Справа № 22ц-2436/ 07                                             Головуючий
Доповідач апеляційного суду Славгородська Н.П.
УХВАЛА

Іменем України

11  грудня 2007 року колегія судців судової
палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:
головуючого - Славгородської Н.П.,
суддів: Базовкіної Т.М. ,
Мурлигіної О.Я.,  при секретарі
Бобуйок І.Ф.,  за участю:

·
позивачки ОСОБА_1,  її представника ОСОБА_2,  ОСОБА_3,

·
відповідача ОСОБА_4 ,
його представника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу

за  апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на
рішення Центрального  районного суду
м.  Миколаєва від 10 жовтня 2007 року
за  позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_4 про поділ майна,  що є об'єктом спільної сумісної власності
подружжя,  за зустрічним позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на квартиру,

УСТАНОВИЛА:

У червні
2007 р. ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4  про поділ майна,
що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Позивачка
зазначала,  що з 1993 р. по 28 вересня
2005 р. перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу за
спільні кошти ними були куплені на ім'я відповідача в 1999 р. двокімнатна
АДРЕСА_1 та у 2000 р. автомобіль ВАЗ-2101 державний номерний знак НОМЕР_1.
Після припинення подружніх стосунків відповідач один користується спільним
майном.

Посилаючись
на те,  що зазначене майно є спільною
сумісною власністю подружжя і частки її та відповідача є рівними,  позивачка просила поділити його,  визнавши за кожним право власності на 14
частину квартири та зобов'язати відповідача сплатити їй 5000 грн. в якості грошової
компенсації за 1/2 частину автомобіля.

У
вересні 2007 р. ОСОБА_4  пред'явив до ОСОБА_1 зустрічний позов про визнання за ним права особистої
власності на зазначену квартиру,
посилаючись на те,  що квартира
була придбана за його власні кошти. 12 травня 1995 р. він отримав у власність в
порядку спадкування однокімнатну квартиру,  яку 14 вересня 1995 р. продав за 720 000 000
крб.,  що відповідає 7200 грн.,  а 21 серпня 1999 p.,
коли ціни на квартири знизилися,  він за свої власні кошти придбав спірну
квартиру за 4000 грн.

Рішенням
Центрального районного суду м.  Миколаєва
від 10 жовтня 2007 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково: виділено відповідачу
автомобіль і стягнуто з нього на користь позивачки 2067 грн. 98 коп. грошової
компенсації,  в задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду в частині позовних вимог про поділ квартири
та ухвалити нове рішення про визнання за нею і

2

відповідачем
право    власності    на
1/2 частину     квартири,      посилаючись     на неправильну оцінку доказів та
неправильне застосування судом норм сімейного права.

Заперечуючи
проти апеляційної скарги,  ОСОБА_4  зазначає,  що
рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін та їх
представників,  дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як
встановлено судом і підтверджується матеріалами Справи,  сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з
1993 р. по жовтень 2005 p.,  мають сина ОСОБА_6,
1997 р. народження. Під час шлюбу з позивачкою 14 вересня 1995 р.
відповідач продав однокімнатну АДРЕСА_2,
набуту ним в порядку спадкування,
за 720 000 000 крб.,  що
відповідає 7200 грн. Отримані від продажу квартири гроші він передав своєму
братові ОСОБА_7,  який 19 грудня 1995 р.
зареєстрований як фізична особа-підприємець,
для розвитку бізнесу. 21 серпня 1999 р. ОСОБА_4  купив на
своє ім'я двокімнатну АДРЕСА_1 за 4000 грн. згідно договору купівлі-продажу. На
придбання цієї квартири відповідач витратив отримані від продажу однокімнатної
квартири кошти,  які йому повернув брат.
В 2001 р. сторони придбали за спільні кошти автомобіль ВАЗ-2101.

За таких
обставин суд дійшов правильного висновку про те,  що спірна квартира є особистою приватною
власністю ОСОБА_4 ,  оскільки була придбана за належні йому
особисті кошти,  а тому не підлягає
розділу.

Доводи позивачки
в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Так,  з пояснень сторін вбачається,  що сторони з 1992 р. по 1997 р. навчались на
денному відділенні Харківської державної академії залізничного транспорту та
жили на стипендію. Позивачка визнала в судовому засіданні,  що після продажу квартири,  яку відповідач отримав у спадщину,  останній передав гроші своєму братові. Після
закінчення академії сторони проживали на квартирі,  позивачка не працювала у зв'язку з
народженням дитини,  а відповідач
займався торгівлею канцелярським приладдям і за рахунок доходів від цієї
торгівлі утримувалась їх сім'я. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7  підтвердив факт повернення відповідачу в 1999 р. боргу.

Посилання
апелянта на те,  що відмовою у визнанні
за нею права власності на частину спірної квартири порушуються житлові права
неповнолітньої дитини,  є необгрунтованими.
Житлові відносини регулюються нормами ЖК України та не були предметом даного
спору.

Суд дав
належну оцінку доказам та ухвалив рішення у відповідності до норм матеріального
та процесуального права,  а тому підстав
для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись
статтями 303,  308,  315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити,  а рішення Центрального
районного суду м.  Миколаєва від 10
жовтня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але протягом двох місяців з дня набрання
законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України.