Справа № 22-ц-5880/2007р.                               Головуючий
1-ї інстанції. СугачоваО.О.
житлові.                                                                Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17
грудня 2007 року. Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

головуючого -
судді: Макарова Г.О.,  суддів: -
Хорошевського О. М. ,  Кокоші В. В.,  при секретарі - Круговій І.С. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Московського районного суду м.  Харкова
від 21 вересня 2007 року по справі за позовомОСОБА_2,  ОСОБА_1 до
ОСОБА_3  діючої в інтересах малолітньої
ОСОБА_4  3 особи: виконавчий комітет
Московської районної ради м.  Харкова,  опікунська рада виконавчого комітету
Московської районної ради м.  Харкова про
визнання такою,  що втратила право
користування жилим приміщенням,

встановила:

У
листопаді 2006 року ОСОБА_2,  ОСОБА_1
звернулися в суд з позовом про визнання їх малолітньої внучки та дочки
такою,  що втратила право користування
жилим приміщенням в квартирі.

В
обґрунтування своїх вимог зазначали,  що
згідно рішення виконавчого комітету Московської районної ради м.  Харкова від 3 квітня 1984 року ОСОБА_2 є
основним наймачем трикімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1

З 1990 року в
квартирі зареєстрований та постійно проживає ОСОБА_1

22
жовтня 1994 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3. ,  після
чогоОСОБА_3.  вселилася до вказаної
квартири та стала в ній мешкати без реєстрації.

ІНФОРМАЦІЯ_1
у подружжя народилась дочка ОСОБА_4,  яку
2 жовтня 1996 року було зареєстровано в спірній квартирі.

У червні
2004 року стосунки між ОСОБА_1. і ОСОБА_3.  зіпсувалися,
у зв'язку з чимОСОБА_3.  разом із
дочкою перебралася мешкати до своїх батьків в квартируАДРЕСА_1

Посилаючись
на те,  що малолітня ОСОБА_4.  не проживає на спірній житловій площі понад 6
місяців без поважних причин,  а також
на  ст.
ст.  71,  72 ЖК України ОСОБА_2,  ОСОБА_1 просили суд визнати її такою,  що втратила право користування жилим
приміщенням в квартирі.

ВідповідачкаОСОБА_3,  діюча в інтересах малолітньої дочки,  позов не визнала.

2

При
цьому посилалася на те,  що влітку 2004
року між нею та її чоловіком ОСОБА_1. склалися неприязні стосунки. У зв'язку з
цим вона вимушена була залишити квартиру позивачів та переїхати разом з дочкою
на проживання до квартири своїх батьків,
в якій вона зареєстрована з 1985 року.

Представник
виконавчого комітету Московської районної ради м.  Харкова в судове засідання не з'явився.
Згідно поданої ним заяви просив суд розглянути справу за його відсутністю. При
вирішенні позову поклав на розсуд суду.

Представник
опікунської ради виконавчого комітету Московської районної ради м.  Харкова позов не визнав.

Вважав,  що визнанняОСОБА_4.  такою,
що втратила права користування жилим приміщенням в квартирі
позивачів,  суттєво зачіпає інтереси
малолітньої дитини,  оскільки житлові
умови за її новим місцем проживання значно гірші ніж в квартирі позивачів.

Рішенням
Московського районного суду м.  Харкова
від 21 вересня 2007 року у задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  посилаючись
на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду,  а
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін,  дослідивши матеріали справи та перевіривши
наведені у скарзі доводи,  судова колегія
дійшла висновку,  що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,  а
рішення суду скасуванню з постановлениям
нового рішення про задоволення позову.

Відмовляючи
у задоволенні позовуОСОБА_2  ОСОБА_1.,
суд першої інстанції виходив з того,  що малолітня ОСОБА_4.  не проживає в спірній квартирі понад 6
місяців з поважних причин,  оскільки між
її батьками ОСОБА_1. і ОСОБА_3.  склалися неприязні стосунки і ця обставина
перешкоджає їй разом з матір'ю користуватися жилим приміщенням в спірній
квартирі.

Проте
погодитися з таким висновком суду не можна,
оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і
процесуального права,  що призвело до не
правильного вирішення спору між сторонами.

Відповідно
до  ст. 71 ЖК України та роз'яснень,  наданих у п. 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України №2 від 12 квітня 1985 року « Про деякі питання,  що виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України»,  при
тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.

У разі
відсутності цих осіб з поважних причин понад шість місяців,  цей строк за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем,  а в разі спору -
судом.

З
матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_2
є основним наймачем трикімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1

Окрім
нього в квартирі зареєстровані його син ОСОБА_1 та малолітня онука ОСОБА_4.

Судом
встановлено,  що 22 жовтня 1994 року
ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3,  після чогоОСОБА_3.  вселилася до вказаної квартири як член сім'ї
наймача та мешкала в ній без відповідної реєстрації.

ІНФОРМАЦІЯ_1
у подружжя народилась - дочка ОСОБА_4,
яка з 2 жовтня 1996 року зареєстрована в спірній квартирі.

В 2004
році подружні відносини між ОСОБА_1.
та ОСОБА_3.  зіпсувалися
із-за сварок та не порозуміння.

У червні 2004
рокуОСОБА_3.  разом з малолітньою дочкою
залишила спірну квартиру та стала мешкати за місцем своєї реєстрації в
квартиріАДРЕСА_1

3

Факт не проживанняОСОБА_4,
ОСОБА_3  без поважних причин понад шести місяців на жилій площі
квартири АДРЕСА_1  стверджується актом
майстра житлово-експлуатаційної дільниці № 17 м.  Харкова від 27 жовтня 2006 року.

Доказів
того,  що позивачі ОСОБА_2,  ОСОБА_1 своєю неправомірною поведінкою та
створенням будь-яких перешкод у користуванні жилою площею змусили ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4
залишити спірну квартиру,
матеріали справи не містять.

Не надані такі
докази відповідачкою і в суді апеляційної інстанції.

Зустрічні
позовні вимоги щодо поновлення прав малолітньоїОСОБА_4.  у користуванні жилою площею квартири АДРЕСА_1
та примусового вселення її до квартири,
законним представником малолітньоїОСОБА_4.  - ОСОБА_3.  в суді не заявлені.

Згідно
ч.3  ст.
29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до
чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них,  з ким вона проживає,  якщо інше місце проживання не встановлено за
згодою між дитиною та батьками.

Із
пояснень позивача ОСОБА_1 та
відповідачкиОСОБА_3  наданих в суді
апеляційної інстанції вбачається,  що
фактичним місцем проживання малолітньоїОСОБА_4.
є місце проживання її матеріОСОБА_4.
- квартира АДРЕСА_1

Вказані
обставини стверджуються рішенням Орджонікідзевського районного суду м.  Харкова від 28 липня 2004 року,  відповідно до якого з ОСОБА_1 на
користьОСОБА_3  стягнуто аліменти на
утримання їх малолітньої дочкиОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,  яка
мешкає зі своєю матір'ю; актом житлово-експлуатаційної дільниці № 17 м.  Харкова від 27 жовтня 2006 року; довідкою
головного лікаря міської поліклініки №9 від 6 липня 2007 року; актом
Орджонікідзевської районної ради м.  Харкова
про обстеження матеріально-побутових умов проживання малолітньоїОСОБА_4;
довідкою адресно-довідкового бюро Управління МВС України в Харківській області
від ЗО березня 2007 року (а.с.  7,  48,
61,  65,  118).

З
урахуванням викладеного,  судова колегія
дійшла висновку,  що малолітня
ОСОБА_4.  не проживає в квартирі квартири
АДРЕСА_1 без поважних причин понад шість місяців,  у зв'язку з чим вона втратила право
користування жилим приміщенням в цій квартирі.

Керуючись  ст.
ст.  71, 72 ЖК України,   ст.
ст.  303,  304,
п. 2 ч. 1  ст.  307,
п. 3. п. 4 ч. 1  ст.  309,
ст.  313,  ч. 2
ст.  314,   ст.
316,  317,  319 ЦПК України,  судова колегія

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.

Рішення
Московського районного суду м.  Харкова
від 21 вересня 2007 року скасувати.

Позовні
вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати
малолітнюОСОБА_4  ІНФОРМАЦІЯ_1 народження
такою,  що втратила право користування
жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

Рішення суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може
бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.