Справа
№2-2333/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

/заочне/

18.05.2007
р. Дзержинський районний суд м.
Харкова в складі:

головуючого судді                                                           Гайдук Л..П.

при секретарі                                             Скоропляс Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, Харківської міської ради, 3-тя особа: 6
ДНК про визнання
права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м.
Харкова із вказаним позовом, яким
просить визнати за нею право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те,
що рішенням Дзержинського РВК м. Харкова в
1957р. її батьку ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка загальною площею 542
кв.м., що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 для
будівництва жилого будинку, в 1965р. був виданий технічний паспорт на збудований будинок, в 1997р. померла її мати ,
а в 2005р.- батько та вона фактично
прийняла в спадщину вказаний
будинок. З метою оформлення права власності вона звернулась до КП "БТІ", проте вказаний будинок
там не зареєстрований у зв*язку з чим вона звернулась
до суду.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та
доводи наведені в їх обґрунтування та просила
задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з*явилась, про
дату та місце слухання справи
повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву з визнанням позовних
вимог та з проханням розглядати справу в її відсутність.

Відповідач Харківська міська рада та 3-тя особа в судове
засідання не з*явились, причини
неявки суду не відомі, про дату та місце слухання справи повідомлені своєчасно
та належним чином, заяви про розгляд справи в їх відсутність суду не надавали.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази вважає
встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням виконкому Дзержинської районної ради м. Харкова від 13.09.1957р. ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка загальною
площею 542 кв.м.,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва.

Договором № 221 від
24.10.1957р. земельна ділянка була надана у безстрокове користування для будівництва індивідуального жилого
будинку, який було збудовано та 20.12.1965 року виданий технічний паспорт на ім*я ОСОБА_3

ОСОБА_3 при житті, на відведеній йому земельній ділянці,
за власні кошти збудував житловий будинок АДРЕСА_1, проте не зареєстрував право власності на нього у встановленому законом порядку,
тому суд визнає за ним право власності
на самочинно збудований житловий будинок АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, а ІНФОРМАЦІЯ_2- батько, що
підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть.

Згідно заповітів, які були складені 19.01.1988р. №
1-99 та№ 1-100 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нележні їм частки жилого будинку з відповідною частиною надвірних
будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1
заповіли ОСОБА_1.

Право власності на будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано, про свідчить відповідь комунального підприємства "БТІ".

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене
нерухоме майно виникає з моменту закінчення будівництва. Будівництво житлового
будинку та надвірних будівель закінчено.
Приміщення зараз експлуатуються. Отже, відповідно до ст. 331
Цивільного кодексу України, ОСОБА_3
здобуває право власності на знову створене нерухоме майно з моменту завершення будівництва.

Однак, ст. 331 Цивільного кодексу України визначає загальні
підстави виникнення права
власності на новостворене нерухоме майно. Ст. 376 ЦПК України встановлює особливості щодо виникнення права власності на самочинно
побудоване нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не була
відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч. 2
ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з моменту реєстрації.

Згідно ч.1
ст. 1222 право на спадкування мають особи, які визначені в
заповіті.

Згідно ч.З ст. 1268
ЦК України спадкоємець, який
постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається
таким, що прийняв спадщину, якщо
протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивачка прийняла спадщину, своєчасно звернулась до нотаріальної контори у
зв*язку з чим суд визнає за нею право власності на будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 1234-1236,1261,
1268, 1270,1272 ЦК України, ст.ст. 10,
11, 14, 58, 59, 60, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Харківської міської ради, 3-тя особа: 6
ДНК про визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії

Заяву про апелляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а
відповідачем - у
той же строк з моменту отримання
копії рішення. Апелляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.