Справа №22ц724-2007
р.                            Головуючий 1
інстанції Тихонова Н. С.
Категорія - 32.                                   Доповідач
апеляційної інстанції Лисенко
УХВАЛА

Іменем України

2    квітня 2007 року.                                                                      м.
Миколаїв.

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в
складі:

головуючого Лисенка П. П.,

суддів: Кутової
Т. З. та Данилової О. О.,

із секретарем
судового засідання Швейновою І. В.,

з    участю:

позивачів:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

відповідача
ОСОБА_1,

його
представника ОСОБА_6,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 переглянула рішення місцевого Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 25 січня 2007 року, ухваленого по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив
право користування житлом у зв'язку із відсутністю в ньому без поважних причин
понад 6 місяців й за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням і вселення.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися у
судове засідання, перевіривши в межах оскарження докази,

Установила:

2     березня 2006 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 пред'явили зазначений позов.

Його обґрунтовували
тим, що у серпні 1990 року по ордеру їх сім'я вселилися в трикімнатну
малогабаритну квартиру АДРЕСА_1 де і стали проживати за договором житлового
найму.

У травні 2002
року відповідач добровільно пішов з квартири, забравши належне йому майно і
залишивши ключі від вхідних дверей.

З     того часу він проживає однією сім'єю з
ОСОБА_7, в січні 2005 року

зареєструвавши з
нею офіційно подружні стосунки.

3 травня 2002
року в житлі з'являвся декілька разів щоб поздоровити дітей з днем народження.

Оплату за
квартиру не проводить, її станом не цікавиться. Посилаючись на зазначені
обставини, просили суд позов задовольнити.

2

5 квітня 2006
року ОСОБА_1 пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням і його вселення у спірну
квартиру.

Позов
обґрунтовував тим, що з квартири пішов через постійні сварки з колишньою
дружиною. Зараз же не може до житла потрапити, оскільки цьому перешкоджають
відповідачі, змінивши замки на вхідних дверях.

Рішення місцевого
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2007 року первинний позов
задоволено у повному обсязі, а у задоволені зустрічного позову відмовлено за
його недоведеністю.

Не згодившись із
ним. ОСОБА_1 його оскаржив й просив скасувати з тих мотивів, що суд дав
неналежну оцінку зібраним по справі доказам та неправильно застосував норми
матеріального права, а таке не дало йому можливості дійти вірних висновків по
справі.

Апеляційну
скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни,
оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального
права.

Вирішуючи спір
таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, місцевий суд виходив з того,
що навесні 2003 року ОСОБА_1 забравши належне йому майно добровільно вибув із
спірної квартири, і з того часу, без поважних причин, не проживає в ній понад 6
місяців. При цьому доказів тому, що вимушений був піти з житла і, що позивачі
чинять йому перешкоди в користуванні ним - не надав.

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області
погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду 1
інстанції щодо них і результату вирішення справи, вважає вірними,
обґрунтованими й законними.

Дійсно, ст. 47
ЖК України кожній особі гарантується право на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Одна з таких
підстав виписана у ст. 71 ЖК України.

За нею, особу
можна визнати такою, що втратила право користування житлом із підстав
відсутності в ньому понад 6 місяців і тільки у разі, коли її відсутність не
викликалася поважними причинами.

В матеріалах
справи достатньо доказів тому, що у травні 2003 року відповідач за своєї доброї
волі і без будь-якого примусу з боку позивачів пішов із спірного житла,
забравши належне йому майно. З того часу спроб вселитися в квартиру не
здійснював, і це при тому, що ніхто йому в такому не заважав; за виключенням
3-х місяців, квартирну плату не сплачує, як не оплачує і нараховану на нього
частку комунальних послуг. Більше того, він утворив нову сім'ю, взявши в січні
2005 року шлюб з ОСОБА_7.

Іншого
відповідач належними і допустимими засобами доказування не довів, а за статтями
59-60 ЦПК України, то є його обов'язком.

За таких
обставин, які в засіданні суду 1 інстанції не заперечував і сам відповідач, й
відповідно до ст. 71, 72 ЖК України ОСОБА_1 слід було визнати таким, що втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1 у зв'язку із його відсутністю в ній без
поважних причин понад 6 місяців..

3

Оскільки
місцевий суд дійшов такого ж, і, з тих же підстав, то апеляційна скарга не може
бути задоволена, а оскаржене рішення - скасоване.

Стосовно
посилань особи, яка подала апеляційну скаргу, на внесення ним квартирної
сплати, періодичні відвідування квартири, знаходження в ній його інструменту,
бажання провести обмін житла, то вони не можуть братися до уваги, оскільки
частина зазначених обставин не доведена взагалі, а інша частина - хоча і мала
місце, але її метою було не реалізація правомочностей титульного володільця
квартири по користуванню нею, а створення видимості такого для збереження права
на житло.

Керуючись ст.
ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення місцевого Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 25 січня 2007 року без зміни.

Ухвала набирає
чинності з моменту проголошення і з цього часу протягом 2-х місяців може бути
оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.