Справа № 22ц-3675                                              Головуючий у 1
інстанції Гусинський
Категорія   5                                                             Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

12
квітня 2007 року                      Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого       Висоцької B.C.

суддів                    Біляєвої О.М., Осипчук О.В.,

при
секретарі      Таранець В.О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом, визначення порядку
користування квартирою та вселення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 02 лютого 2007 року ОСОБА_2
зобов'язана не чинити перешкоди ОСОБА_1в користуванні квартирою 73, що
розташована в будинку АДРЕСА_1. Позивач вселений в спірну квартиру і йому
виділена в користування жила кімната (під літерою 1-4) площею 16,9 кв.м;
ОСОБА_2 - жилі кімнати площею 10,1 кв.м (під літерою 1-5) та 11,3 кв.м (під
літерою 1-8) з лоджію площею 2,4 кв.м. Інші приміщення (коридор, кухня, ванна
кімната, туалет, комора) залишені у загальному користуванні.

Не погодившись із рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,
просила скасувати рішення.

В обгрунтування скарги апелянт посилалась на те, що при розгляді спору суд
не врахував, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2006
року відмовлено ОСОБА_1в розподілі спірної квартири в натурі, а ухвалою
Верховного Суду України від 27.10.2006 року відмовлено в відкритті касаційного
провадження. Вважає, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення порушив вимоги
ст.ст.364, 367 ЦК України, ст.223 ЦПК України.

В судовому засіданні відповідачка підтримала апеляційну скаргу з наведених
в ній мотивів, просила її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 просив відхилити скаргу, а рішення суду
залишити без змін.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції встановив,
що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2006 року, яке
набрало чинності, за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1. Позивач як власник має право користування спірною квартирою,
визначений порядок користування не порушує прав співвласника.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді Біляєвої О.М., пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, прийшов до
висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив спірні
правовідносини і закон, яким вони регулюються.

Законом України „Про власність" передбачається, що власник на свій
розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном, всім
власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; власник майна має
право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження
своїм майном.

Згідно матеріалам справи, сторони є співвласниками в рівних частках
квартири АДРЕСА_1 (ас.6-11).

Відповідно до вимог статті 383 ЦК
України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для
власного проживання.

Судом встановлено і це вбачається з пояснень ОСОБА_1 в суді першої
інстанції (ас. 45), що позивач не має можливості користуватися своїм майном,
оскільки ключі від квартири знаходяться у відповідачки.

За таких підстав суд обгрунтовано зобов'язав відповідачку не чинити
перешкоди ОСОБА_1в користуванні житлом та вселив його.

Ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Доводи скарги не є переконливими, оскільки згідно з частиною 2 статті 223
ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи
із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знов заявляти в
суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому
процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Як видно з рішення Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2006
року, яке набрало чинності, позовні вимоги були заявлені позивачем щодо
розподілу спірної квартири в натурі, тобто з інших підстав.

Статті 364, 367 ЦК України
регулюють питання виділу в натурі частки майна, що є у спільній частковій
власності, та поділу майна в натурі. На спірні правовідносини дія зазначених
норм права не розповсюджується.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до
висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи,
надав належну правову оцінку доказам, що надані сторонами; рішення ухвалене з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Наведені у апеляційній
скарзі доводи не належать до тих підстав, із

якими   процесуальне   законодавство   пов'язує
можливість   прийняття   рішення
щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 308 ЦПК України відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись
ст.ст.307 ч.І п.1, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду від 02 лютого 2007 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може
бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців
з часу набрання законної сили.