РІШЕННЯ

Іменем   України

04 квітня 2007 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судці                                     Франовської
К.С.

суддів                                     Широкової
Л.В.

Товянської О.В.

при секретарі
судового

засідання                                           Забеліній
О.О.

з участю

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення
Новоград-Волннського міськ-районного суду від 15 лютого 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1до
військової частини А 2145 м. Новоград-Волинський про стягнен­ня належних виплат
при звільненні з військової служби, середнього заробітку за весь час затримки
розрахунку та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

У листопаді 2006 р. позивач звернувся з даним позовом,
просив суд стягнути з відповідача на його користь належні йому суми виплат:
грошову компенсацію замість не отриманого речового майна в сумі 8500грн.35
коп., індексацію гро­шової компенсації замість не отриманого речового майна в
сумі 2210грн., гро­шову компенсацію замість не отриманого продовольчого пайка в
сумі 13438 грн., середній заробіток в сумі 1459грн.09коп. щомісяця за весь час
по день фактично­го розрахунку та 16800 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Посилався на те, що проходив військову службу на посаді начальника складу
озброєння взводу забезпечення у військовій частині А 2145 м.
Новоград-Волинський. У зв'язку з реформуванням Збройних Сил України, згідно
наказу командира війсь­кової частини А 2145 № 248 від 16.10.2006 року був
звільнений зі служби. На день звільнення і до теперішнього часу відповідач не
виплатив йому належні при звіль­ненні виплати у вказаних розмірах. Вважає, що
бездіяльністю відповідача йому за­подіяна моральна шкода.

Рішенням Новоград-Волннського міськрайонного суду від 15
лютого 2007 року позов задоволено частково. Стягнуто з військової частини А
2145 м. Новоград-Волинський на користь ОСОБА_1..
8500грн.59коп. грошової компенсації за не отримане речове майно; та 115грн.
судових витрат, а всього стягнуто 8615грн. В решті вимог відмовлено за
необґрунтованістю позовних вимог.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні
його позовних вимог та ухвалити нове по суті незадоволених позовних вимог, поси­лаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи. Апелянт зазначає, що у зв'язку

Справа 22ц/811                                                        Головуючий
у суді 1 інстанції:Андрієнко В.В.

Категорія
39                                                               Суддя-доповідач:Товянська
О.В.

з інфляцією
розмір грошових компенсацій на день прийняття рішення судом втра­тив своє
початкове значення. Тому він має право на отримання індексації грошової
компенсації замість не отриманого речового майна і продовольчих пайків на
підста­ві Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» від 06 лютого 2003 року № 491-IV та на
отримання середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку належних
виплат при звільненні зі служби на підставі ст. 117 КЗпП України, Закону
України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ та ст.3 Статуту Внутрішньої служби
Збройних Сил України. Крім того, вважає, що бездіяльністю відповідача йому
завдано моральної шкоди, оскільки змушений був витрачати грошове забезпечення,
яке виплачувалось йому за службу, не на утри­мання членів сім'ї, а на придбання
речового майна, продуктів харчування, тим са­мим зменшив життєвий рівень своєї
сімї, через це ускладнились стосунки в сім'ї, що призвело до втрати нормальних
життєвих зв'язків.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить
до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про внесення змін до Закону України
«Про індексацію грошових доходів населення» від 06 лютого 2003 року індексації
підля­гають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території
України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці
(грошове забезпе­чення); суми виплат, що здійснюються відповідно до
законодавства про загально­обов'язкове державне соціальне страхування; суми
відшкодування шкоди, заподія­ної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на
відшкодування шкоди в разі втрати го­дувальника.

Відповідно до п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 ли­пня 2003 року №
1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, оде­ржані в гривнях на
території України, які не мають разового характеру: зокрема оплата праці
найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка
включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами)
і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні
виплати, передбачені законодавством, а також інші компен­саційні виплати, що
мають постійний характер та грошове забезпечення війсь­ковослужбовців.

Згідно ч.І ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист вій­ськовослужбовців
та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2012 військовослужбовці
одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і
продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошо­ву компенсацію
замість них.

Таким чином, грошові компенсації замість не отриманих речового майна та
продовольчого пайка хоча і є компенсаційними виплатами, проте за правовою природою
вони не відносяться до грошових доходів населення та постійних компенсаційних
виплат, які за законом підлягають індексації.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні
позовних вимог про стягнення індексації грошової компенсації замість не отрима­ного
речового майна і продовольчих пайків.

Безпідставними є доводи апелянта про незаконність рішення суду в час­тині
відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку в поряд­ку
ст. 117 КзПП України. Відповідно до ст.1 КзПП України чинність Кодексу законів
про працю поширюється на всіх працівників.

Військовослужбовці Збройних Сил України правового статусу
«працівник» не мають (якщо вони не є вільнонайманими і такими, що уклали
трудові договори з установами Збройних Сил), проходження їх служби врегульовано
спеціальним зако­нодавством, тому чинність КзПП на них не поширюється.

Що стосується права на моральне відшкодування, то суд
відмовив позивачу у позові в цій частині за необґрунтованістю. Проте, таке
рішення є помилковим, оскільки відповідальність за заподіяння моральної шкоди
настає лише у випадках, передбачених ст. 56 Конституції і законодавчими актами
України. Право на від­шкодування моральної шкоди внаслідок несвоєчасної виплати
компенсацій за не отримане військовослужбовцями речове майно та продовольчі
пайки законом не передбачено, тому у позові в цій частині слід відмовити не за
не обґрунтованістю, а за безпідставністю. Цивільним законодавством, зокрема
ст.23 ЦК, на яку
посила­ється позивач на обґрунтування вимог щодо права на відшкодування
моральної шкоди, правовідносини , що виникли, не регулюються.

Доводи
апеляційної скарги висновків, викладених у рішенні суду не спросто­вують.

Ухвалене
судом першої інстанції рішення в решті є законним та обґрунтова­ним,   підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.
ст. 303,304,307,309,312- 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити
част­ково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15 люто­го 2007 року в
частині відмови ОСОБА_1 у позові
про відшкодуванні моральної шкоди за необґрунтованістю вимог скасувати,
ухвалити нове рішення в цій частині, відмовивши у позові за безпідставніс­тю
вимог.

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України про­тягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.