
підтверження і не доведені в судовому засіданні, та строк пропущено позивачем
без поважних причин і поновленню не підлягає.

В
судовому засіданні було досліджено матеріали надані відповідачем, які повністю
підтверджують правомірність звільнення позивача за власним бажанням і не суперечать
трудовому законодавству.

Відповідно трудового законодавства України, працівник
може звернутись з заявою до суду у справах про звільнення в місячний строк з
дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки ст.
233 КЗпП України, а позивач 27.09.2006 року отримавши наказ і трудову книжку
звернувся до суду 22.12.2006 року більше 2-х місяців, тому виходячи з
вищевказаного, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1. про поновлення на роботі після звільнення
задоволенню не підлягають, оскільки не доведено пропущення строку з поважних
причин та незаконного звільнення з роботи.

Оскільки вказані позовні вимоги задоволенню не
підлягають, тому не підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

За підстав, що позов задоволенню не підлягає, а позивач
по даній категорії справ звільнений від сплати державного мита, а позов
задоволенню не підлягає тому з позивача слід стягнути витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду даної цивільної справи, а від
сплати державного мита звільнити.

Керуючись ст. ст. 40,115, 116, 117, 232, 233, 235, 236 КЗПП України, ст.
ст. 81, 88, 213, 215-218 ЦПК України , суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПЧ-1 Конотопської
дистанції колії Південно-Західної залізниці про поновлення строку для звернення
до суду, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу - відмовити.

Звільнити
ОСОБА_1 від сплати державного мита.

Стягнути з ОСОБА_1 - 30 (тридцять) гривень на користь держави витрати на
інформаційно технічне забезпечення розгляду даної цивільної справи.

На
рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення може бути подано
заяву про апеляційне оскарження і після подачі якої протягом двадцяти днів може
бути подано апеляційну скаргу.