РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2007 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого -
судді                                                          Чіркова.
Г.Є. ,

при секретарі                                                                  Авраменко
Л.С,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, треті особи - Вишгородське Житлово-експлуатаційне комунальне
ремонтно-будівельне підприємство та ОСОБА_3, про відшкодування шкоди,

встановив:

позивач
звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на неправомірні дії відповідачки,
яка самовільно втрутилася в систему водопровідних комунікацій, що призвело до
затоплення його квартири та заподіяння матеріальної і моральної шкоди, на
відшкодування якої він просив стягнути з відповідачки 13 092 грн. та 10 000
грн. відповідно, а також стягнути на його користь понесені судові витрати.

В судовому
засіданні просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав, уточнивши
висунуті вимоги щодо стягнення на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 17
788 грн. 80 коп.

Відповідачка та
її представник позов не визнали і свої заперечення обґрунтували тим, що прорив
труб гарячої води в квартирі відповідачки стався з незалежних від її волі
обставин, вини якої в цьому не має, оскільки вона будь-яких протиправних дій до
такого не вчинювала.

На підтвердження
своїх заперечень подали суду відповідні докази.

Представник
третьої особи - Вишгородського ЖЕКРБП, ствердив про обслуговування їх
підприємством внутрішньої будинкової мережі та про можливість проведення
сантехнічних робіт в квартирах іншими спеціалістами сантехніками. Висловився
щодо розгляду справи за розсудом суду і про обставини, що досліджувалися в цій
справі, повідомити не зміг.

Третя особа -
ОСОБА_3, ствердив, що він є спеціалістом сантехніком, а  тому
вправі  виконувати  сантехнічні
роботи,  проведені  ним у
квартирі відповідачки за усною угодою з останньою. Підтверджуючи викладені
відповідачкою обставини, висловився про відсутність її вини в затопленні
квартири, а також ствердив про відомі йому особисто обставини як свідок.

3   матеріалів справи вбачається, що 10 жовтня
2003 року сталося затоплення

гарячою
водою АДРЕСА_1, в якій

проживає
позивач, унаслідок чого його майно пошкоджено й потребує витрат для

відновлення.

Відповідно до
акту обстеження від 10 жовтня 2003 року затоплення      вказаної квартири сталося внаслідок самовільного монтажу
водопровідних труб у квартирі № 27, який проведено без дозволу ЖЕКРБП і не його
працівниками, а також з порушенням технологій.

Посилаючись на
даний доказ, позивач стверджував про винуватість відповідачки в залитті його
квартири гарячою водою, яка є відповідальною за

2

визначені в акті
протиправні діяння, оскільки є власником тієї квартири де сталася аварія.

Разом з
тим, зазначені обставини, суд вважає необгрунтованими, які сукупності
досліджених у справі доказів не відповідають.

Відповідно
до звіту про експертну оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли
внаслідок залиття № 37 від 27 жовтня 2003 року імовірною причиною залиття є
прорив трійника водопостачання у санвузлі біля входу в кв. № 27.

У той же
час, допитаний як свідок ОСОБА_3, ствердив про свою кваліфікацію та проведення
ним робіт по заміні сантехніки в квартирі відповідачки, що ним завершено за 10
днів до аварії. Про факт проведення робіт інформував відповідального за тією
дільницею сантехніка ЖЕКРБП - ОСОБА_4 який для цього перекривав воду. Після
аварії приїздив до квартири відповідачки й демонтував установлену ним муфту,
через яку сталися прорив та залиття водою.

Кваліфікація
ОСОБА_3, як слюсаря-сантехніка шостого розряду, підтверджується записами в
трудовій книжці та копією посвідчення (а.с. 43, 121) .

Зазначена
муфта стала предметом експертного дослідження, про що спеціалістом Київського
НДІСЕ дано висновок № 6312/6739 від 30 грудня 2003 року.

Об'єктом
даного дослідження був також і монтажний вузол, встановлений на трубопроводі
гарячого водопроводу, опоряджувальні покриття та складові будівельні матеріали
АДРЕСА_1.

Даним
висновком виявлено, що вказаний монтажний вузол пошкоджено в місці з'єднання,
за допомогою латунної муфти, стального трійника, відгалуженого від стояку
гарячої води, зі стальним кутником. При цьому, причиною руйнування муфти є
первинне виникнення в тілі її стінки тріщини, яка суттєво ослабила несучу
спроможність, і остаточний долом, що міг наступити в любий момент часу від дії
звичайних експлуатаційних навантажень.

Таким
чином, суд визнає доведеним, що дані обставини стали причиною затоплення
квартир гарячою водою, якою є неналежна якість деталі обладнаної до
водопровідних комунікацій.

У той же
час, визначена спеціалістом імовірність виникнення на муфті тріщини під час
монтажу матеріалами справи не обґрунтовується.

З
висновку також убачається і те, що з'єднання сталевих труб у системі гарячого
водопостачання в квартирі відповідачки виконано у відповідності з вимогами п.
2.2 та п. 2.4. СНиП 3.05.01-85 „Внутрение санитарно-технические системы", а тому
твердження в згаданому акті обстеження про порушення технологій монтажу, без
конкретного визначення таких, є безпідставними.

Досліджувані
в цій справі правовідносини, на той час регулювалися чинними Правилами надання
населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, які затверджено
постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 1997 року № 1497, а також
договором на споживання теплової енергії укладеним 2 липня 2003 року між
Вишгородським ЖЕКРБП та відповідачкою.

Згідно з
п. 2.3 цього договору та п. 34 згаданих Правил з надання послуг споживач не
вправі переобладнувати внутрішню систему опалення та гарячого водопостачання
без дозволу „теплопостачальної організації" (в даному випадку ЖЕКРБП).

Суд приймає той
аргумент, що в квартирі відповідачки відбулися ремонтні роботи пов'язані з
переобладнанням внутрішньої системи гарячого водопостачання

2

у  вказаному в договорі змісті й дані про
надання такого дозволу з боку ЖЕКРБП відсутні.

Проте
такі ремонтні роботи, відповідно до згаданого висновку спеціаліста, проведено з
дотриманням правил СНиП, а тому факт відсутності відповідного погодження на їх
проведення з наслідками, про які йдеться в позові, не пов'язаний та у
причинному зв'язку з аварією і затопленням квартири не знаходиться.

У той же
час, безпосередньою причиною затоплення квартир стала наявність первинної
тріщини й руйнування деталі, що використана в сантехнічному вузлі, від дії
звичайних експлуатаційних навантажень, а тому суд не може дійти висновку про
винуватість у цьому відповідачки.

Не можна
вважати доведеним і те, що недотримання порядку попереднього дозволу на
проведення виконаних ОСОБА_3м ремонтних робіт, пов'язано з неналежною якістю муфти,
обладнаної в монтажному вузлі.

Що
стосується визначення в акті протиправних дій відповідачки в частині проведення
ремонту сантехніки в її квартирі не працівниками ЖЕКРБП, то дане твердження на
відповідній правовій підставі не ґрунтується.

Такий
обов'язок на відповідачку, як споживача за договором споживання

теплової
енергії, згаданими Правилами з надання послуг та самим договором також

не
покладається.

Відповідно
до ст. 440 ЦК України 1963 року особа, яка заподіяла шкоду звільняється від її
відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з її вини.

У цій
справі суд вважає доведеними обставини, відповідно до яких, вина відповідачки в
заподіянні шкоди позивачеві відсутня.

З огляду
на зазначені правовідносини, пред'явленні позовні вимоги в цій справі є
необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись
статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

в задоволені
позову ОСОБА_1відмовити.

Рішення набирає
законної сили протягом 10 днів з дня його проголошення і може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подання в зазначений строк заяви про її оскарження
та протягом 20 днів після цього апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295
ЦПК України.