Справа №22Ц-3861/2006                                   Головуючий
у 1 інстанції Кравченко
27,28                                                   Доповідач
у 2 інстанції Юровська Г.В.
РІШЕННЯ

ИМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого
Юровської Г.В.,

суддів:
Суханової Є.М., Яворського М.А.,

при секретарі Колесник Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та відповідача
ОСОБА_3 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 9
листопада 2006 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до редакції газети „Обухівський край", ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації, зобов'язання ОСОБА_3
публічно вибачитись, стягнення з неї та редакції газети „Обухівський край"
моральної шкоди, заподіяної поширенням недостовірної інформації про позивача;

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про спростування недостовірної
інформації, зобов'язання його публічно вибачитись та стягнення з ОСОБА_1
моральної шкоди, заподіяної поширенням недостовірної інформації про ОСОБА_3.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи {апеляційної
скарги, колегія суддів

встановила:

У червні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги
якого обґрунтував тим, що 23 травня 2006 року у НОМЕР_4 „Обухівський край"
була надрукована стаття під назвою „Якщо ми йдемо до Європи", в якій
ОСОБА_3, надаючи інтерв'ю "кореспонденту газети ОСОБА_4, зазначила, що
модель місцевого самоврядування у м. Українка на чолі з позивачем з 2002 року
має усі ознаки злочинного угрупування.

У зв'язку з відсутністю достатніх фактів, які б це
підтверджували, висловлювання відповідачки ОСОБА_1 вважав недостовірним, таким,
що порушувало його честь, гідність та ділову репутацію. Після публікації
інтерв'ю ОСОБА_3 він почав втрачати соціальні зв'язки, виборців та підтримку,
якої прагнув як міський голова. Нервування, втрата сну, а відтак,
працездатності зумовили порушення сімейних стосунків, стосунків з друзями.

У зв'язку з цим, позивач зазнав значної моральної шкоди, яку просив
стягнути з редакції газети „Обухівський край" у розмірі 40000 гривень та з
ОСОБА_3 - у розмірі 10000 гривень.

Крім того, просив суд зобов'язати редакцію газети
„Обухівський край" спростувати поширені нею відомості шляхом розміщення в
наступному випуску газети статті, зміст якої ОСОБА_1 додав до позовної заяви.
Просив зобов'язати ОСОБА_3 вибачитись перед ним у спосіб, за допомогою якого
були поширені недостовірні відомості.

З доводами позовної заяви та вимогами, що містяться в ній, ОСОБА_3 не
погодилась, подала до суду зустрічний позов, в якому просила у задоволенні
первісного позову відмовити.

Посилалась на відсутність підстав для вибачення та
спростування інформації, оскільки у НОМЕР_1 „Обухівський край" була
надрукована стаття ОСОБА_1 під назвою „Ми таки прийдемо до Європи", за
допомогою якої останній реалізував своє право на відповідь, у такий спосіб
відновив свою честь, гідність та ділову репутацію.

Крім того, в наведеній статті ОСОБА_1, зловживаючи правом на відповідь та
перевищуючи межі цього способу захисту цивільного права, безпідставно
звинуватив ОСОБА_3 в тому, що вона в своєму інтерв'ю ніби-то озвучила
генеральну ідею усіляких ініціативних груп, асоціацій, громадських груп, що в
останні роки заявили про свої наміри відстоювати інтереси жителів Українки, а
по суті зазіхали на землі, що належали місту і громаді.

Позивач необгрунтовано звинуватив ОСОБА_3 в тому, що вона ніби-то
переслідувала цілі по забезпеченню доступу до громадських земель, разом з
іншими громадськими об'єднаннями планувала в майбутньому збагатитись шляхом
спекуляції землею, намагалась розколоти громаду з метою реалізації „Козинського
сценарію", утруднювала тим самим роботу міського голови, який на чергових
виборах знайшов підтримку 54% населення м. Українка.

Поширені позивачем відомості не ґрунтувались на фактах, тому,, ОСОБА_3
вважала їх недостовірними, такими, що порушували її честь та гідність
громадянки, жительки м. Українки, ділову репутацію представника міської
громади. Завищуючи свій рейтинг, ОСОБА_1 висвітлив її як слабку особистість,
діяльність якої зводилась до виконання вказівок Обухівської районної державної
адміністрації.

У зв'язку з цим, ОСОБА_3 просила суд зобов'язати позивача спростувати
інформацію, що містилась в НОМЕР_1 „Обухівський край" в статті „Ми таки
прийдемо до Європи" і стосувалась її та неймовірно великого рейтингу
ОСОБА_1

Просила стягнути з нього моральну шкоду, розмір якої
ОСОБА_3 оцінила у 1700 гривень.

Рішенням Обухівськоґо районного суду від 9 листопада 2006
року позов ОСОБА_1, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволені частково. ОСОБА_3
зобов'язано публічно вибачитись перед ним у газеті „Обухівський край" не
пізніше 10-ти денного терміну з дня набрання законної сили рішенням суду.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача 5000 гривень моральної шкоди,
судовий збір у розмірі 51 гривні та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1000
гривень, 17 гривень 50 копійок судового збору та 30 гривень витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У задоволенні іншої частини первісного та зустрічного
позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким заявлений ним позов
задовольнити, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити. Посилається
на те, що, вирішуючи спір, суд припустився неповноти у встановленні фактичних
обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Не звернув увагу
на те, що одним із заподіювачів шкоди є редакція газети „Обухівський
край", яка систематично опубліковує на своїх шпальтах неправдиві відомості
щодо позивача. Такі відомості, зокрема, були викладені в статтях „Хто у місті
господар?" та „Влада як інструмент наживи", опублікованих
ІНФОРМАЦІЯ_1 року та ІНФОРМАЦІЯ_2 року у НОМЕР_2 та НОМЕР_3 „Обухівський
край".

Надавши ОСОБА_1 право на відповідь, редакція газети визнала свою вину у
поширенні недостовірних відомостей щодо нього, а відтак визнала вину у
заподіянні такими діями йому моральної шкоди. У зв'язку з цим, підстави для
відмови у задоволенні позову щодо відшкодування редакцією газети „Обухівський
край" моральної шкоди ОСОБА_1 вважав відсутніми.

Крім того, задовольняючи зустрічний позов про стягнення з позивача 1000
гривень моральної шкоди, суд не вказав на докази, якими доводиться її
спричинення, не встановив, в чому саме вона полягала, який характер та обсяг
моральних та фізичних страждань визначали її розмір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду
скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому
складі суду, посилаючись на те, що оскаржуване рішення не відповідає фактичним
обставинам, ухвалене з грубив порушенням норм процесуального права. Зокрема,
вирішуючи спір, суд помилково визнав інформацію, поширену 23 травня 2006 року у
НОМЕР_4 „Обухівський край", повідомленням, тоді як це був власний погляд
ОСОБА_3 на стан місцевого самоврядування в м. Українка. У відповіді, що
міститься в НОМЕР_1, ОСОБА_1 погляд ОСОБА_3 не спростував, обмежився лише
безпідставними звинуваченнями та приниженнями-її.

Суд залишив це поза увагою, дійшов до хибного висновку про заподіяння
ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5000 гривень. Не обґрунтував доводів, з яких
він виходив, встановлюючи надміру великий розмір моральної шкоди.

На відміну від апеляційної скарги ОСОБА_3, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 не
погодилась редакція газети „Обухівський край", на доводи, що містяться в
ній, подала заперечення, в яких просить рішення суду скасувати, у задоволенні
первісного позову ОСОБА_1 відмовити повністю, зустрічний позов ОСОБА_3
задовольнити.

Апеляційні
скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи вимоги первісного позову в частині стягнення моральної шкоди
та зобов'язання ОСОБА_3 публічно вибачитись перед ОСОБА_1, вимоги зустрічного
позову в частині стягнення з останнього моральної шкоди, суд виходив з того, що
в статтях під назвами „Якщо ми йдемо до Європи", що міститься у НОМЕР_4
„Обухівський край" від 23 травня 2006 року та „Ми таки прийдемо до
Європи", надрукованої у НОМЕР_1 цієї ж газети, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 поширили
інформацію, що порочить їх честь, гідність та ділову репутацію.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може,
вважає, що суд при вирішенні спору неправильно застосував норми матеріального
права, що регулюють спірні

правовідносини.
В порушення ст. 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини не
розрізнив поняття „факти" та „оціночні судження", не визначив при
цьому межі допустимої критики щодо публічних осіб, якими є ОСОБА_1, як міський
голова м. Українка, та ОСОБА_3, як член партії „Пора", громадського
об'єднання „Поштовх".

За таких  обставин рішення суду не
може бути залишеним без змін, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

За ст.34 Конституції України кожний має право на свободу думки і слова, на
вільне виявлення своїх поглядів і переконань.

Відповідно до п.1 ст. 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини
кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу
дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без
втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Крім того, відокремлюючи інформацію (факти) від поглядів (оціночних
суджень) Європейський Суд заявив, що існування фактів можна довести, тоді як
правдивість оціночних суджень доведенню не підлягає. Вимогу щодо оціночних
суджень задовольнити неможливо, до того ж вона обмежує свободу дотримуватись
своїх поглядів, котра лежить в основі права, що захищається статтею 10
Конвенції.

З матеріалів справи вбачається, що у статтях під назвами
„Якщо ми йдемо до Європи", надрукованої у НОМЕР_4 „Обухівський край"
від 23 травня 2006 року та „Ми таки прийдемо до Європи", викладеної у
НОМЕР_1 цієї ж газети, міститься оцінка діяльності ОСОБА_1, як міського голови
м. Українка, та ОСОБА_2, як члена партії „Пора", громадського об'єднання
„Поштовх". Наведені ними критичні висловлювання містять в собі оціночні
судження, достовірність яких доведенню не підлягає.

Вказане стосується і інформації, що міститься в статтях „Хто у місті
господар?" та „Влада як інструмент наживи", опублікованих
ІНФОРМАЦІЯ_1 року та ІНФОРМАЦІЯ_2 року у НОМЕР_2 та НОМЕР_3 „Обухівський
край".

З огляду на це, посилання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на недостовірність поширеної
відносно них інформації колегія суддів оцінює критично, вимоги про її
спростування, а відтак, і відшкодування моральної шкоди вважає необгрунтованими
та такими, що підлягають відмові у задоволенні за безпідставністю.

Апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, рішення суду в частині,
що стосується часткового задоволення первісного та зустрічного позовів -
скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким у задоволенні
первісного та зустрічного позову слід відмовити.

В іншій частині
рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись
ст.ст.303,.307, .309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
та відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від
9 листопада 2006 року в частині задоволення первісного позову про стягнення з
ОСОБА_3 моральної шкоди, зобов'язання її вибачитись публічно перед ОСОБА_1, в
частині задоволення зустрічного позову про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_1,
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення: відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову
до ОСОБА_3 про зобов'язання публічно вибачитись та стягнення моральної шкоди.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 про стягнення
з нього моральної шкоди.

В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 9
листопада 2006 року залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено до
Верховного Суду України протягом двох місяців з

дня його проголошення.