Справа №2-3243/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2007 року Приморський районний суд м. Одеси у складі: головуючої судді Шенцевої О.І., при секретарі Кіщенко Т.І.,

за участю адвокатів Маркарова І.P., Полтавської Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2., яким просив визнати недійсним договір дарування, за яким він, позивач, та його дружина ОСОБА_4. подарували відповідачці ОСОБА_2. квартиру АДРЕСА_1, та який 19 вересня 2001 року був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6., за номером в реєстрі № 6040.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, уточнив його, залучивши до участі у справі співвідповідача ОСОБА_3., яка як і ОСОБА_2. є доньками померлої ОСОБА_4., вимагаючи визнати недійсним договір дарування АДРЕСА_1 від 19 вересня 2001 року та повернути сторони договору у первісний стан, а саме:

· визнати за ним, позивачем, право власності на 1/2 частину спірної квартири, яка належала ОСОБА_1. на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.1998 року, зареєстрованого 08.12.1998 року Одеською Універсальною біржею товарів та послуг за №503 та КП «Одеське МЕТІ та РОН» під № 169, стор. 157, кн. 294 пр.;

· визнати за ним, позивачем, право власності на 1/4 частину спірної квартири, як на майно придбане під час шлюбу з ОСОБА_4.;

· визнати 1/4 частину квартири спадковим майном після смерті ОСОБА_4., померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, позивач просив визнати за ним право власності на 1/12 частину спірної квартири у порядку спадкування за законом після смерті своєї дружини ОСОБА_4., як за спадкоємцем першої черги, та визнати за відповідачками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/12 частини спірної квартири за кожною після смерті їх матері, як за спадкоємицями першої черги за законом.

Позивач в обгрунтування позовних вимог вказує, що йому та його дружині ОСОБА_4. належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1. З причини погіршення стану здоров'я ОСОБА_4. у зв'язку з онкологічним захворюванням з 1999 року він та дружина постійно займалися її лікуванням, а в серпні 2001 року у зв'язку з переломом правої руки її важкий стан здоров'я погіршився. Стан здоров'я ОСОБА_4., а саме: онкологічна хвороба, mts ураження лівої вискової частки головного мозку, перелом правої руки, не давав можливості самостійно здійснювати дії щодо приймання їжі, підписання документів та укладання будь-яких договорів.

Проте 19 вересня 2001 року в належну їм спірну квартиру прийшла відповідачка ОСОБА_2. з незнайомою жінкою, яку позивач сприйняв як лікаря. Його, позивача, моральні страждання з приводу стану здоров'я дружини стали причиною підписання ним наданого відповідачкою ОСОБА_2 документу, зі змістом якого він не ознайомився. В подальшому, в січні 2005 року, коли відповідачка ОСОБА_2. намагалася вселитися в спірну квартиру, він вияснив, що ним було підписано договір дарування, за яким він та його померла дружина подарували ОСОБА_2. спірну квартиру. Між тим позивач та його дружина ОСОБА_4. не мали наміру відчужувати належну їм квартиру та жодних документів для відчуження квартири, зокрема документів в КП «Одеське МБТІ та РОН», вони не замовляли, не отримували та до нотаріусів не зверталися.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, обґрунтовуючи позовні вимоги ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 року), згідно з нормами якої недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права

неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідачка ОСОБА_2. та її представник позов не визнали, просили в позові відмовити, зазначивши, що 19 вересня 2001 року ОСОБА_4. та позивач ОСОБА_1 уклали з ОСОБА_2 договір дарування спірної квартири, який посвідчила приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, та який відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому відповідачка ОСОБА_2. підтвердила, що письмові заяви до КП «Одеське МБТІ та РОН» щодо виготовлення довідки - характеристики та технічного паспорту від імені ОСОБА_4. та ОСОБА_1. підписувала, надавала та отримувала особисто. Крім того, відповідачка зазначила, що до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталася, а прийняла спадщину шляхом реєстрації права власності на спадкове майно - спірну квартиру в КП «Одеське МБТІ та РОН».

Представник відповідачки ОСОБА_3. позов не визнав, просив у позові відмовити, пояснивши, що спірний договір дарування був укладений з дотриманням норм чинного законодавства, тому ОСОБА_3. до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4. не зверталася та спадщину не приймала.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1. підлягають частковому задоволенню.

Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Суд вважає, що спірні відносини сторін щодо укладення спірної угоди та відкриття спадщини за спірним майном виникли до набрання чинності діючого Цивільного кодексу України, тому необхідно застосувати положення Цивільного кодексу України в редакції 1963 року.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4. зареєстрували шлюб 8 серпня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруженням, виданим відділом РАГСу Малиновської райадміністрації виконкому Одеської міськради (а.с. 4) .

Як вбачається з договору купівлі-продажу нерухомого майна №503 від 25 листопада 1998 року, зареєстрованого Одеською Універсальною біржею товарів та послуг (а.с. 40-41), позивач та ОСОБА_4. придбали квартиру АДРЕСА_1.

Я пояснив позивач, чого не заперечують і відповідачі та підтверджується витягами з медичної картки хворої (а.с. 37, а.с. 66, а.с. 78-88) ОСОБА_4. з діагнозом «Рак лівої молочної залози р T3N1, 2 MOG3» була прооперована з цього приводу. У період з 10.08.2001 року по 13.08.2001 року, ОСОБА_4. була поміщена на лікування в ГКБ № 1 м. Одеси у зв'язку з переломом правої плечової кості зі зміщенням осколків, а з 13.08.2001 року по 27.08.2001 року, переведена на стаціонарне лікування до Одеського онкологічного диспансеру РРО.

Крім того, 03.09.2001 року, ОСОБА_4. повторно у зв'язку з переломом правої руки була доставлена до Чорноморської центральної басейнової клінічної лікарні на водному транспорту з діагнозом: захворювання лівої молочної залози T3M0N1, 2G3. Mts в праву плечову кість, внутрішні органи, ЦНС, патологічний перелом в/з правої плечової кісті, та виписана із лікарні 07.09.2001 р.

14.09.2001 року, ОСОБА_4. знову була госпіталізована з діагнозом рак лівої молочної залози (операція в 1999 р. - мастектомія генералізація процесу IV клінічна група. Асцит. Перелом правої плечової кості), хворої був виконаний абдоминоцентез, випущено до 10 літрів асцитічної рідини, а 18.09.201 року вона була виписана із лікарні під спостереження хірурга та онколога за місцем проживання. В подальшому хвора спостерігалася лікарем 14 поліклініки м. Одеси -хірургом ОСОБА_5

Саме в цей період, , коли ОСОБА_4. знаходилася в процесі загострення хвороби в вересні 2001 року, відповідачка ОСОБА_2., діючи без належних правових підстав, зокрема довіреності, звернулася від імені ОСОБА_1. та ОСОБА_4. до КП «Одеське МБТІ та РОН» із замовленням на видачу необхідних документів для нотаріального оформлення угоди та отримала довідку-характеристику і технічний паспорт на спірну квартиру, надавши їх приватному нотаріусу ОСОБА_6. для посвідчення договору дарування.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_4. намірів на відчуження спірної квартири не мали, до КП «МБТІ та РОН» не зверталися, замовлення на видачу

довідки-характеристики та технічного паспорту для відчуження квартири не робили, договір з вказаною організацією на надання послуг не укладали та довідку-характеристику не отримували.

Як вбачається з наданого суду договору 19 вересня 2001 року від імені ОСОБА_4. та ОСОБА_1. з ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, який посвідчила приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за номером в реєстрі № 6040.

При цьому ОСОБА_4. та ОСОБА_1 спірну квартиру відповідачці ОСОБА_2. за договором дарування не передавали, з квартири не вибували, з реєстраційного обліку не знімалися. Крім того, позивач ОСОБА_1 будь-якого іншого житла на час укладення договору дарування не мав і на цей час не має.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4. померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом РАГСу Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси, в якому причиною смерті зазначено рак лівої молочної залози.

Опитаний у якості свідка ОСОБА_5. засвідчив, що він, працюючи дільничним лікарем в поліклініці № 14 м. Одеси, лікував ОСОБА_4. та спостерігав хвору в останні місяці життя. В серпні 2001 року стан здоров'я ОСОБА_4. значно погіршився, а саме: памороч на свідомість, відсутність речового апарату, не впізнає близьких, тощо. Свідок пояснив, що 10.08.2001 року ОСОБА_4. отримала травму правої руки: патологічний перелом правої плечової кості на межі верхньої та середньої треті зі зміщенням уламків, їй була накладена гіпсова пов'язка, яка блокувала праву руку від передпліччя до нігтьових фалангів пальців, що не дозволяло хворій робити жодних дій правою рукою. При цьому свідок категорично заперечував можливість хворої розуміти значення своїх дій та робити підписи на документах.

Опитана у якості свідка ОСОБА_6 засвідчила, що була запрошена ОСОБА_2 до квартири за адресою: АДРЕСА_1, для посвідчення договору дарування. Вказаний договір не можна було укласти в приміщення нотаріальної контори з причин хвороби дарувальника ОСОБА_4. Нотаріус пояснила, що документи для оформлення угоди їй надала ОСОБА_2., і підготувавши заздалегідь необхідну документацію для оформлення угоди, вона виконала всі необхідні нотаріальні дії згідно до вимог закону, а дарувальники ОСОБА_4. та ОСОБА_1, ознайомившись зі змістом договору, власноручно його підписали. Свідок зазначила, що ОСОБА_4. та ОСОБА_1 розуміли значення своїх дій, ОСОБА_4. підписала договір правою рукою, яка була загіпсована.

Опитана у якості свідка ОСОБА_7 засвідчила, що ОСОБА_4. у останні тижні життя знаходилася у тяжкому стані здоров'я, мала потребу в постійному догляді сторонніми особами, їй складно було висловлювати свої думки. При подачі заяви ОСОБА_2. до КП «МБТІ та РОН», при укладенні спірного договору дарування, вона не була присутня, про спірні правовідносини їй стало відомо зі слів ОСОБА_2.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 з причин довготривалого знаходження його дружини в тяжкому хворобливому стані під час укладення спірного договору, а саме договору дарування спірної квартири, діяв під впливом помилки, маючи на увазі, що їх квартиру 19 вересня 2001 року відвідав лікар, а не нотаріус, і що він підписував документи стосовно хвороби своєї дружини, а не договір дарування .

Згідно ст. 56 ЦК України угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі - відшкодувати його вартість.

Крім того, з урахуванням тяжкого стану ОСОБА_4. і з огляду на надані суду медичні документи стосовно її хвороби та пояснення лікаря ОСОБА_4., що підтвердив неможливість хворої розуміти значення своїх дій та робити підписи на документах, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4. не мала волевиявлення щодо відчуження належної їй квартири і не укладала спірний договір.

При посвідченні договору дарування нотаріусом ОСОБА_6. не було достовірно з'ясовано волевиявлення та наміри ОСОБА_4. і ОСОБА_1. на відчуження за договором дарування належної їм на праві власності квартири.

За приписами ст. 41 Конституції України та ст. 4 Закону України «Про власність» тільки власник має право на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

З огляду на вищезазначені норми матеріального закону та у відповідності зі ст. 48 ЦК України, згідно з положеннями якої угода, що не відповідає вимогам закону, є недійсною, суд вважає, що договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 19 вересня 2001 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6., за номером в реєстрі № 6040, є недійсним.

За таких вищенаведених обставин та з урахуванням положень ст. 59 ЦК України , за якими угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення, 1/2 частина спірної квартири померлої ОСОБА_4. є спадковим майном, спадщина щодо якого відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1.

Доводи позивача щодо його права на частку в спадковому майні у розмірі 1/2 як на майно, що придбане подружжям у шлюбі, суд вважає помилковими, та як під час укладення договору купівлі-продажу від 25.11.1998 року, зареєстрованого 08.12.1998 року Одеською Універсальною біржею товарів та послуг за № 503, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4. придбали майно на праві спільної часткової власності, тому частка померлої ОСОБА_4. не є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно до ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Таким чином після смерті ОСОБА_4. спадкоємцями першої черги є позивач ОСОБА_1., як чоловік померлої, та відповідачі ОСОБА_3. та ОСОБА_2., як доньки померлої.

У відповідності зі статтею 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2., яка оформляла право власності на вказану квартиру та вважала, що вказана квартира належить їй на праві власності, прийняли спадщину. Відносно спадкоємця першої черги за законом ОСОБА_3., то оцінюючи об'єктивні обставини суд вважає, що вона після відкриття спадщини не вчинила жодних дії щодо прийняття спадщини та не подала заяви до відповідних органів та установ про поновлення строку про прийняття спадщини.

За таких обставин позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2., як спадкоємці першої черги за законом, набули право власності в порядку спадкування на 1/2 частину спірної квартири в рівних частках.

Суд вважає, що причини пропуску ОСОБА_1. трьохрічного строку позовної давності є поважними з огляду на те, що про укладення спірного договору дарування йому стало відомо лише у січні 2005 року. Після цього позивач звернувся до суду з цивільним позовом в межах трирічного строку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 48, 56, 59, 71, 76, 80, 243, 524, 525, 526, 529, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. ст. 4, 16 Закону України «Про власність», ст. ст. 10, 58, 59, 60, 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк позовної давності для захисту порушених прав.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування квартири, за адресою: АДРЕСА_1, оформлений ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з ОСОБА_2, посвідчений 19 вересня 2001 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа ОСОБА_6. і зареєстрований в реєстрі за № 6040.

Повернути сторони договору у первинне положення:

- визнати за ОСОБА_1, право власності на Уг частину квартири за

адресою: АДРЕСА_1, раніше належної ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.1998 року, зареєстрованого

Одеською Універсальною біржею товарів та послуг за № 503 08.12.1998 року та зареєстрованого

у КП «Одеське МБТІ та РОН» під № 169, стор. 157, кн. 294 пр.;

· визнати 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 спадковим майном після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

· визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/4 частину квартири, за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

· визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири, за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення; апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.