Доповідач - Ляховська І.Є.
Категорія № 21 (2)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

22 листопада 2007 року                                                                                    м.  Кривий Ріг

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі:

головуючого -
судді БАРИЛЬСЬКОЇ А.П.,

суддів -
ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є.,  СОКОЛАН Н.О.,

при секретарі -
Бондаренко І.В.,

за участю -
позивача ОСОБА_1,  представника

Відділення
Фонду ОСОБА_2,  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.  Кривому Розі
цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.  Кривому Розі
Дніпропетровської області на рішення Довгинцівського районного суду м.  Кривого Рогу від 10 квітня 2007 року за
позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова»,  Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.  Кривому Розі
Дніпропетровської області про. відшкодування шкоди,  завданої пошкодженням здоров'я,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 10 квітня 2007 на користь ОСОБА_2стягнуто: з Державного
підприємства «Рудоуправління імені Кірова»(далі - ДП РУ ім.  Кірова) - заборгованість по щомісячних
виплатах за період з 01.12.1995р. по 01.04.2001р. в сумі 8729грн. 56 коп.; з
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань України в м.  Кривому Розі Дніпропетровської області (далі
- Відділення Фонду) -заборгованість по страховим виплатам за період з
01.04.2001р. по 01.04.2007р. в сумі 23151 грн.11 коп.,  та щомісячні страхові виплати починаючи з
01.04.2007р. по 1125 грн. 28 коп. до зміни обставин,  що є підставою для перерахунку чи припинення
виплат.

Відділення
Фонду в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в повному
обсязі та направити справу на новий розгляд,
оскільки суд першої інстанції,  на
його думку,  не з'ясував причину
несвоєчасного подання доказів,  чим
порушив п. 2  ст. 131 ЦПК України; не
встановив усі обставини справи; не застосував тримісячний строк позовної
давності; неправильно застосував п. 28 "Правил відшкодування
шкоди...". На думку позивача,  суд
безпідставно притягнув його до участі в справі в якості відповідача; не
врахував,  що він не є правонаступником
помилок підприємства,  а виплата

перерахунків
потерпілим внаслідок вини підприємства за період до 01.04.2001 року є
нецільовим використанням коштів; та не взяв до уваги вимоги постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 24.10.2003 р. «Про внесення змін і доповнень до
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»,  згідно якого перерахунок страхових виплат
проводиться лише у випадках,
встановлених  ст. 29 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання,  які призвели до втрати працездатності".

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено та сторонами не оспорюється,
що позивач працював тривалий час в ДП РУ їм.  Кірова на шахті «Північна» підземним
машиністом скреперної лебідки.

05
березня 1968 року під час нещасного випадку на виробництві позивач отримав
виробничу травму,  про що складено акт
форми Н-1 №7/3 від 19 березня 1968 року.

Згідно
висновку МСЕК від 16 березня 1995 року позивачеві встановлено 70% втрати
професійної працездатності з 01.05.1995р. безстроково.

Позивачем
поставлено питання про неправильне коригування підприємством сум відшкодування
втраченого заробітку за період з 01 листопада 1995р. та стягнення
заборгованості як з підприємства,  так і
з Відділення Фонду.

Відкриваючи
провадження в справі,  суд першої
інстанції не вирішив питання про прийняття позовної заяви ОСОБА_2 ,
оскільки не зареєстрував її у встановленому порядку.

Суд також не
звернув уваги на те,  що позовна заява не
відповідає вимогам  ст.  119 ЦПК України,  оскільки в ній не наведені підстави
застосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів за
період з 01.11.1992 року по 01.01.1996 року.

Ухвалюючи
рішення,  суд,  в порушення вимог  ст. 215 ЦПК України,  не зазначив у рішенні встановлених судом
обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів,  з яких суд вважає встановленою наявність або
відсутність фактів,  якими обгрунтувалися
вимоги чи заперечення,  бере до уваги чи
відхиляє докази,  застосовує зазначені в
рішенні нормативно - правові акти.

Так,  суд не зазначив,  станом на який період він визначив розмір
базової середньомісячної заробітної плати машиніста скреперної лебідки в сумі
8467крб. та чому не погодився із доводами позивача в доповненій позовній заяві
(а.с.  85) стосовно того,  що цей розмір складає 7886 крб.

Також судом не
викладені мотиви,  за яких він дійшов
висновку,  що загальний коефіцієнт
підвищення тарифних ставок на підприємстві станом на 01.11.1995р. складає 1924,
06.

Стягуючи з ДП РУ
ім.  Кірова суми недоплачених виплат за
період з 01.12.1995року,  суд не звернув
уваги на норми  ст.  71 ЦК
1963р. (з урахуванням правила п. 6 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК 2003р.) та на
роз'яснення,  викладені в пунктах 1,
1-1,  1-2, 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди*' (з
наступними змінами),  згідно з якими
загальний строк,  у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про захист свого права (позовна
давність),  встановлюється тривалістю у
три роки. У випадку,  коли вимоги
потерпілого стосуються перерахунку сум щомісячних платежів,  раніше визначених судом або роботодавцем (у
тому числі й у разі неправильного обчислення суми щомісячних платежів) при
задоволенні позову,  кошти стягуються за
час,  що не перевищує трьох останніх
років,  які передували моменту звернення
особи до суду.

Відповідно до
Закону від 23 вересня 1999р. № 1105-ХІУ "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності" особам,  які
потерпіли на виробництві,  до 01 квітня
2001 р. Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з моменту
передачі відповідними підприємствами в установленому порядку документів,  що підтверджують право цих працівників на
такі послуги.

Однак,  стягуючи з Відділення Фонду щомісячні
страхові платежі за період з 01 квітня 2001р. до 01 квітня 2007 р.,  суд не звернув уваги на це правило та не
встановив,  чи дотримано позивачем строк
позовної давності при пред'явленні вимог до Фонду з урахуванням наведених
мотивів.

Відповідно
до пункту 28 Правил перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у
перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути більшим
від середнього заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних
ставок) за умови його роботи протягом повного календарного або у перерахунку на
повний календарний місяць роботи.

Вирішуючи
спір суд не звернув уваги на зазначене положення й не з'ясував розмір
середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних
ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у
перерахунок на повний календарний місяць роботи,  та чи не буде перевищувати розмір відшкодування
нарахованого позивачу встановлені обмеження.

Як
убачається із матеріалів справи,
звертаючись до суду,  позивач
також просив застосувати при перерахунку суд відшкодування втраченого заробітку
коефіцієнти підвищення тарифних ставок та посадових окладів 1, 27 та 1, 178.

прийнятих
на підставі спільних постанов дирекції і профкому РУ ім.  Кірова від 15 червня 2000 року та 27 березня
2001 року.

Проте
суд не розглянув ці позовні вимоги,
сторони не давали пояснень з цього приводу і докази в цій частині судом
не досліджувалися.

Крім
того,  вирішуючи спір,  суд не звернув уваги на лист №205-634-16/1410
від 27.02.2007р. Відкритого акціонерного товариства "Міттал Стіл Кривий
Ріг",  із якого вбачається,  що це підприємство здійснювало позивачеві
виплати на відшкодування шкоди і саме воно в січні 2002 року передало особову
справу відповідача до Відділення Фонду.

Суд не
вирішив питання про притягнення зазначеного підприємства до участі в справі.

У
зв'язку з тим,  що суд першої інстанції
розглянув не всі позовні вимоги і цей недолік не може бути усунений ухваленням
додаткового рішення судом першої інстанції,
крім того вирішив питання про права та обов"язки Відкритого
акціонерного товариства "Міттал Стіл Кривий Ріг",  яке не брало участі в справі,  колегія судців вважає,  що ухвалене рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
311 ч. 1 п. 4,  5,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.  Кривому Розі задовольнити.

Рішення
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 10 квітня 2007 року скасувати,  справу направити на новий розгляд в той же
суд в іншому складі.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена у касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.