справа № 2-583/2007 p.
РІШЕННЯ

іменем   України

18 квітня 2007
року               Ірпінський міський суд
Київської області в складі:

головуючого                          судді Савченка С.І.

при
секретарі                          Забарило
О.С.,

за участю
позивачів                                      ОСОБА_1,
ОСОБА_2

представника
позивача                    ОСОБА_4

відповідача                                         ОСОБА_3

представника
відповідача                 ОСОБА_5

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду в мірпінь
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2до
ОСОБА_3, 3-тя особа Бучанське державне комунальне житлово-експлуатаційне підприємство
про виселення, -

встановив:

Позивачі в лютому 2007 р. звернули до суду із даним позовом, який
мотивували тим, що відповідач у справі - їх невістка, дружина їх сина ОСОБА_5 Позивач ОСОБА_2 є наймачем
АДРЕСА_1 яка не приватизована і знаходиться на балансі Бучанського ДК ЖЕП. В
квартирі зареєстровані та проживають позивачі та їх син. Також у квартирі
проживає без реєстрації відповідачка. Вказували, що відповідачка проживає у
квартирі незаконно. Вона вселилася в квартиру самочинно, бо на її вселення
позивачі не давали ні усної, ні письмової згоди. В результаті проживання в
квартирі виникають конфлікти. Просили згідно ст. 109 ЖК України виселити
відповідача зі спірної квартири, як особу, яка самочинно вселилася до квартири,
без надання іншого жилого приміщення.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов
підтримала, підтвердила наведені в позові обставини, просила задоволити.

Позивачі ОСОБА_1. в
судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що відповідач мешкає у спірній
квартирі з 24.11.2004 р. і між ними склалися вкрай неприязні стосунки.

Позивач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов підтримав просив задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в
судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що вселилася до спірної квартири
не самовільно, а за усною згодою позивачів та з дозволу їх сина ОСОБА_5 з яким на той
час співмешкала, а пізніше у 2005 р. одружилася. Весь цей час між нею та
позивачами були нормальні стосунки, вона із Вінницької області, де мешкають її
батьки, привозила для позивачів продукти харчування, кормила сім"ю, чому
позивачі ставлять питання про її виселення не може пояснити. Просила відмовити
в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не
визнав, пояснив, що відповідач його дружина, яка з 24.11.2004 р. проживає в
спірній квартирі з його згоди та усної згоди батьків, позивачів у справі.
Вказав, що спір виник між ними та батьками у зв"язку з тим, що батьки
зловживають алкоголем, а він з дружиною перешкоджають їм у цьому. Просив в
позові відмовити.

Суд, вислухавши доводи та заперечення учасників,
дослідивши по справі письмові докази, вважає, що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені слідуючі обставини : позивачі та їх син ОСОБА_5 зареєстровані і
мешкають в АДРЕСА_1, яка знаходиться на балансі Бучанського ДК ЖЕП. Вказана
квартира складається із 3-х кімнат, є всі зручності. Наймачем жилого приміщення
є позивач ОСОБА_2

Також судом встановлено, що з 24.11.2004 р. у спірній
квартирі мешкає відповідач, яка вселилася за згодою її співмешканця - сина
позивачів ОСОБА_5 з яким одружилася 16.08.2005

Наведені обставини стверджуються поясненнями учасників, копіями паспортів,
довідками ЖЕП, актами депутата та іншими матеріалами справи.

Вирішуючи спір про виселення відповідача як особи, яка самоправно вселилася
до спірної квартири, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути
виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування
жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом ч.І ст. 109 ЖК України особа, яка самоправно зайняла житлове
приміщення, підлягає виселенню.

Згідно ч.З ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що вимоги позивачів про виселення відповідача зі спірної
квартири, як особи, яка самоправно зайняла жиле приміщення, задоволенню не
підлягають, оскільки всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, позивачі в судовому
засіданні не надали, передбачених ч.2 ст.57 ЦПК України, доказів, що відповідач
самоправно вселилася до спірної квартири.

Навпаки судом встановлено, що відповідач вселилася до спірного жилого
приміщення з дозволу її співмешканця і сина позивачів ОСОБА_5 який мешкає у
спірній квартирі. Дані обставини не можна розцінювати як самоправне вселення.

Також судом встановлено, що відповідач мешкає у спірній квартирі з
24.11.2004 p., тобто більше двох років, є дружиною сина позивачів,
які протягом всього часу погоджувалися із її проживанням у спірній квартирі і
не ставили питання про її виселення.

Посилання позивачів на те, що вони не давали письмової згоди на вселення
відповідача до спірної квартири не є доказом самоправного вселення відповідача,
а може бути доказом порушення порядку вселення до житла, передбаченого ст.65 ЖК
України, та доказом наявності у відповідача статусу тимчасового жильця (ст.98
ЖК України).

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених
позовних вимог, вимоги про виселення відповідача з інших підстав не заявлялися.

З наведених
підстав суд відмовляє в позові.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 109, 116 ЖК України, ст.10,
11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2до
ОСОБА_3, 3-тя особа Бучанське державне комунальне житлово-експлуатаційне
підприємство про виселення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через
Ірпінський міський суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом
десяти днів та наступного подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів
після подання заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву не було подано, а у
випадку подання заяви - після закінчення строку на подання апеляційної скарги,
якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду,
якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.