Справа № 2-190/2007 рік
РІШЕННЯ

Іменем         України

23 березня 2007
року Центрально - Міський
районний суд міста Горлівки Донецької області в складі:

судді                                     Зайченко
С.В.

при секретарі                      Воробйовій
Н. С.

за участю позивача            ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_3  представника
відповідача  ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Горлівці Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на частину нежилого об'єкту,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду із позовною заявою, у якій посилається на те, що 07 серпня 2002 року між нею та
відповідачем було укладено договір на участь у пайовому будівництві нежилого
об'єкту нерухомості, позначеного літерою «13-Г» на плані «Генерального плану
будівництва ринку неспеціалізованої оптової торговлі продуктами харчування,
напоями та тютюновими виробами» по вулиці Стачки
у місті Горлівка.

Відповідно до п.
2 зазначеного
договору, після закінчення будівництва ринку та здачі його у експлуатацію
відповідач зобов'язався оформити право спільної часткової власності на
зазначений об'єкт на протязі 90
днів, надавши їй всі необхідні документи, що підтверджують право власності.

Станом на
травень 2006 року всі
необхідні будівельні роботи по об'єкту відповідно договору було виконано, а сам
об'єкт було введено в експлуатацію. Але відповідач відмовився надавати їй
запитувану документацію, крім того, надіслав їй листа, у якому зазначив, що
розриває договір у односторонньому порядку у зв'язку із переходом землі у
приватну власність та реорганізацією генерального плану ринку.

Вказані дії відповідача вважає протиправними за наступних
підстав.

Відповідно до
договору спірний об'єкт, який буде побудовано за рахунок грошових коштів та
майнових пайових вкладів сторін, є спільною частковою власністю сторін із
розрахунку: відповідач -
75 %, а позивач - 25 %.

Відповідно до
ст. 331 ЦК України
вважає, що у неї виникло право спільної часткової власності на 1/4 частини
спірного об'єкту.

Просить визнати
за нею право спільної часткової власності на 1/2 частини нежилого об'єкту
нерухомості, позначеного літерою «13-Г» на плані «Генерального плану
будівництва ринку неспеціалізованої оптової торговлі продуктами харчування
напоями та тютюновими виробами» по вулиці Стачки
у місті Горлівка.

У судовому
засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, підтвердивши вищезазначені
обставини. Пояснила, що на теперішній час усі будівельні роботи закінчено, але
відповідач умишлено не вводить об,єкт до експлуатації. Вона бажає продати свою
частину   будівлі,   але
не   має   змоги,
оскільки   відповідач   чинить
їй   перешкоди   у

2

розпорядженні її власністю. На цей час вона не має змоги
укласти договір купівлі -продажу, оскільки необхідні для цього документи, а
саме: проектно - кошторисна
документація, інші документи, знаходяться у відповідача. Вона зверталася до
останнього з проханням надати їй необхідну документацію, але відповідач
відмовився, пояснив, що не має наміру реєструвати за нею право власності   на належну їй згідно договору частину
будівлі.

Вважає, що її
права було порушено, тому просить суд визнати за нею право спільної часткової
власності на 1/4 частини спірної будівлі.

Представник
відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що, дійсно, між
відповідачем та позивачкою було укладено договір на участь у пайовому
будівництві. Відповідно до п. 7
зазначеного договору сторона має право відмовитися від даного договору,
повідомивши іншу сторону за три місяці, що й було зроблено відповідачем.
Підстави розірвання договору не мають значення. За цих підстав вважає, що
позивачка не має права власності на 1/2 частини спірної будівлі. Крім того,
вважає, що строк виконання зобов'язань відповідно до договору не настав,
оскільки об'єкт не введено в експлуатацію.

Заслухавши
доводи сторін, дослідивши письмові докази та давши їм оцінку у їх совокупності,
суд приходить до наступного висновку.

07 серпня 2002
року між відповідачем та позивачкою було укладено договір на участь у
пайовому будівництві.

Відповідно до
зазначеного договору, відповідач приймає позивача у пайове будівництво нежилого
об'єкту нерухомості, позначеного літерою «13-Г» на плані «Генерального плану
будівництва ринку неспеціалізованої оптової торговлі продуктами харчування,
напоями та тютюновими виробами», розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно п. 2 вказаного
договору, після закінчення будівництва ринку та сдачі його в експлуатацію
відповідач зобов'язаний оформити право сумісної часткової власності на
зазначений об'єкт нерухомості на протязі 90
днів та передати позивачу всі необхідні документи.

Відповідно до п. 4
договору, об'єкт, який буде побудовано за рахунок грошових та майнових
внесків сторін є сумісною частковою власністю сторін. Частина відповідача
складає 75 %, а
частина позивача - 25 %.

Право спільної часткової власності на об'єкт виникає у
сторін з моменту вводу об'єкта у експлуатацію та оформлення необхідних
документів.

Відповідно до п. 7
договору, сторона, яка бажає відмовитися від договору, повинна повідомити
про це іншу сторону за три місяці.

Відповідно до п. 8
договору, у випадку систематичного порушення умов даного договору однією
стороною інша сторона має право розірвати договір достроково зі стягненням всіх
збитків, які виникли з вини іншої сторони.

У п 10.
договору зазначається, що у випадках, не передбачених договором, сторони
керуються діючим законодавством України.

Як встановлено у
судовому засіданні, позивачка приймала участь у будівництві об'єкту грошовими
та майновими внесками на загальну суму 23
941 гривні, що підтверджується копіями товарних чеків, приходних ордерів на
придбання будівельних матеріалів для будівництва спірного об'єкту та не
оспорюється відповідачем.

Листом від 30 травня 2006 року відповідач
повідомив позивачку про розірвання договору на участь у пайовому будівництві у
зв,язку з наданням права приватної власності на земельну ділянку та
реорганізацією генерального плану ринку.

Відповідно
довідки управління містобудівництвом та архітектурою Горлівської міської Ради,
спірний об'єкт не введено в експлуатацію.

На підставі
договору купівлі -продажу земельної ділянки несільскогосподарського призначення
від 04 квітня 2005 року між
виконавчим комітетом Горлівської міської ради та ОСОБА_2, останньому 11 квітня 2006 року видано
державний акт про право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, площею 7,0622 га. Як
вбачається із матеріалів справи (планів земельної ділянки за вказаною адресою),
спірний об,єкт незавершеного будівництва розміщено в межах зазаначеної
земельної ділянки.

3

Відповідно до ч.
1 ст. 331 ЦК України право
власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ
зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Відповідно до ч.
2 ст. 331 ЦК України, право
власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди
тощо)виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором
або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право
власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації,
право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.
З ст. 331 ЦК України,
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва
(створення майна).

У разі
необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти
договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який
реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на
підставі документів, що підтверджують право власності або користування
земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної
документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного
будівництва.

Відповідно до ч.
З ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосредньо з актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч.
5 ст. И ЦК України
у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до
ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності у разі,
якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати
ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до
ст. 355 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної часткової власності (спільне майно). Майно може належати особам
на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна
власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Таким чином, суд
дійшов висновку, що діями відповідача права позивачки було порушено.

Доводи
представника відповідача щодо того, що строк виконання зобов'язань відповідно
до договору не настав, оскільки об'єкт не введено в експлуатацію, суд не може
прийняти до уваги. У судовому засіданні позивачка пояснила, що має намір
укласти договір купівлі -продажу своєї частини незавершеного об,єкту
будівництва. Таке право позивачки передбачено діючим цивільним законодавством.
У даному випадку право власності на об'єкт незавершеного будівництва повинно
бути зареєстровано органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме
майно, а реєстрація прав здійснюється на підставі документів, що підтверджують
право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта
нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що
містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Як встановлено у судовому засіданні, на теперішній час у
добровільному порядку позивачка позбавлена можливості реалізувати   вказане право, оскільки     необхідна
для укладення договору купівлі -продажу документація знаходиться у   відповідача, а останній оспорює її право
власності. Тому вимоги позивачки підлягають задоволенню. Питання судових витрат
вирішити відповідно ст.88 ЦПК
України.

Керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 209,
213, 214, 218, 223 ЦПК України, суд,

4

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину нежилого об'єкту
задовольнити.

Визнати за
ОСОБА_1 право сумісної часткової власності на 1/4 нежилого
об'єкту нерухомості, який позначений літерою «13-Г» на плані «Генерального лану
будівництва ринку неспеціалізованого оптового продажу продуктів харчування,
напоями та табачними виробами», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору у розмірі 102 (ста двух) гривень та
витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 30 (тридцяти)
гривень.

Стягнути з
ОСОБА_2 у доход держави судовий збір у розмірі 137 (ста тридцяти сьоми) гривень 41 копійки.

На рішення суду
може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
проголошення рішення через Центрально -
Міський районний суд міста Горлівки Донецької області.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження через Центрально -
Міський районний суд міста Горлівки Донецької області.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 294
ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:                                                                                                                  С.В.Зайченко

4