Справа №2-122/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2007
року. Путивльський районний суд, Сумської області у складі:

головуючого - судді Литовки
М.І.

при секретарі - Ковальовій К.В.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль цивільну
справу за позовом ОСОБА_1до виконавчого комітету Путивльської міської ради,
Сумської області, третя особа Путивльська житлово-експлуатаційна контора про
поновлення на роботі, визнання недійсними контракту і наказу про звільнення та
відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулась до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що з 05.08.2003 року, відповідно
до наказу № 76-К,
від 04.08.2003 року,
вона працювала на посаді начальника комунального підприємства, Путивльської
житлово-експлуатаційної контори (ЖЕК).

01.08.2006 року, між нею як керівником Путивльської ЖЕК та
Путивльською міською радою в особі міського голови, було укладено трудовий
контракт на період з 01.08.2006
року по 31.12.2006 року.

Робота позивачки
носила постійний характер і відповідно до ст. 9 КЗпП України, вважає, що укладення контракту на такий
короткий строк погіршило її становище, як працівника, порівняно з
законодавством України про працю, оскільки спричинило позбавлення її роботи.

В листопаді,
грудні 2006 року
позивачка знаходилась на лікарняних, а з 30.12.2006
року по 24.01.2007 року,
знаходилась у відпустці.

Після відпустки,
у січні, лютому та березні 2007
року, позивачка знову знаходилась на лікарняних.

Не зважаючи на
це, спочатку в усній формі, а 05.12.2006
року листом за №
592, її повідомили, що вище вказаний трудовий контракт на 2007 рік, з нею
продовжуватись не буде.

Наказом № 12-П від 29.01.2007 року, на
підставі розпорядження Путивльського міського голови № 22 від 29.01.2007 року, позивачка
була звільнена з 01.01.2007
року, з посади начальника Путивльської ЖЕК.

Позивачка важає
незаконним вище вказаний контракт і незаконним та таким, що підлягає відміні
наказ про її звільнення, тому просить постановити рішення суду яким поновити її
на роботі на посаді начальника Путивльської ЖЕК, визнати дедійсними трудовий
контракт від 01.08.2006 року та
наказ про її звільнення №
12-П від 29.01.2007 року і
стягнути з відповідача на її користь 10
000 гривень моральної шкоди.

В судовому
засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги і крім заявлених, просить
стягнути з відповідача на її користь 2
700 гривень кошт, за вимушений з вини відповідача прогул, починаючи з 22.03.2007 року і до часу
розгляду справи у суді.

Крім того в
судовому засіданні позивачка пояснила, що контракт являється незаконним
оскільки він заключений
на незначний термін, лише на півроку і підписала вона його значно пізніше ніж 01.08.2006 року, а сам
наказ про звільнення не дійсний так як під час його винесення вона знаходилась
на лікарняних та у відпустці.

Також її не
повідомили про звільнення за 2-а
місяці, так як того вимагає п. 5.6
самого контракту.

Представник
відповідача позов не визнала і суду пояснила, що позивачка

2

починаючи з 2003 року, працювала
керівником Путивльської ЖЕК за контрактами.

Всі відповідні
контракти, в тому числі і контракт від 01.08.2006
року, були складені на підставі відповідних розпоряджень міського голови,
підписані позивачкою і міським головою та затверджені в Путивльській
райдержадмінстрації.

Після закінчення
терміну останнього контракту 31.12.2007
року, міським головою також було видане відповідне розпорядження на
підставі якогоОСОБА_1., наказом від 29.01.2007
року, була звільнена з посади керівника Путивльської ЖЕК з 01.01.2007 року, в зв'язку
з сплиненням терміну на який заключався трудовий контракт. Також її попередили,
що контракт продовжуватись не буде.

Тобто вважає, що
відповідачка звільнена з посади з дотриманням норм чинного трудового
законодавства і її позовні вимоги безпідставні.

Суд, заслухавши
пояснення сторін, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи і докази
в їх совокупності дійшов до наступного.

Позивачка
пропустила місячний строк звернення до суду з поважних причин, тому суд вважає
за необхідне пропущений строк звернення поновити.

Судом
встановлено, що відповідно до статутів Путивльської ЖЕК (а.с. 44-53), з начальником
підпрємства заключається контракт, в якому відображаються його права,
обов'язки, відповідальність та термін призначення.

Відповідно до п.
10 ч. 3 ст. 42 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова призначає на посади та
звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів
ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності
відповідних територіальних громад.

За власноручною
заявою позивачки, розпорядженням міського голови від 04.08.2003 року № 95-р, позивачка
переведена на посаду начальника Путивльської ЖЕК з заключениям контракту з 01.02.2004 року по 01.04.2006 року (а.с. 26-30).

Згідно до
розпорядження міського голови №
128-р, від 28.07.2006
року, з ОСОБА_1заключенитй трудовий контракт терміном з 01.08.2006 року по 31.12.2006 року, в якому
обумовлено строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (а.с. 31,36-38).

Вказаний
контракт відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 року, № 203 «Про
застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємств, що
є у державній власності», якою рекомендовано місцевим органам виконавчої влади
при укладенні контрактів з керівниками підприємств, що є у комунальній
власності, застосовувати порядок, передбачений Положенням цієї постанови.

Контрак
підписаний власноручно позивачкою, міським головою і погоджений з головою
Путивльської райдержадміністрації, чого не заперечувала в судовому засіданні і
сама позивачка.

Листом
Путивльського міського голови №
592, від 05.12.2006 року,
позивачку було попереджено, що трудовий контракт від 01.08.2006 року, на 2007 рік з нею
продовжуватись не буде (а.с.
32).

Відповідно до
розпорядження Путивльського міського голови від 29.01.2007 року, за №
22-р, наказом по Путивльській ЖЕК від 29.01.2007
року за № 12-П,
позивачка звільнена з посади начальника ЖЕК з 01.01.2007 року, у зв'язку з закінченням дії контракту (а.с.42-43).

Доводи позивачки
ОСОБА_1. в частині незаконності розпорядження міського голови та наказу про її
звільнення під час знаходження її на лікарняному, суд не може прийняти в
обґрунтування її вимог, оскільки вочевидь вбачається, що само розпорядження і
наказ про звільнення були прийняті і опрелюднені саме після закінчення терміну
трудового контракту.

Посилання
позивачки на те, що її не попередили про звільнення за два місяці, як того на
її погляд вимагають умови контракту також безпідставні, оскільки пункт 5.6 контракту на
який посилається позивачка, по суті передбачає, що за два місяці до закінчення

3

терміну дії
контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи
інший термін, тобто даний двохмісячний термін не являється строком попередження
про звільнення.

Також суд не
може покласти в обґрунтування вимог позивачки її доводи стосовно незначного
терміну на який був заключений
контракт і погіршення самим контрактом її становища як працівника, так як
відповідно до ст. 21 КЗпП
України, трудовий договір -
це індивідуальна угода між працівником і роботодавцем.

Контракт є
особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці,
умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановллюватись
угодою сторін.

Відповідно до
рішення Конституційного Суду України №
12-рп/98 від 09.07.1998
року, «У справі за конституційним зверненням Київської міської ради
професійних спілок, щодо офіційного тлумачення ч. З ст. 21 Кодексу законів
про працю України», незважаючи на застереження, що містяться в Кодексі законів
про працю України, безпосередньо ст. 9 КЗпП України та інших актах трудового
законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними
трудових договорів у формі контрактів, сторонами у контракті можуть
передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це як правило,
тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника,
додаткові підстави розірвання договору, тощо.

Посилання
позивачки на недійсність розпорядження міського голови про її звільнення від
29.01.2007 року, з погляду на те, що з цього питання не скликався виконком
міської ради, спростовуються показами свідків ОСОБА_2 Та ОСОБА_3 які аналогічно
суду показали, що відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в
Україні», видача розпоряджень з питань призначення чи звільнення з посади
керівника комунального підприємства, це виключно компетенція міського голови і
виконкоми з цих питань не скликаються, а підготувати сам трудовий контракт від
01.08.2007 року, було доручено ОСОБА_3, що остання і зробила, надавши його
впослідуючому сторнам на підпис.

Виходячи з
наведеного, проаналізувавши матеріали справи і докази в совокупности суд дійшов
висновку, що позивачка звільнена з роботи з дотриманням чинного трудового
законодавства, винних дій зі сторони відповідача не вбачається, тому її позовні
вимоги, в тому числі і в частині стягнення моральної шкоди також, задоволенню
не підлягають.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст.
36, 40,234,235,237-1 КЗпП України, рішення Конституційного Суду України №
12-рп/98, від 09.07.1998 року « У справі за конституційним зверненням Київської
міської ради професійних спілдок, щодо офіційного тлумачення ч. З ст. 21
Кодексу законів про працю України», суд,-

ВИРІШИВ:

В
задоволенні  позову ОСОБА_1- відмовити  на підставах викладених в описовій частині
рішення.

Стягнути з
ОСОБА_1в дохід держави 68
грн. судового збору та 30
грн. витрат з матеріально-технічного забезпечення розгляду справи.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області
через Путивльський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20-ти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або у порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.