УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року     квітня месяца 03 дня колегія суддів судової палати по цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республики
Крим в складі:

Головуючего,
судді   Моісеєнко Т.І.

Судців   Полянської В.О.,Мамасуєвої Л.О.

при секретарі   Абдураманові Л.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Феодосії цівільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про усунення перешкод у користуванні водопроводом, стягнення
майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нижньогірського
районного суду від 22 листопада
2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулась в суді з позовом  до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні водопроводом, стягнення майнової та моральної шкоди

Позовні
вимоги мотивовані тим, що   вона   мешкає у АДРЕСА_1, яке належало її померлому
чоловіку ОСОБА_3 У 1960-х роках її чоловік провів за власні кошти водопровод на територію
домоволодіння,   частина   якого
на   цей   час
проходить   через   земельну
ділянку відповідачки.    Відповідачка
тричи незаконно, без згоди позивача, підключалася   до вказаного водопроводу, що спричинило
шкоду на місцях підключення, внаслідок чого водопровод
став   текти.    Відремонтувати   водопровод
відповідачка   відмовилась,
посилаючись на відсутність коштів.  У
вересні 2003  року відповідачка    відрізала водопроводну гілку, що йде до
домоволодінні позивачки, чим спричинила шкоду опаленню її будинку, оскільки    будинок
був    облаштований системою    водяного опалення.

Просила зобов.язати відповідачку усунути перешкоди у
користуванні водопроводом, встановити земельний сервітут для ремонту
водопроводу на земельну ділянку шириною 2 метри уздовж водопроводу, який
проходить через земельну ділянку відповідачки.

Також просила стягнути з відповідачки 5000 грв., які
складаються з ремонту водопроводу, відновлення водяного опалення в її будинку,
витрат на придбання засобів опалювання при відсутності водяного опалення. В
відшкодування моральної шкоди просила стягнути 1700 грв., оскільки тривалий час
порушений її звичайний життєвий уклад, вона вимушена в похилому віці носити для
себе воду відрами, що спричиняє їй душевну біль і погіршує стан здоров.я.

Рішенням
Нижньогірського районного суду від 22.11.2006
року   у задоволенні позову ОСОБА_1
було відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що  позивачкою не надано  будь-яких
доказів,  підтверджуючих її право  на користування  частиною
водопроводу,

Справа    №
22ц-644 ф/2006г                                  Головуючий
в першій інстанції

Кустова
І.В.

Доповідач   Моісеєнко Т.І.                                  ...

2

продовженою
з магістральної гілки центрального водопроводу, розташованої на території
колишньої Сільгосптехніки. Сільгосптехніка та її правонаступник ВАТ
«Нижньогірське РТП» на час розгляду справи не існують, правовстановлюючі та
регістраційні документи на водопровод, що йде до будинку позивачки, нею не
надані і не були добиті судом.

За такими обставинами, суд дійшов висновку про те, що частина водопроводу,
продовжена з магістральної гілки до будинку позивачки, є збудованою самовільно , в зв.язку з чим
право користування нею не підлягає захисту. Зазначені обставини суд визнав
підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, а також для встановлення земельного сервітуту.

На вказане рішення Нижньогірського районного суду ОСОБА_1 подана апеляційна
скарга, в який ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції
та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми
права при ухваленні рішення суду, висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи.Апелянт також вважає, що суд не дав належної оцінки
показаніям свідків про те, що до 2003
року вона користувалась водою з зазначеного водопроводу, який був
пошкоджений неправомірними діями відповідачки. Вважає, що відповідачка не мала
права припиняти водопостачання до її будинку, оскільки це може зробити тільки
водопостачальна установа. Крім того, апелянт вказує на те, що нового
водопроводу, який збудований за межами земельної дільнки відповідачки, не існує
і коли він буде збудований їй не відомо, що також не було прийнято судом до
уваги..

Дослідивши матеріали справи ,
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Згідно ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованність рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

З матералів справи вбачається, що судом першої інстанції ретельно
досліджувались обставини будування водопроводу, з якого поступала вода у
домоволодіння по АДРЕСА_1. З довідок, наданих Желябівською сільською Радою,
пояснень свідків та мешканців вул.Мира вбачається, що на території РТП була збудована
башня Рожновського, до якої
поступала вода з магістрального водопроводу. Надалі башня Рожновського
була демонтована, но водопроводні
труби залишились у землі. Власником зазначеного водопроводу було РТП, яке
ліквідовано, а водопровод
на баланс Желябівської сільської Ради, або іншої організації не передавався і
не приймався. З матеріалів справи також вбачається, що в ті роки в районі башні
Рожновського надавались земельні ділянки для будування житлових будинків , в
тому числі чоловіку позивачки ОСОБА_3 Кожна з осіб, котрі будували житлові
будинки, самочинно підключались до вказаного водопроводу. Документів, які б
свідчили про надання дозволу на підключення до водопроводу, не надано.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку
про те, що право ОСОБА_1 на поновлення водопостачання не підлягає захисту,
оскільки водопостачання проводилось з самочинно збудованого водопроводу.

Не можна погодитись з доводами апелянта про те, що між
нею та водопостачальником існує договор
на водопостачання. З наданного позивачкою договору від 01.01.2002 року вбачається,
що між Желябівським комунальним господарством та ОСОБА_1був укладений договір
про вивіз сміття . Незважаючи
на те, що бланок договору вказує про надання послуг населенню з водопостачання
та водовідводу, розрахунки за користування водою, в тому числі за полів городу,
як це передбачено законом, в договорі не приведені ( а.с.100). Інших
доказів, підтверджуючих укладення договору з водопостачальною організацією,
ОСОБА_1 не надано.

Також не
можна погодитись з доводами ОСОБА_1 про те, що нового водопроводу в районі
вул.Мира с.Желябівка не існує, оскільки вони спростовуються матералами справи.
З довідок, досліджених судом    першої і
апеляційної інстанції,

3

вбачається,
що у 2003 році Желябівською сільською Радою була вирита траншея від
водонапірної башні по пров.Мира і прокладена водопровідна труба, до якої може
підключитись кожний мешканець вул.Мира, в тому числі і ОСОБА_1 (а.с.44,49,50
,83,85).

Звернення ОСОБА_1 до Правил користування системами
комунального водопостачання та водовідводу в містах і селищах України,
затверджених наказом Державного комітета України по житлово-комунальному
господарству від 01.07.1994
року №65, не може
бути прийняте до уваги, оскільки судом встановлено, що водопровод, яким
користувалась ОСОБА_1 є самочинним і на балансі у будь-якої комунальної
організації не знаходиться.

Відповідно до вимог   ст.60 ЦПК
України, кожна сторона повинна доказати
ті обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог та
заперечень.

Колегія суддів вважає, що безперечних доказів,
підтверджуючих порушення законих прав і інтересів ОСОБА_1, суду не надано. За
вказаними обставинами суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_1, в тому числі і про відмову у задоволенні позовних
вимог про встановлення земельного сервітуту.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Судом першої інстанції правильно встановлени
правовідносини сторін, дана належна оцінка наданим доказам та ухвалено рішення
з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, їм
дана належна правова оцінка, з якою колегія суддів погоджується.

Підстав до
скасування рішення суду коллегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.303,308 ЦПК України, колегія суддів судової палати по
цивільних справах,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу    ОСОБА_1-
відхилити.

Рішення Нижньогірського районного суду від 22 листопада 2006
року -

залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня проголошення та може бути оскаржена в

касаційному
порядку протягом двох місяців.