Справа № 2-484 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

27 квітня 2007 року                                                                  Рівненський     районний     суд

Рівненської
області в особі:

судді Красовського О.

при секретарі Хрусюк Л.

з участю прокурора Янчевської А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Рівне (заочний розгляд) справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, та як законного представника неповнолітніх
дітей - ОСОБА_3, ОСОБА_4про визнання осіб такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням, -

встановив:

Позивач просить
суд винести рішення, яким визнати відповідачку та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право на користування
житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на
праві власності йому належить будинок. В цьому будинку зареєстрована
відповідачка, її неповнолітні діти. Проте відповідачка разом з дітьми не
проживають в будинку з червня 2004 року. Місце їх перебування позивачеві не
відоме. Посилаючись на положення ЦК
та ЖК України, Закону України „Про власність", просить суд задоволити позов.

Відповідачка в
судове засідання не з'явилася.

Відповідно до ч.
1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який
належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини
неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Суд вважає,
що по справі є можливість ухвалити судове рішення на підставі наявних доказів.
Позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Як встановлено в
судовому засіданні, на праві приватної власності позивачеві належить
будинковолодіння АДРЕСА_1. В цьому будинку зареєстровані позивач, його син,
невістка з двома дітьми.

В червні 2004
році відповідачка разом з дітьми залишила будинковолодіння, та

2

перейшла проживати до своїх батьків (з її слів).

Вказані обставини підтвердили свідки ОСОБА_5., ОСОБА_6. Свідки додали, що з того часу відповідачка жодного разу не
приїздила до будинку позивача; не повідомляла про своє місце
перебування.

Отже, червня 2004 року відповідачка не веде спільне господарство із сім'єю
позивача. Вона не приймає участі в утриманні
будинку (ні фізично, ні грошима); не сплачує комунальні платежі, не користується ні електроенергією, ні газом, іншими
комунальними послугами.

Стаття 4 Закону України "Про власність" вказує, що власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не
суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської
та іншої, не забороненої законом, діяльності, зокрема, передавати його
безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам.

В статті 48 Закону України "Про власність" зазначається, що
власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права
володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319
ЦК України, власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування
та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки. Членами
сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають
разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не
було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Отже, за змістом статті 156 ЖК України, відповідачка перестала бути членом
сім'ї позивача.

Суд зважає і на положення статті частини 405 ЦК України, згідно з якими член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла або законом.

Про відсутність відповідачки та її неповнолітніх дітей в помешканні
позивача стверджують акти (від 23.03.06 p., 10.07.06 p., 18.09.06 p.), згідно яких вказані особи не проживають
в будинку позивача.

Таким чином, відповідачка та її неповнолітні діти втратили право на
користування житловим приміщенням, що належить позивачеві.

Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.
10, 60, 11, 88, 212, 214, 215, 225, 226 ЦПК України; ст.ст. 4, 48, Закону
України «Про власність»; ст.ст. 317, 319, 391, 405 Цивільного кодексу України
2003 року; ст.ст. 64, 156 ЖК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити повністю.

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1.; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. визнати такими,
що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1, та
належить ОСОБА_1.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_116 грн. 00 коп. - судові витрати.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з
дня отримання копії заочного рішення.

Рішення набирає
законної сили через 10 днів з дня проголошення, якщо його не буде оскаржено в
апеляційному порядку. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої
інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються апеляційному суду через суд першої інстанції, який
ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення може бути також оскаржене і без подання заяви про апеляційне
оскарження у випадку подання апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення. У випадку неподання заяви про апеляційне оскарження у
10-денний строк рішення набуває законної сили після закінчення цього строку.
Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але не подано в подальшому
апеляційну скаргу в 20-денний строк, то рішення набирає законну силу.