Справа № 22ц-2388                    Головуючий суду першої інстанції: Селіщева Л.І.
34                                Суддя-доповідач
апеляційного суду: Кутова Т.З.
РІШЕННЯ

Іменем   України

11   грудня
2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області у складі:

головуючого:    Лисенка
П.П.,

суддів:
Кутової Т.З.,   Данилової О.О.,

при
секретарі судового засідання: Негрун І.О.,

за участю
позивачки ОСОБА_1,   відповідача ОСОБА_2
та його представника ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за

апеляційною
скаргоюОСОБА_2на рішення Корабельного районного суду м.   Миколаєва від 22 серпня 2007 року,   ухвалене за позовом ОСОБА_1 доОСОБА_2про
стягнення додаткових витрат на дитину,
що викликані особливими обставинами,

встановила:

В квітні
2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою доОСОБА_2про стягнення
додаткових витрат на дитину,   що
викликані особливими обставинами.

В позові зазначено,   що сторони
мають доньку ОСОБА_4,   ІНФОРМАЦІЯ_1,   яка проживає з позивачкою,   і на її утримання за рішенням суду з
відповідача

стягнуті аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку. Між тим,   в зв'язку з хворобою доньки

та необхідністю переодичного її лікування,
в тому числі і оперативного,   необхідністю

вжиття заходів     дитячої
реабілітації,   посиленого
вітамінізованого    харчування    та

додаткового
догляду,   позивачкою витрачаються
додаткові кошти,   а відповідач від
вказаних витрат ухиляється.

Декілька
разів уточнюючи позовні вимоги,   остаточно
позивачка просила стягнути з відповідача 8451 грн. 96 коп. понесених нею
додаткових витрат на лікування доньки та 700 грн. щомісячно до одужання дитини.

Рішенням
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 22 серпня 2007 року позов задоволено частково. З ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 стягнуто 3500 грн. понесених витрат на лікування дитини. В
іншій частині позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі відповідач просить вказане рішення суду скасувати,   а по справі ухвалити нове рішення,   яким відмовити в задоволенні позову,   посилаючись на те,   що суд невірно оцінив докази по справі.

Суд
першої інстанції,   постановляючи рішення
про часткове задоволення позовних вимог,
виходив з того,   що позивачка
ОСОБА_1 понесла додаткові витрати на лікування доньки ОСОБА_4,   ІНФОРМАЦІЯ_1,   а тому відповідач зобов'язаний їх
відшкодувати.

Між
тим,   такий висновок суду ґрунтується на
недоведених обставинах,   які мають
значення для справи.

З
матеріалів справи вбачається,   що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 1988 року по 1994 рік
(а.с.   8,  9). Від даного шлюбу мають доньку
ОСОБА_4,   ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.    10). Донька проживає з   матір'ю,
позивачкою

2

по справі,  і на її утримання   з відповідача стягнуті аліменти в розмірі
1/6 частини (а.с.  13,  21).

Відповідно
до довідки Жовтневої центральної районної лікарні,  ОСОБА_4,
1991 року народження перебуває на диспансерному обліку,  як інвалід з дитинства з 2004 року,  консультувалася та перебувала на лікуванні в
Інституті педіатрії акушерства та гінекології та в Інституті отоларингології в
м.  Києві (а.с.  23).

Згідно
зі  ст.
185 СК України той з батьків,  з
кого присуджено стягнення аліментів на дитину,
а також той з батьків,  до кого
вимога про стягнення аліментів не була подана,
зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину,  що викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини,  її
хворобою,  каліцтвом тощо).

Із
змісту вказаної норми вбачається,  що
розмір додаткових витрат на дитину,  який
підлягає стягненню,  повинен визначатися
в залежності від реально понесених або можливих витрат.

Між
тим,  в довідках,  виданих 25 червня та 17 липня 2007 року
Миколаївською дитячою лікарнею та Інститутом отоларингології в м.  Києві 26 липня 2007 року зазначено,  що обстеження та лікування ОСОБА_4 в
зазначених медичних установах проводилось безкоштовно,  ліки видавались по безоплатним рецептам,  (а.с.
136-138,  141-142).

В
оглянутих апеляційним судом амбулаторних картках ОСОБА_4 призначення лікарів
здійснювалося по безоплатним рецептам.

З
довідки Миколаївської обласної державної адміністрації також вбачається,  що в зв'язку з необхідністю лікування доньки
ОСОБА_4 позивачка отримувала з різних джерел матеріальні допомоги та необхідні
ліки (а.с.  140).

Доказів,  які б свідчили про медикаментозні призначення
лікарів та фіскальні чеки щодо придбання відповідних ліків,  чи будь-які інші витрати,  пов'язані з обстеженням чи лікуванням дитини    позивачкою суду не надано.

Посилання
ОСОБА_1 на чеки з аптек не є доказом понесених нею витрат на лікування
дитини,  оскільки вони (чеки) не
пов'язані з призначеннями лікарів стосовно лікування дитини. Також не можна
прийняти до уваги як доказ понесених витрат на лікування дитини факт отримання
грошової позики на зазначені цілі,
оскільки предметом доказування по даній справі є саме певні витрати на
утримання дитини,  а не отримання
грошей   з метою здійснення вказаних
витрат.

Враховуючи
наведене,  підстав вважати доведеним
понесення особисто позивачкою додаткових
витрат   на лікування доньки
ОСОБА_4,  1991 року народження немає.

Тому
оскаржуване рішення суду,  відповідно до
вимог п. 2  ст.  309 ЦПК України,  слід скасувати ,  а по справі ухвалити нове рішення,  яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,  309,  310,
315 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу    ОСОБА_2     задовольнити.

Рішення
Корабельного районного суду м.  Миколаєва
від 22 серпня 2007 року скасувати,  а по
справі ухвалити нове рішення.

В
задоволенні позову ОСОБА_1 доОСОБА_2 про стягнення   додаткових витрат  на утримання дитини відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржене у касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.