УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року грудня місяця 24 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого
судді   Синельщікової О.В.

суддів   Горбань В.В. Даніла Н.М.

при
секретарі   Гончарові В.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до Військового комісаріату Автономної Республіки Крим про стягнення
заборгованості по виплаті грошового забезпечення,

за
апеляційною скаргою представника військового комісаріату Автономної Республіки
Крим - Карпушенка Ігоря Валерійовича на рішення Залізничного районного суду
м.  Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 04 червня 2007 року.

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним
рішенням Залізничного районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки Крим від 04 червня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено. З Військового комісаріату Автономної Республіки Крим
на користь ОСОБА_1 стягнено заборгованість по грошовому забезпеченню в розмірі
11304, 40 грн.,  судовий збір в сумі 51
грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі
30 грн.,  а всього 11385.40 грн.

В
апеляційній скарзі представник військового комісаріату Автономної Республіки
Крим - Карпушенко І.В. просить рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення,  яким відмовити у задоволенні
позовних вимог,  посилаючись на те,  що рішення незаконне і необгрунтоване,  ухвалено з порушенням норм матеріального і
процесуального права. Вважає,  що судом
не повно з'ясовані обставини,  що мають
значення для справи,  і висновки суду не
відповідають обставинам справи. Вказує,
що судом не взято до уваги,  що
згідно з вимогами Указу Президента України від 05.05.2003 року № 389/2003 року
(п.1) право встановлення розміру надбавки за безперервну військову службу
віднесено до компетенції Міністра оборони України залежно від вислуги років
військовослужбовця в розмірах грошового забезпечення відповідних процентів.
Посилається на те,  що суд вирішив питання
про права і обов'язки Міністра оборони України,
якого до участі у справі не притягував,
і який не брав участі у справі. Вказує,
що судом не було враховано,  що
Указом Президента України не було встановлено обмеження у встановленні
мінімальних меж надбавки. Також,
судом  не  було
взято до  уваги,   що
позивач  проходив  військову
службу  у

Справа №
22-ц-5305/2007 р.                Головуючий
у першій

інстанції
Гнусарєв В.К.

Доповідач
Синельщікова О.В.

районному військовому комісаріаті,
а не у військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим,  однак,
судом у якості співвідповідача районний військовий комісаріат до участі
у справі не притягувався. Крім того,
вказує,  що відповідно до статті
17 Кодексу адміністративного судочинства України спори з приводу прийняття
громадян на публічну службу. її проходження,
звільнення з публічної служби відносяться до компетенції
адміністративних судів,  отже даний спір
повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Заслухавши
суддю-доповідача,  перевіривши матеріали
справи та доводи скарги,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга є
обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1,  суд першої
інстанції виходив з того,  що згідно з
Указом Президента України від 05.05.2003 року № 389/2003 „Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил України. Міністерства внутрішніх справ
України,  Адміністрації Державної
прикордонної служби України та Управління державної Охорони України за
безперервну службу" військовослужбовцям передбачена виплата надбавок за
безперервну військову службу в Збройних Силах України у відсотках до грошового
забезпечення залежно від стажу служби. Зазначеним Указом Президента України від
05.05.2003 року № 389/2003 Міністру оборони України надане право встановлювати
надбавки,  проте ніхто з державних
органів влади не уповноважений змінювати розмір даної надбавки і виплачувати її
щомісячно в іншому розмірі,  оскільки це
є порушенням норм Конституції України.

Колегія
суддів апеляційного суду не може погодитися з зазначеним судовим рішенням,  тому що справа розглянута без дотримання
вимог щодо виду судочинства.

Розглянувши
справу по суті,  суд першої інстанції не
звернув уваги на те. що спір між ОСОБА_13 приводу проходження ним військової
служби та військовим комісаріатом Автономної Республіки Крим щодо стягнення
заборгованості по виплаті грошового забезпечення вирішується не за правилами
цивільного судочинства.

Із
матеріалів справи вбачається,  що
ОСОБА_13 05.08.1980 року проходив військову службу в Збройних силах
України,  з 22.11.1993 року на посаді
військового комісара Первомайського районного військового комісаріату
Автономної Республіки Крим,  а з 20
жовтня 2006 року за контрактом (а.с. 15-16).

Пунктом
15 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено,  що публічна служба - це діяльність на
державних політичних посадах,  професійна
діяльність суддів,  прокурорів,  військова служба,  альтернативна (невійськова) служба,  дипломатична служба,  інша державна служба,  служба в органах влади Автономної Республіки Крим,  органах місцевого самоврядування.

Відповідно
до пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України
спори з приводу прийняття громадян на публічну службу,  її проходження,  звільнення з публічної служби віднесені до
компетенції адміністративних судів.

Таким
чином,  зазначений спір підлягає
вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Позивач
звернувся до суду з позовом у квітні 2007 року в порядку цивільного провадження
помилково,  а суд першої інстанції в
порушення вимог статей 15,  122
Цивільного процесуального кодексу України відкрив провадження  по
справі,   яка не  підлягала
розгляду  за  нормами
цивільного

судочинства,  та вирішив адміністративний спір у цивільному
провадженні,  яке підлягало закриттю за
п. 1 частини 1 статті 205 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно
до частини 1 статті 310 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду
підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження з
підстав,  визначених статтею 205 Кодексу.

У
зв'язку з викладеним,  оскаржуване
рішення суду першої інстанції слід скасувати,
провадження по цивільній справі слід закрити,  а позивачу відповідно до частини 2 статті 206
Цивільного процесуального кодексу України повідомити до юрисдикції якого суду
віднесено розгляд таких справ.

Виходячи з  наведеного  та
керуючись статтями  303,   307,
310.  315

Цивільного
процесуального кодексу України,  колегія
суддів судової палати у цивільних справах.

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника військового комісаріату Автономної Республіки Крим -
Карпушенка Ігоря Валерійовича задовольнити частково.

Рішення
Залізничного районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки Крим від 04 червня 2007 року
скасувати.

Закрити
провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1до Військового комісаріату
Автономної Республіки Крим про стягнення заборгованості по виплаті грошового
забезпечення.

Повідомити
ОСОБА_1,  що розгляд його вимог
віднесений до юрисдикції адміністративного суду відповідно до Кодексу
адміністративного судочинства України.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців.