Справа 5836
інстанції Зосименко Н.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року грудня
26 дня апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді Гайдук В.І. суддів Повєткіна В.В.,
Басуєвої Т.А. при секретарі Качур Л.В. розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_1 на рішення Індустріального  районного суду м. Дніпропетровську від 25
квітня 2007 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи -
Приватний нотаріус ОСОБА_5, приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання недійсними довіреності та договору
купівлі-продажу, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням суду
задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, визнано недійсними довіреність від 29 серпня
2006 року від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_3 та договір купівлі - продажу
житлового будинку АДРЕСА_1 і зобов'язано ОСОБА_4 повернути позивачу майно
одержане за цим договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь
позивача 1.000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В частині
стягнення матеріальної шкоди - відмовлено.

В апеляційній
скарзі представник відповідача ОСОБА_4 просить скасувати рішення та постановити
нове, яким у повному обсязі відмовити в задоволені позовних вимог,
обґрунтовуючи свої заперечення проти рішення тим, що суд грубо порушив норми
процесуального права, розглянувши позов з порушенням правил підсудності. Також
суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги показання допитаних в
судовому засіданні свідків з боку відповідача, не дослідив об'єктивно, повно та
всебічно наданні докази та не з'ясував чи було завдано збитків позивачу.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду
про те, що правочин купівлі-продажу будинку, який вчинений внаслідок зловмисної
домовленості представника однієї сторони з другою стороною є недійсним, є вірним та таким, що
ґрунтується на встановлених судом обставинах та доказах.

Рішення суду в
цій частині відповідає нормам матеріального права, а саме - ст.ст. 216, 232 ЦК України,
Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Суд першої
інстанції правильно прийшов до висновку про неправомірність правочину
купівлі-продажу укладеного в наслідок зловмисного зговору представника однієї
сторони з відповідачем, оскільки правочин здійснений не в інтересах особи, яку
представляють, що суперечить сутті представництва.

Із матеріалів
справи, пояснень позивача вбачається, що ОСОБА_2 не мав наміру продавати
належний йому будинок, не був знайомий з ОСОБА_3, на ім'я якого була оформлена
довіреність.

Матеріалами
справи підтверджується, що ОСОБА_3, будучи знайомим відповідача, діяв як
представник дружини позивача при оформлені правочину купівлі-продажу квартири,
розташованої на вул. Тверській. Довіреність на представництво інтересів дружини
позивача посвідчував відповідач, ОСОБА_4, як приватний нотаріус.

Доводи
апеляційної скарги про те, що висновки суду ґрунтуються тільки на поясненнях
позивача не можуть бути прийняти до уваги як такі, що не відповідають
дійсності.

В рішенні суд,
не тільки дослідив пояснення сторін, але і дав оцінку показанням свідків,
третіх осіб та письмових доказів.

Не можуть бути
прийняти до уваги і доводи скарги про законність довіреності позивача
підписаної не ним. В судовому засіданні безспірно встановлено, що довіреність
від 29 серпня 2006 року на ім'я представника підписана не позивачем, позивач
ніколи не був та не знаходився в нотаріальній конторі, де була посвідчена довіреність,
ніколи не знав ОСОБА_3, на ім'я якого була оформлена довіреність.

Посилання в
скарзі на те, що позивач за станом здоров'я не міг підписати довіреність, не
може бути прийнято до уваги, оскільки на а.с. 79 мається заява позивача,
посвідчена відповідачем, як приватним нотаріусом, яка підписана самим
позивачем. Матеріалами перевірки Обласного управління юстиції Дніпропетровської
області встановлено порушення Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України» при посвідчені вищевказаної довіреності.

Також, не можуть
бути прийняти до уваги і доводи скарги по відношенню до договору
купівлі-продажу квартири на ім'я дружини позивача, оскільки квартира,
розташована на вул. Тверській не є предметом даного позову, сторонами за
вказаним правочином є різні особи.

Посилання в
скарзі на те, що оскаржуємим правочином не завдано збитків позивачу є надуманим
та необґрунтованим.

Не є підставою
для скасування рішення у вказаній частині і доводи скарги про розгляд справи з
порушенням правил підсудності.

Із матеріалів
справи вбачається, що позивачу було відмовлено в розгляді даної справи в
Дніпропетровському районному суді. Тому позов був пред'явлений у відповідність
з вимогами ст. 109 ЦПК України.

Крім того,
відповідно до п.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного розгляду справи.

Однак
апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір в
частині визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу і
відшкодування моральної шкоди.

Перевірив
матеріали справи в повному обсязі апеляційний суд, відповідно до п.3 ст. 303
ЦПК України, приходить до висновку про скасування рішення суду в частині
відмови в позові про стягнення матеріальної шкоди, оскільки судом першої
інстанції в цій частині допущено порушення норм процесуального права.

Суд відмовив в
позові про стягнення матеріальної шкоди посилаючись на те, що позивачем не
надано докази зруйнувань будинку, який належав позивачу.

З таким
висновками суду погодитися неможна з наступних підстав.

Відповідач в
суді апеляційної інстанції підтвердив, що він дійсно зруйнував житловий
будинок, який належав йому на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня
2006 року.

Ці обставини
підтверджуються і актом обстеження від 04 грудня 2007 року.

Крім того
відповідач надав суду державний акт на право власності на земельну ділянку на
його ім'я від 24 лютого 2007 року та рішення Виконавчого комітету Кіровської
селищної Ради № 148 від 20 вересня 2006 року (виправлене) про надання
відповідачу дозволу на знесення старого будинку та будівництво нового.

Однак, суд
першої інстанції розглянув позовні вимоги позивача в цій частині без залучення
органів місцевого самоврядування, і фактично вирішив питання про права та
обов'язки осіб, що не приймають участь у справі.

Тому, в силу п.
4 ст. 311 ЦПК України, рішення суду в частині відмови від позову про стягнення
матеріальної шкоди слід скасувати та справу направити на новий розгляд до того
ж суду.

Керуючись ст.ст.
307, 311 п. 4 ЦПК України апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Індустріального районного суду м. Дніпропетровську від 25 квітня 2007 року в
частині відмови в позові про стягнення матеріальної шкоди скасувати та справу
направити на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала
апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду
касаційної інстанції протягом двох місяців з моменту проголошення.