У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

28 листопада 2007 року                                                                                          м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Гнатенка А.В.,

суддів:                           Косенка В.Й.,                                 Барсукової
В.М.,

Балюка М.І.,                                   Гуменюка В.І.,
-

розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
неповнолітнього сина ОСОБА_3, третя особа - комунальне
підприємство
ремонтно-експлуатаційна установа № 1, про визнання такими, що втратили право
на користування жилим приміщенням, та зняття з реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 11 квітня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 та її
неповнолітнього сина, ОСОБА_3, про визнання такими, що втратили право на
користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, з підстав, передбачених ст.
ст. 71 та 72 ЖК України, та скасування їх реєстрації за вказаною адресою,
мотивуючи тим, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі як члени сім'ї
наймача квартири, батька відповідачки, який помер у 2002 році. Однак з 1986
року відповідачка та її син не проживають у спірній квартирі без поважних
причин, у зв'язку із чим втратили право користування жилим приміщенням у
квартирі. Позивачка була другою дружиною батька ОСОБА_2 Будь-яких речей
відповідачів у квартирі не має. Перешкод у користуванні приміщенням у квартирі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ніхто не чинив. Реєстрація у спірній квартирі відповідачів
порушує права позивачки, оскільки остання вимушена сплачувати комунальні
послуги й за них.

Рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки
Крим                       від 18 січня
2007 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 з неповнолітнім сином,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,  такими, що
втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. У іншій
частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від
11 квітня 2007 року вказане рішення суду першої інстанції в частині визнання              ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 скасовано та в
цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1, відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеним рішення апеляційного
суду, ОСОБА_1              подала до
Верховного Суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити рішення
місцевого суду в частині без змін.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання таким, що
втратив право користування жилим приміщенням, ОСОБА_3 та ухвалюючи нове
рішення, яким відмовлено в цій частині в задоволенні позову, апеляційний суд
виходив із того, що на час (16 листопада 2006 року) звернення позивачки з
позовом відповідач ОСОБА_3 з вересня 2006 року нібито навчається в вищому
учбовому закладі, тому відповідно до ч. 3 п. 2 ст. 71 ЖК України за ним
зберігається право на жиле приміщення на весь період навчання.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна,
оскільки суд дійшов їх без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування
дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін у даних правовідносинах,
неправильно застосував норми матеріального й порушивши норми процесуального
права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Отже, тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна
перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від
дня, коли особа залишила приміщення.

Судом установлено, і це не заперечують відповідачі, що ОСОБА_3 не проживав
без поважних причин у спірному жилому приміщенні з моменту його народження й до
цього часу.

За таких обставин апеляційний суд помилково дійшов висновку, що початок
відліку часу відсутності неповнолітнього ОСОБА_3 у спірному жилому приміщенні
визначається з моменту подачі позовної заяви, а не від дня, коли він залишив
приміщення.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в ч. 4 п. 11
постанови від 12 квітня 1985 року № 2 “Про деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України” суд
може визнати особу такою,  що втратила
право користування жилим
приміщенням,  лише  з
однієї  вказаної позивачем
підстави, передбаченої ст. 71  або  ст. 107
ЖК України.  Змінити  підставу позову суд має право тільки за
згодою позивача.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як  за  зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в

межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін
та  інших осіб, які беруть участь
у справі.

Позивачка звернулася з позовом про визнання таким, що втратив право на
користування жилим приміщенням, на підставі ст. ст. 71 та 72 ЖК України.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність
і  обґрунтованість  рішення
суду  першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд апеляційної інстанції розглянув
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ялтинського міського
суду Автономної Республіки Крим від 18 січня 2007 року щодо ОСОБА_3 на підставі
ст. 107 ЖК України.

Отже, суд апеляційної інстанції вийшов за межі вимог, заявлених               ОСОБА_1 у суді першої інстанції.

Оскільки обставини справи встановлені судом із порушенням норм
матеріального та процесуального права, то рішення апеляційного суду в частині
відмови у визнанні ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим
приміщенням не може бути залишено в силі.

Разом з тим судом першої інстанції повно та всебічно встановлено обставини
справи, рішення суду є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши,  що
апеляційним   судом   скасовано
судове рішення,  ухвалене
згідно  із  законом,
суд касаційної інстанції

скасовує судове рішення суду апеляційної
інстанції  та  залишає
в силі судове рішення суду першої інстанції.

При викладених обставинах рішення апеляційного суду підлягає частковому
скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 11 квітня             2007 року в частині відмови у визнанні ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, скасувати.

Рішення
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим                       від 18 січня 2007 року в цій частині залишити в силі.

У решті - касаційної скарги відмовити, а рішення Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим від 11 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В. Гнатенко

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.І.Гуменюк