Справа
№2-1/07
ІМЕНЕМ            УКРАЇНИ
квітня 2007 року                                              м.
районний суд м. Харкова у складі:
судді РУДНЄВОЇ О.О.
УСОВІЙ Н.В., АНДРЕЄВІЙ М.О.(МАЛАХОВІЙ М.О.),ДОЛГАНІНІЙ Н.М.,
адвокатів ОСОБА_9,ОСОБА_10 Розглянувши у відкритому судовому засіданні в
приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3/ померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року /, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про реальний поділ домоволодіння, визначення порядку користування
земельною ділянкою ,поновлення порушеного права і примусове вселення та
виселення з незаконно займаних приміщень, перерозподіл ідеальних часток,
зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 (нині померлого), ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 , ОСОБА_7, ОСОБА_8 ,6-й Харківської Державної нотаріальної
контори про визнання права користування зайнятим житловим приміщенням , відміну
договору дарування від 17.11.1999 року та визнання частково недійсним договору
дарування від 17.11.1999 року, третя особа - Орган опіки та піклування
Дзержинського РВК м. Харкова, КП " Харківське міське бюро технічної
Позивач за первісним позовом звернувся до суду
з позовною заявою 03.04.2000 року, доповнивши свої позовні вимоги 14.08.2000
року (арк.справи 20-21 т.справи 1) Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2
звернувся до суду з зустрічним позовом 27 лютого 2001 року( арк..справи60-62
т.справи 1). Потім відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 звернувся з позовною
заявою до позивача за первісним позовом 17.12.2004 року(арк..справи 47-48
т.справи2). Справа знаходилась в провадженні іншого складу суду, та була
об"єднана в єдине провадження зі справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.06.2005 року.
за первісним позовом та його представник адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні
свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягаючи на поновленні
порушеного права та захисті конституційного права власності. Зустрічний позов
не визнали в повному обсязі, пояснивши ,що не мають заперечень щодо
користування ОСОБА_6 тією долею власності ,яка належить її батькові і
заперечували проти користування тією долею власності ,яка фактично перевищує ту
частину домоволодіння , що належить ОСОБА_2 Ніякої згоди на користування своєю
власністю ОСОБА_2 та членам його родини позивач не надавав, згоди на
переобладнання будинку не надавав.
при житті відповідач за первісним позовом ОСОБА_3
позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти позову не заперечував.
Стосовно зустрічних позовів пояснень не було, бо на час дачі пояснень ще не
було звернення з зустрічним позовом.ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідач за первісним
позовом ОСОБА_3 помер, що підтверджує актовий запис №411 від 25.03.2004 року
(т.справи 1 арк.справи316). Після його смерті в нього залишилося троє
спадкоємців - дружина - ОСОБА_4, та двоє синів -ОСОБА_1(позивач за первісним позовом) та ОСОБА_5. ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ухвалою
Дзержинського районного суду м. Харкова були визнані третіми особами по справі,
а ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2005 року визнані
співвідповідачами по справі. Згідно довідки 6 Державної нотаріальної контори м.
Харкова від 13.07.2004 року №1594 (т.2арк.справи 4) ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від
своєї долі в спадщині після смерті батька відмовилися на користь матері
ОСОБА_4. Свідоцтво на спадщину не видавалося ,бо на домоволодіння ухвалою
Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.09.2002 року накладено арешт.
ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 визнала в повному обсязі, проти позову не
заперечувала, зустрічний позов ОСОБА_2 не визнала, мотивуючи свою думку тим, що
після ухвалення судового рішення від 16.04.1998 року ОСОБА_2 чинив всілякі
перешкоди іншим власникам щодо користування долею майна в сумісній власності,
від холоду і відсутності можливості користуватися своєю власністю помер її
чоловік, а її син, позивач за первісним позовом має ½
частину домоволодіння і не має можливості навіть мешкати в ньому,
змушений орендувати квартиру.
ОСОБА_5 в судове
засіданні не з»явився ,про час розгляду справи попереджений своєчасно та
належним чином, про причини неявки суду не сповістив.
за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його
представник адвокат ОСОБА_9 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, проти позову
заперечували, наполягаючи на задоволенні зустрічного позову, обґрунтовуючи свої
доводи тими обставинами, що донька відповідача ОСОБА_6 живе в спірній частині домоволодіння багато років, тому
за нею належить визнати право на проживання , не зважаючи на вимоги інших осіб,
спочатку наполягали на визнанні договору дарування недійсним мотивуючи це тим,
що власниці ОСОБА_8 та
були запропонувати укладення договору дарування спочатку ОСОБА_2, потім змінили
доводи наполягаючи на тому, що відповідачка ОСОБА_7 не мала права
дарувати ¼  частину домоволодіння, бо їй належить менш -
тільки ¼  частина будинку .
ОСОБА_6 в судове
засідання не з»явилася , про час розгляду справи попереджена своєчасно та
належним чином, про що в матеріалах справи є рекомендоване повідомлення,
причини неявки суду не сповістила.
по зустрічним позовним вимогам ОСОБА_7 позовні вимоги ОСОБА_2
не визнала проти позову заперечувала, мотивуючи свої доводи тими
обставинами, що вона є дієздатною фізичною особою, договір дарування своєї
частини в спірному сумісному домоволодінні і вона і її двоюрідна сестра ОСОБА_8 оформили
добровільно, без всякого тиску з боку позивача за первісним позовом, відповідача
за зустрічним позовом ОСОБА_1 Також пояснила, що вона і її двоюрідна сестра ОСОБА_8, побачивши в
яких неймовірних умовах живе їх двоюрідний небіж (племінник) ОСОБА_1 разом з батьками
та братом в крихітній частині будинку "Б-1" вирішили подарувати йому
свою власність. На своїй частині власності вона не мешкала, бо спочатку
дозволила своєму двоюрідному брату ОСОБА_2тимчасово пожити в частині будинку,
яка належала її матері, а потім на її вимоги звільнити приміщення , ОСОБА_2
намагався вчинити бійку та погрожував їй молотком. ОСОБА_2 став вважати, що
весь будинок належить йому, цивільна справа, яка розглядалась судом майже 5
років це підтверджує, бо він вимагав визнати за ним право власності у порядку
спадкування на ½  частину домоволодіння, але за ними всіма
спадкоємцями було визнано право на ½  частину за
зустрічним позовом ОСОБА_8
в судове засідання викликана належним чином, згідно отриманих відомостей
мешкає в іншому місті, зверталася до суду з заявою про можливість розгляду
справи в її відсутність.
Державна нотаріальна контора м. Харкова про час проведення судового засідання
повідомлена своєчасно та належним чином, звернулась до суду з заявою про
можливість розгляду справи в відсутність представника, надіславши свої письмові
Третя особа- КП «Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» в судове засідання викликано належним чином, в судове засідання
не з»явилося, про причини неявки суду не повідомило.
Органі опіки та піклування Дзержинського РВК м. Харкова про час розгляду справи
попереджено своєчасно та належним чином, звернувся до суду з заявою про
можливість розгляду справи в відсутність представника, поклавшись на дотримання
судом вимог чинного законодавства.
пояснення сторін, дослідивши матеріали по справі, ознайомившись з
волевиявленням відповідачки ОСОБА_8 та третьої особи -Органу опіки та
піклування Дзержинського РВК м. Харкова, ознайомившись з поясненнями фахівця
ОСОБА_11 та техніка КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»
ОСОБА_12, суд приходить до наступного :
рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.11.2006 року по
цивільній справі №2-328/06, яке набуло чинності на підставі Ухвали Апеляційного
Суду Харківської області від 14.03.2007 року, судом встановлено, що спірні
взаємовідносини між сторонами тривають з 14 липня 1994 року.

Згідно рішення
Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.04.1998 року №2-77/98 ,яке
набуло чинності на підставі ухвали Харківського Обласного суду від 28.07.1998
року було визнано право власності у порядку спадкування за законом в рівних
частинах по % домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8.
Домоволодіння знаходиться в спільній сумісній власності і до цього часу окрема
доля жодному власнику виділена не була.

Рішенням
Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.11.2006 року №2-328/06 , яке
набуло чинності, встановлено родинні стосунки між учасниками судового розгляду,
а саме: встановлено, що право власності на спірне домоволодіння належало
ОСОБА_13 (в різнім правописі ОСОБА_14), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

З
небіжчицею ОСОБА_13 мешкало її чотири доньки ОСОБА_15, сином якої є
ОСОБА_2(відповідач по первісному позову), ОСОБА_16, сином якої є нині померлий ОСОБА_3 (відповідач за
первісним та за зустрічним позовом), ОСОБА_18, донькою якої є відповідачка за
зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_19, донькою якої є відповідачка за зустрічним
позовом ОСОБА_8.

Таким
чином, станом на час постанови рішення Дзержинського районного суду м. Харкова
від 16.04.1998 року спадкоємцями по справі визнані ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, яки
знаходяться в родинних стосунках та є між собою двоюрідними братами та
сестрами.

Як суд
вбачає з пояснень відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_7 за життя власниці
бабусі ОСОБА_13 між її матір"ю нині померлою та її сестрами склався певний
порядок користування житловим приміщенням, який підтримувався доньками власниці
за їх життя та після смерті власниці, при цьому порядку користування ОСОБА_15
мати відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 займала приміщення в житловому
будинку літер «А-1» 1-1 площею 12,0 кв.м. та 1-2 площею 13,8 кв.м.., ОСОБА_16
спочатку мешкала в будинку літер «Б-1», а потім після одруження сина ОСОБА_3
перебралася до будинку літер "А1" і мешкала за згодою своїх сестер в
приміщення 4-2 площею 14,8 кв.м. в будинку літер «А-1», приміщення 2-1 площею
10,7 кв.м займала ОСОБА_19, приміщення 3-2 площею 8,5 кв.м. ,3-3 площею 14-2
кв.м. займала ОСОБА_18 її мати. З цим порядком користування погодився і
відповідач за первісним позовом ОСОБА_2, який пояснив ,що після смерті ОСОБА_16
це приміщення також зайняла його мати, ОСОБА_15 і в це приміщення потім в»їхала
його дочка ОСОБА_6, яка є відповідачкою по справі. ОСОБА_2 наполягав на тому,
що вселення його доньки ОСОБА_6 в приміщення 4-2 в будинку літер "А1"
відбулося за згодою інших мешканців.

З цими
поясненнями категорично не погодилися відповідачки ОСОБА_7 та ОСОБА_4,
пояснивши суду, що відповідач ОСОБА_2 це приміщення для своєї доньки захопив
самочинно без дозволу інших співвласників та всяко перешкоджає користуванню
правом власності, сторони намагаються вирішити справу в судовому порядку з 1994
року. Після ухвалення судового рішення від 16.04.1998 року ОСОБА_2 було відомо,
що йому належить тільки ¼  частина в домоволодіння, але він захопив
самочинно інші приміщення, в яких зараз мешкає його донька ОСОБА_6 зі своїми
неповнолітніми дітьми, ніякої згоди на їх вселення ні ОСОБА_3(нині померлий),
ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_5, ні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 не надавали.
Так само не надавали згоди на переобладнання будинку, закриття виходу, знесення
сіней.

На запит
адвоката ОСОБА_9 відповідачка за первісним та за зустрічним позовами ОСОБА_4
пояснила, що їм дійсно було запропоновано укласти мирову угоду, але ознайомившись
з пропозицією ОСОБА_2 та ОСОБА_6 вона, її діти прийшли до висновку, що така
мирова угода тільки порушить їх право, бо ОСОБА_2 вимагав від них придбати його
доньці ОСОБА_6 трикімнатну ізольовану квартиру в Нагорному районі, що фактично
не можливо, насамперед, тому ,що спірне домоволодіння дуже старе, і такі вимоги
не є еквівалентними.

Згідно
технічному паспорту КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»,
виданому на ¼  частину спірного домоволодіння ОСОБА_1
(арк.справи129-132 т.справи 1), спірне домоволодіння має реєстровий номер 1090,
інвентаризаційний номер 9840, складається з житлового будинку літер А-1 площею
70,0 кв.м. ,побудованому до 1917 року, прибудови до житлового будинку «А-1- 1»
площею 16,8 кв.м., побудованому в 1947 році, житловому будинку літер Б-1 площею
31,0 кв.м. побудованому в 1917 році, всі забудови мають дерев"яні стіни з
цегляним фундаментом, вкриті залізом та руберойдом.

Після того , як
рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.04.1998 року набуло чинності
власники ОСОБА_7 та ОСОБА_8, належним чином зареєстрували право власності в КП
«Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за №1090 від 23.10.1998 року
(арк..справи96,97 т.справи 1) та17.11.1999 року подарували належні ним по %
частині кожній ОСОБА_1, договір дарування зареєстровано в 6-й Державній
нотаріальній конторі м. Харкова та внесено в реєстр нотаріальних дії за №4-6591
(арк. .справи 90-91 т. справи 1), право власності було належним чином
зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»,, що
підтверджується довідкою від 21.03.2000 року № 23-3825 (арк..справи 4 т.справи
1), таким чином, суд вбачає, що власником % частини спірного домоволодіння по
вул.. Клочківській №161/4 в м. Харкові є ОСОБА_2, власником ¼  частини є ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, власником ¼  частини є ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 4-6591.

Суд не
може погодитися з доводами адвоката ОСОБА_9, що висновок технічної експертизи
від 31.07.2000 року, яка була проведена КП «Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» (арк..справи 6-11 т.справи 1) не може бути досліджений судом як
належний доказ на тих підставах, що ця експертиза, яка була проведена на
підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.04.2000
року(арк..Зт.1) не є належною, тому

що станом на час
проведення цієї експертизи ліцензії на їх проведення тільки почали видаватися
Міністерством юстиції України , а також на тих підставах, що судом неодноразово
була призначена судова технічно-будівельна експертиза, яка не проведена у
зв»язку з зловживанням процесуальними правами з боку відповідача ОСОБА_2, інтереси якого
він представляє.

Судом
неодноразово роз»яснені учасникам процесу вимоги ст..ст. 15,30,62 ЦПК України
1963 року, а потім неодноразово роз»яснені вимоги ст..ст. 10,11,60 ЦПК України
2004 року стосовно того, що докази по цивільній справі надаються сторонами, а
судом тільки оцінюються.

Суд вважає, що
відповідач за первісним позовом ОСОБА_2
не довів суду належним чином обгрунтованості своїх доводів щодо невизнання
первісного позову ОСОБА_1 як ї не довів суду обґрунтованості своїх вимог за
зустрічним позовом.

В судовому
засіданні 07.09.2000 року (арк..справи32-35 т.с.1) відповідач ОСОБА_2 заявив суду, що
він не згодний з висновками судової експертизи, але оплачувати вартість іншої
не згодний, по справі було призначено судову технічно - будівельну експертизу,
обов»язок сплатити вартість якої було покладено на ОСОБА_2, який ухвалу суду
не виконав та справа повернулася до суду 07.12.2000 року (арк..справи
38,39,54,55т.с1), в судовому засіданні 19.12.2000 року відповідач ОСОБА_2
повідомив суд про ті обставини, що він клопотання про призначення експертизи не
заявляв, але вимоги про сплату вартості не отримував. В судовому засіданні
21.10.2002 року відповідач ОСОБА_2 повідомив суд про його згоду сплатити
вартість судової технічно-будівельної експертизи, про що власноручно поставив
підпис в протоколі судового засідання, це підтвердив адвокат
ОСОБА_9(арк..справи233-236 т.с1), по справі знову було винесено ухвалу від
21.10.2002 року та відповідну експертизу було призначено, але справа була
повернута до суду з повідомленням про невиконання ухвали суду 02.01.2003 року
(арк..справи252-255 т.справи 1), на підставі цього суд вважає, що відповідач за
первісним позовом ОСОБА_2, зловживаючи своїми процесуальними правами, навмисно
затягував розгляд справи, але надання належних доказів суду не забезпечив.

На
підставі вищевикладеного суд вважає, що у зв»язку з тим, що відповідач за
первісним позовом ОСОБА_2
вжив відповідні заходи до того, щоб експертиза в ХНДІСЕ не була проведена,
тому суд, ураховуючи ,що справа розглядається судом довгий час вважає за
доцільне керуватися тими доказами по справі ,які надані сторонами.

На
підставі ст. 5 7 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають
значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх
осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно
вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги
докази, які не стосуються предмета доказування.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що доводи адвоката відповідача за первісним
позовом ОСОБА_2- ОСОБА_9
стосовно тих обставин, що висновок експертизи КП "Харківське міське
БТІ" від 31.07.2000 року не досліджувався відповідним чином в судовому
засіданні є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, бо судом
ретельно був досліджений висновок експертизи в судовому засіданні 05.12.2001
року, а також був опитаний технік КП "Харківське міське БТІ" ОСОБА_12
в судовому засіданні 11.03.2002 року.

Суд
вважає, що судом було вжито всі заходи необхідні для збирання доказів по
справі, але відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 не реалізував своє

процесуальне
право навмисно, переслідуючи мету штучно затягнути розгляд цивільної справи і
чинячи суду перешкоди стосовно розгляду справи в розумні процесуальні строки.

Суд ураховує
пояснення фахівця, який проводив експертизу інженера-експерта ОСОБА_11 в
судовому засіданні 05.12.2001 року та техніка КП «ХБТІ» ОСОБА_12, які пояснили
суду, що інший варіант виділення реальних долів між співвласниками не є
можливим, всі технічні виміри проводилися належним чином, а також звернули
увагу суду на ті обставини, що будинок літер «А-1»побудовано до 1917 року і
його технічне переобладнання не є можливим та доцільним.

В висновках
експертизи від 31.07.2000 року зазначено:

Будівлі ,що
розташовані на земельній ділянці мають вартість 11946,00 гривень.

На
земельній ділянці розташовані наступні споруди: 1.житловий будинок літер
"А-1" дійсною вартістю на час проведення експертизи 4484,00 гривень.

2.житлова прибудова літер
"А1-1" вартістю 2492,00 гривень 3.житловий будинок літер
"Б-1" вартістю 1998,00 гривень 4.сіни літер "а"вартістю
298,00 гривень 5.сіни літер "аі" вартістю 574,00 гривень 6 сіни літер
"а2" вартістю 506,00 гривень,

7.
ганок"аЗ" малоцінний

8.
ґанок
"а4" малоцінний 9.ганок "а5"малоцінний

10.
сіни літер "б" вартістю 640,00 гривень

11.
льох літер "В" вартістю 430,00 гривень 12.льох
літер "Ж" вартістю 176,00 гривень

13.
вбиральня літер"3" вартістю 68,00 гривень

14.
ворота №1 вартістю 65,00 гривень 15.ворота №2 вартістю
53,00 гривень 16.огородження(забір) №3 вартістю 162,00 гривень всього на суму в
діючих цінах 11946,00 гривень.

Згідно
квартальної зйомки 1955 року площа земельної ділянки складає 2127кв.м., в тому
числі та зайвої (самочинно захопленої) ділянки площею 307 кв.м.

На
земельній ділянці розташовано два житлових будинки літер "А-1" і
літер "Б-1", Рішення Харківського Міськвиконкому за № 377-5 від
07.07.1959 року за рахунок земельної ділянки АДРЕСА_1 під будівництво взуттєвої
фабрики №1 було виділено земельну ділянку без вказування розміру ділянки в
рішенні.

На час
обстеження ділянка складається з двох окремих ділянок загальною площею 1069
кв.м., житловий будинок літер "А-1" розташований на земельній ділянці
площею 795 кв.м., житловий будинок літер "Б-1" розташований на
земельній ділянці площею 274 кв.м.. Перша ділянка має самостійний виїзд перший
на АДРЕСА_1, друга на АДРЕСА_2.

На час
проведення експертизи та на час розгляду справи судом житловим будинком літер
"А-1" в повному обсязі користувався і користується ОСОБА_2, який вселив в
будинок свою дочку ОСОБА_6 Житловим будинком літер "Б-1" користувався
до своєї смерті відповідач за первісним позовом ОСОБА_3, нині користується його дружина відповідачка ОСОБА_4, її
діти відповідач ОСОБА_5,
позивач ОСОБА_1

Загальна
площа житлового будинку літер "А-1" складає 59,8 кв.м., вартість
одного метру квадратного будинку літер "А-1" складає 74,98 гривень
(4498: 59,8 кв.м. =74,98 гривень).

1.
Можливо реально виділити в натурі ОСОБА_1 на ½
частину ідеальної долі:

-в житловому будинку літер «А-1» приміщення 3-3,4-2,2-1
корисною площею 34,0 кв.м. на суму 2549 гривень (34,0кв.м. * 74,98 гривні
вартість 1 кв.м.) та житлову прибудову літер «А-1-1» приміщення 3-2 вартістю
2492,00 гривень - всього на суму 5041,00 гривень, що на 554 гривні більше ніж приходиться на його ідеальну
долю.

- по холодним прибудовам : сіни літер «а1»(прим.У),
вартістю 574,00 гривні, сіни літер «а2» (прим.ШДУ) вартістю 506,00 гривень,
всього на суму 1080,00 гривень ,що на 71,00 гривню менш, ніж приходиться на його ідеальну
долю.

-  по службовим будівлям  ½  частину вартості
льоху літер «В» на суму 215,00 гривень, що на 122,00 менш, чим приходиться на його ідеальну
долю.

- по
спорудах ½  частині вартості воріт №1 на суму32,5
гривень, частину вартості огорожі

№3 на суму 20,00 гривень- всього на
суму 52,5 гривень, що на 85.,5 гривень менш чим

приходиться
на його ідеальну долю.

Всього
житлових та службових будівель виділяється на суму 6388,5 гривень, що на 415,5
гривень більш чим приходиться
на його ідеальну долю, майно на суму 6388,5 гривень складає 53/100 частини (6388,5:11946=
0,535= 53/100).

2.
Можливо реально виділити в натурі на ідеальну долю ¼
частина ОСОБА_3 Житловий будинок літер «Б-1» дійсною вартістю 1998
гривень, що на 245,5 гривень(або 3,3 кв.м.) менш, чим приходиться на його ідеальну
долю.

по холодним прибудовам
сіни літер «б» вартістю 640,00 гривень, що на 135,5

гривень більш,
чим приходиться на його
ідеальну долю.

По службовим
будівлям : льох літер "Ж" вартістю 176,00 гривень, вбиральню літер

"З"
вартістю 68 гривень, всього на суму 244,00 гривні, що на 75,5 гривень більш

ніж приходиться на його ідеальну
долю.

По спорудам:
ворота №2 вартістю 53,00 гривні,, частину вартості огородження №3

на суму 122,00
гривень , всього на суму 175,00 гривень, що на 105 гривень більш,

ніж випадає на
його ідеальну долю

Всього житлових
та службових будівель виділяється на суму 3057,00 гривень, що в ідеальній
частині складає 26/100 часток і на 70,5 гривень більш, чим випадає на

його ідеальну
долю (3057: 11946=0,256=26/100).

3.
Можливо реально виділити ОСОБА_1 в натурі на його ідеальну долю ½  частини домоволодіння:

В житловому
будинку літер "А-1" приміщення 1-2,1-1 загальною корисною

площею 25,8
кв.м. на суму 1934,00 гривень, що на 309,5 гривен(4,1 кв.м.) менш,

ніж випадає на
його ідеальну долю.

По холодним
прибудовам : сіни літер "а"(прим.1,П)вартістю 298,00 гривень, що на

206,5 гривень
менш ніж випадає на його ідеальну долю,

·
По службовим будівлям : ½
частину вартості льоху літер «В» на суму 215,00 гривень, що на 122,00
більш, чим приходиться
на його ідеальну долю.

·
По спорудам: ½  частину вартості
воріт №1 на суму 32,5 гривень, частину вартості забору №2 вартістю 20,00
гривень, всього на суму 52,5 гривень, що на 17,5 гривень менш ніж випадає на
його ідеальну долю.

Всього
житлових та службових будівель виділити на 2499,5 гривень, що на 486,00 гривень
менш чим випадає на його ідеальну долю.

Майно на
суму 2499,5 гривень складає 21/100 частину (2499,5:11946,0 = 0,209 = 21/100).

Експертиза
пропонує єдиний варіант розподілу часток між співвласниками, для виділення
реальної долі кожному слід зробити наступне переобладнання:

1.
Дверний прохід між приміщеннями 1 та 2-1 закласти

дверний
прохід між приміщеннями 2-1 та 3-3 відчинити, в приміщенні 2-1 зробити вхід в ½  частину льоху" В". Розділ льоху
провести по червоні смузі вказаній в висновку експертизи.

При цьому
варіанті розділу ідеальні долі співвласників слід перерозподілити: І.ОСОБА_1
буде належати 53/100 частини замість належної йому ½
частини на підставі договору дарування від 17.11.1999 року № 4-6591
2.ОСОБА_3 ,нині померлому на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року 26/100 частин
замість ¼  частини, належних йому за рішенням
Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.04.1998 року.

З.ОСОБА_1
буде належати 21/100 частина замість належних йому ¼
частини, належних йому за рішенням Дзержинського районного суду м.
Харкова.

При цьому
варіанті розподілу ОСОБА_1
ОСОБА_3 (нині померлий) винні сплатити ОСОБА_1 грошову
компенсацію в розмірі 486,00 гривень, а спадкоємці ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року - 70,50 гривень, ОСОБА_1 в сумі
415,50 гривень.

В
судовому засіданні позивач первісним позовом ОСОБА_1 пояснив суду, що він згоден в повному обсязі сплатити
ОСОБА_2 необхідну компенсацію і за себе і за батька, який помер.

В
висновку експертизи вказано, що виконати розподіл домоволодіння з незначним
відступом від ідеальних часток неможливо.

Суд
критично відноситься до вимог адвоката ОСОБА_9 в тій частині, що вартість
одного квадратно метра житла збільшилась в середньому до 1500-2000 доларів
СІЛА, бо будинок літер "А-1" побудовано до 1917 року, а будинок літер
"Б-1" в 1917 році, за час розгляду справи ще більше знецінився за
рахунок фізичного зносу(амортизації), від сплати вартості експертизи його
довіритель ОСОБА_2 неодноразово
ухилявся, доказів збільшення вартості будинку суду відповідним чином не надав.
Доводи відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 та його адвоката ОСОБА_9
стосовно збільшення вартості земельної ділянки на АДРЕСА_1 суд вважає не
доведеними , та ураховує ті обставини, що земельна ділянка знаходиться у
власників в безстроковій оренді ,а перебуває у власності держави (комунальній
власності).

Суд
вважає, що сторони мають можливість провести відповідні розрахунки між собою
добровільно та провести оцінку домоволодіння належним чином після розгляду
справи, з позовними вимогами щодо визначення інших сум ніхто з учасників
процесу до суду не звертався, а вийти за межі позовних вимог суд не має
законних підстав, про що неодноразово судом було роз"яснено учасникам
процесу, але суд вважає, що сторони мають право на постанову додаткового
рішення з питання виплати грошової компенсації.

Щодо
позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою, суд
виходить з наступного:

Згідно
висновку експертизи від 31.07.2000 року на підставі проведено обміру земельної
ділянки , площа земельної ділянки складає 1069 кв.м.

В тому
числі житловий будинок літер "А-1" розташовано на земельній ділянці
площею 795кв.м., житловий будинок літер "Б-1" розташовано на
земельній ділянці площею 274кв.м.Кожний житловий будинок розташований на
самостійній ділянці.

З
урахуванням порядку користування земельною ділянкою ,який фактично уклався між
співвласниками можливо визначити наступний порядок користування земельною
ділянкою:

1.                 Можливо виділити в користування
ОСОБА_3 на час

його
смерті ,ІНФОРМАЦІЯ_1 року на його ¼  частину в
ідеальній долі домоволодіння земельну ділянку площею 274 кв.м., на якій
розташовано житловий будинок літер "Б-1" з окремим виходом на
АДРЕСА_2

Земельну ділянку
площею 795 кв.м., на якій розташовано житловий будинок літер "А-1"
можливо поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з спільним двором.

П. В спільне
користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділити спільній двір площею 64,0 кв.метри,
інші 731,0 кв.метри розподілити між співвласниками пропорційно їх дольовій
участі:

При
розрахунку ідеальні долі співвласників привести до одиниці (14+1/4-
2/4+1/4=2/3+1/3), таким чином, на ідеальну долю ОСОБА_1 прийдеться
487кв.м.(731,0*2:3), на ідеальну долю
ОСОБА_2 прийдеться 244 кв.метри ділянки (731,0* 1:3).

ПІ. Можливо виділити в користування ОСОБА_1 земельну ділянку
площею 487,0 кв.метрів, в тому числі під житловим будинком літер
"А-1" з при будівлями 63кв.м.(під номером ПІ) ділянку під номером
НОМЕР_1 площею 424,0 кв.м.

1У.
Можливо виділити ОСОБА_1 в користування земельну ділянку площею 244,0 кв.м. з
боку домоволодіння АДРЕСА_1 по кордону з земельною ділянкою, яка виділена
взуттєвій фабриці, проклавши межу до земельної ділянки ОСОБА_1 на відстані 8,47
метри.

Таким
чином, суд приходить до наступного: позовні вимоги ОСОБА_1, щодо виділу
реальної долі з спільної сумісної власності, перерозподілу часток, визначенню
порядку користування земельною ділянкою , поновленню порушеного права власності
виселенні ОСОБА_6 та її неповнолітніх дітей та вселенні його в приміщення є
обгрунтованими  та підлягають задоволенню
в повному обсязі.

Суд
обґрунтовує цей висновок наступними нормами діючого законодавства України:

Ураховуючи
ті обставини, що правовідносини між сторонами носять тривалий характер, суд
вважає ,що на підставі вимог ст.5 Цивільного Кодексу України 2003 року ці правовідносини
підпадають під вимоги статей Цивільного Кодексу України 2003 року, який введено
в дію з 01 січня 2004 року.

На
підставі ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: 1) визнання
права,2)визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право,4)
відновлення становища, яке існувало до порушення права,5) примусове виконання
обов"язку в натурі, і так надалі...."

На
підставі ст..41 Конституції України кожен має право володіти користуватися та
розпоряджатися майном .Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право
власності є непорушним.

На
підставі Європейської Конвенції з прав людини 1950 року (м.Рим), яка
ратифікована Україною належним чином, протоколу №1 до Європейської Конвенції
ст.1 "Захист власності" " Кожна фізична або юридична особа має
право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна,
інакше ніж в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та
загальними принципами міжнародного прав.

Попередні
положення не умаляють права держави забезпечувати виконання таких законів, які
йому вважаються необхідними для здійснення контролю за користуванням власністю
відповідно загальним інтересам або для забезпечення сплати податків або
штрафів."

На
підставі вимог вищевказаної Конвенції, користування власністю, насамперед,
вбачає володіння нею ,що ,в свою чергу, включає доступ до майна.

Стосовно
до забезпечення належного доступу до майна та забезпечення володіння власністю
свідчить наявність судового прецеденту ,а саме: наявність рішення

Європейського
Суду з Прав людини м. Страсбург по справі "Loizidou
v Turkey", 1996-

У
1(1996), на підставі якого при наявності порушення права власності та
незабезпечення її

належного
захисту, вина з цього покладається на державу.

Суд не
може допустити можливості безпідставного стягнення з держави.

Суд
вважає, що на підставі ст. 5 5 Конституції України права і свободи людини і
громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими
законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних
діянь.

На
підставі ст.. 12,13 Закону України "Про власність" право власності в
Україні складається з права володіння, права користування та права
розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах". Виходячи з
вимог ст.. 13 Закону України "Про власність", позивач ОСОБА_1 набув право
власності на законних підставах до яких відноситься дарування та має право  розпоряджатися ,володіти та користуватися
своїм правом власності на підставі діючого законодавства.

На
підставі ст..ст..48,50 Закону України "Про власність" власник вправі
вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку.

Згідно
вимог ст.316 Цивільного Кодексу України правом власності є право особи на
річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно
від волі інших осіб.

На
підставі вимог ст. 317 ЦК
України власникові належать права володіння, користування та розпорядження
своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника
та місцезнаходження майна.

Згідно
вимог ст.355 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників) належить їм на
праві спільної власності (спільне майно).

На
підставі ст. З 70 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є в спільній
сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній
власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки
із майна, що є в спільній сумісній власності, здійснюється у порядку,
встановленому ст.364 цього Кодексу.

Згідно
вимог ст.364 ЦК України
ч2 ,якщо виділ частки із спільного майна не допускається згідно із законом або
не є можливим(ч2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник який бажає виділу, має
право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки. Компенсація може бути надана співвласникові
лише за його згодою.

На
підставі ст.372 ЦК України майно, що є в спільній сумісній власності, може бути
поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є
в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними
,якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу
майна між співвласниками право спільної сумісної власності припиняється.

Згідно
вимог п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року№7
"Про практику застосування судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий будинок" з змінами та доповненнями
до нього, внесеними Постановами Пленуму Верховного Суду України
від25.12.1992року № 13,від 25.05.1998 року №15 при вирішенні справ про виділ в
натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить
мати на увазі, що виходячи з змісту ст.115 ЦК України 1963 року це можливо якщо кожній зі сторін може
бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом
(квартиру).Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Судом
встановлено, що спірне домоволодіння АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту має
три окремі виходи, згідно порядку

користування між
колишніми мешканцями - доньками власниці ОСОБА_13
був поділений фактично. Тобто на час мешкання в будинку первісної власниці ОСОБА_13 порядок
користування жилими приміщеннями було визначено за волевиявленням ОСОБА_13 та
її дочок (нині померлих).

В судовому
засіданні з пояснень фахівця ОСОБА_11 також встановлено, відповідач за
первісним позовом ОСОБА_2 самочинно переобладнав будинок літер "А1",
зніс сіни літер "а" частково, а частково приміщення 1 та П, про ті
обставини, що Дзержинський РВК м. Харкова відповідної згоди на це
переобладнання не давав свідчить лист Дзержинського РВК м. Харкова від
10.01.2002 року № 5512 (арк..справи 172 т.справи 1) . Проти цього відповідач за
первісним позовом ОСОБА_2 не заперечував і ці обставини підтвердили позивач за
первісним позовом ОСОБА_1,
відповідачка за первісним позовом ОСОБА_4

Суд вважає
можливим виділити частину в натурі, бо спірне домоволодіння в житловому будинку
літер "А1" має три окремі виходи , тому може бути поділено на ізольовані
приміщення.

На підставі
ст.390 ЦК України
власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона
володіє майном незаконно(недобросовісного набувача), передання усіх доходів від
майна, які вона одержала за весь час користування ним.

На підставі
ст..391 ЦК України
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном.

На підставі ст.
З 97 ЦК України
володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його в себе. На підставі
ст.398 ЦК України
право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно
було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Суд вважає, що
дослідженими судом доказами встановлено, що відповідач за первісним   позовом ОСОБА_2 не мав законних підстав на
володіння та користування всім майном ,яке знаходилось в спільній сумісній
власності, бо ніякої згоди від власників на це не мав. Твердження відповідача
за первісним позовом ОСОБА_2 на ті обставини, що він зайняв спірні житлові
приміщення за згодою власників спростовані поясненнями відповідачки по справі
за зустрічним позовом ОСОБА_2- ОСОБА_7, яка пояснила, що після смерті своє
матері ОСОБА_18 вона на прохання свого двоюрідного брата ОСОБА_2, який приїхав
з Німеччини після демобілізації дозволила тимчасово пожити в приміщеннях
3-2,3-3 житлового будинку літер "А-1" АДРЕСА_1 , але після того , як
ОСОБА_2 отримав квартиру, він добровільно відмовився залишити ці приміщення та
на її правомірні вимоги вчинив сварку та погрожував їй молотком. Ці обставини
також підтвердила відповідачка ОСОБА_4 яке є правонаступником та спадкоємцем
після смерті свого чоловіка ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ці обставини
також знайшли своє підтвердження в досліджених судом матеріалах архівної справи
№2-77/98 від 16.04.98 року, де на аркуші 94-97, в позовні заяві ОСОБА_2 вимагав
визнати за ним право власності на 1А частину спірного будинку, в чому йому було
відмовлено судом, рішення якого від 16.04.1998 року набуло чинності.

З пояснень
позивача за первісним позовом ОСОБА_1 суд вбачає, що він, як власник ½  частини спірного домоволодіння не давав своє
згоди на володіння та користування своєю частиною в спірній сумісній власності
ні ОСОБА_2 ні його доньці ОСОБА_6, відповідачці по справі.

Судом
встановлено, що ОСОБА_6 зареєстрована в спірному домоволодінні 10 лютого 1976
року, її неповнолітні діти ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження та ОСОБА_21,
ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, які відповідним чином зареєстровані з часу
народження (арк..справи114 т.справи 1).

Позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання
права на проживання в тій частині домоволодіння ,яку вона фактично займає та
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6
про анулювання реєстрації відокремлені ухвалою Дзержинського районного суду
м. Харкова від 19.04.2007 року в окреме провадження, бо заважали розгляду
справи за первісним та зустрічним позовами по суті.

Суд
вважає, що позовними вимогами ОСОБА_1 щодо користування частиною домоволодіння,
яка належить йому на праві власності та є більшою ніж частина відповідача за
первісним позовом ОСОБА_2-
право на житло ні відповідачки за первісним та зустрічним позовом ОСОБА_6
ні її неповнолітніх дітей не порушено.

На підставі ст.47 Конституції України кожен має право на
житло. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла інакше як на підставі
закону за рішенням суду.

Судом
проаналізовано вище за текстом мотивувальної частини судового рішення, що на
підставі ст.398 ЦК України
право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно
було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Судом встановлено, що ніякого дозволу на користування власністю ,яка є
спільною сумісною власністю, іншими співвласниками ОСОБА_6 надано не було,
договір найму житлових приміщень не укладався.

Суд
вважає, що відповідачка за первісним та зустрічним позовом ОСОБА_6 має право
користуватися тільки тією частиною домоволодіння , яка належить її батькові ОСОБА_2 при наявності
його згоди. Вирішити питання стосовно користування житловими приміщеннями ,які
є в спільній сумісній власності співвласників, без їхньої згоди на це, не
можливо і не відповідає вимогам діючого законодавства.

На
підставі вищевикладеного суд вбачає, що права ОСОБА_6 та права її неповнолітніх
дітей на житло не порушені, але їх належить виселити в ту частину
домоволодіння, яка підлягає виділенню власнику ОСОБА_2, проти володіння та
користування частиною будинку ,яка належить йому на праві власності у порядку
спадкування за законом. ОСОБА_2 не заперечував, але розпоряджатися своєю долею
в спірній сумісній власності він мав право тільки за згодою інших
співвласників.

На
підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 по виділ
реальної долі з спірної сумісної власності, перерозподіл часток та визначення
порядку користування земельною ділянкою не суперечать вимогам законодавства
та  не порушують матеріальних прав
сторін.

Суд
також вважає вимоги ОСОБА_1 щодо виселення ОСОБА_6 та її неповнолітніх дітей з
виділеної йому частини в домоволодінні та покладення зобов"язання не
вчиняти перешкоди в користуванні житловими приміщення, які знаходяться у його
власності є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі, бо фактично, ОСОБА_6 самочинно зайняла житлові приміщення,
договору найму з іншими співвласниками в сумісній спільній власності не
укладала, тобто зайняла самочинно ті житлові приміщення , розмір яких при
реальному виділі перевищує ідеальну долю її батька ОСОБА_2- % частину в
спільній сумісній власності.

При
розгляді зустрічного позову ОСОБА_2
стосовно визнання права користування житловим приміщенням в будинку літер
"А-1" за ОСОБА_6 та в частині відміни договору дарування №4-6591 від
17.11.1999 року (арк..справи 60,61 т.справи 1) від 27.02.2001 року, а також про
визнання договору дарування частково недійсним(т.справи 2 арк.справи 47-48) від
17.12.2004 року, суд виходить з наступного :

Позовні
вимоги стосовно визнання права користування житловим приміщенням в будинку
літер "А-1" за ОСОБА_6 в тій частині, що

належить ОСОБА_2 на праві
спільної сумісної власності не підлягають задоволенню з тих підстав, що ОСОБА_6
є повнолітньою, дієздатною особою та сама звернулася до суду з позовом (позовні
вимоги виділено в окреме провадження ухвалою Дзержинського районного суду м.
Харкова від 19.04.2007 року) та у зв"язку з тим, що як судом вказано вище
в мотивувальній частині рішення її право на користування тією частиною
житлового приміщення ,що підлягає виділенню її батьку - не порушено, тому
захисту не підлягає, бо захисту підлягає тільки те право, що порушено.

Суд вважає, що
зустрічний позов ОСОБА_2 щодо відміни договору дарування від 17.12.1999 року №
4-6591 ,який подано 27.02.2001 року та як і позовні вимоги щодо визнання
договору дарування від 17.12.2004 року не підлягають задоволенню з наступних
підстав:

На підставі
ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних
прав та обов"язків.

На підставі
ст.203 ЦК України
ч 1 зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Ч 2 Особа, що вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної дієздатності.ЧЗВолевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися в
формі, встановленій законом. Ч 5 ст.203 ЦК
України правочин має бути спрямований на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно вимог
ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою,
п"ятою та шостою ст.203 ЦК
України.

На підставі
ст..225 Цивільного Кодексу України правочин ,який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла
керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, або в
разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні або інтереси порушені.

Згідно вимог
ст.230 ЦК України
якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставини які
мають істотне значення(частина перша ст.229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

На підставі
вимог ст.231 ЦК України
правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до
неї психічного чи фізичного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи,
визнається судом недійсним.

На підставі
ст.717 ЦК України
за договором дарування одна сторона(дарувальник) передає або
зобов"язується передати в майбутньому іншій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно(дарунок) у власність.

На підставі ч 2
ст.719 ЦК України
договір дарування нерухомої речі укладається в письмовій формі та підлягає
нотаріальному посвідченню.

На підставі
ст.728 ЦК України
до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в
один рік.

На підставі ст.727
ЦК України
законодавцем чітко обґрунтовані обставини при яких може бути розірвано договір
дарування, законодавець вказує, що розірвання договору дарування можливо тільки
за вимогами дарувальника.

Суд вважає, що
зустрічний позов ОСОБА_2
в частині відміни договору дарування від17.11.1999 року № 4-6591, з яким
він звернувся 27.02.2001 року не може бути задоволений судом, бо ОСОБА_2 не є
стороною в договорі дарування, тобто не є дарувальником, таким чином, він не
має права вимагати відмінити (розірвати) договір дарування від 17.11.1999 року,
який він як дарувальник не укладав.

Щодо позовних
вимог про визнання договору дарування №4-6591 від 17.11.1999 року частково
недійсним, суд виходить з наступного:

Вимоги
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2
обґрунтовуються на тих підставах, що в резолютивній частині судового
рішення №2-77/98 від 16.04.1998 року, яке набуло чинності за ОСОБА_7 визнано
право на ХА частину "дома" - (мова

оригіналу)- АДРЕСА_1 і на цих підставах вона не мала
право розпоряджатися ¼  частиною домоволодіння АДРЕСА_1

Суд не може
погодитися з доводами адвоката ОСОБА_9 з цього приводу, бо в мотивувальній
частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.04.1998 року №
2-77/98 , яке набуло чинності і в резолютивній частині цього рішення
(арк..справи 16-19 т.справи 1) іде мова тільки про домоволодіння АДРЕСА_1, за
спадкодавцем ОСОБА_13 визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в
цілому, за спадкоємцями : ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_2 визнано право власності на
'/4 частину домоволодіння. Суд припускає можливість описки в резолютивній
частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.04.1998 року,
але суд вважає, що ця описка, якщо наявність її і буде встановлена не має
суттєвого значення, бо право власності було зареєстровано КП "Харківське
міське бюро технічної інвентаризації" 23.10.1998 року за № 1090 і ці
обставини вказують на те, що рішення суду від 16.04.1998 року не викликало
сумнівів в своїй законності та обґрунтованості.

Суд
критично відноситься до доводів адвоката ОСОБА_9 в тій частині ,що відповідачка
ОСОБА_7 при вчиненні договору дарування, помилилися щодо обставин ,які мають
істотне значення і на цих підставах договір дарування суду слід визнати
частково недійсним.

На
підставі вимог ст.229 ч 2 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які
знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків,
встановлених законом.

Суд
вважає, що ,якщо і буде визнано ,що в резолютивній частині рішення
Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.04.1998 року, яке набуло
чинності, і має місце описка при визначення права власності ОСОБА_7, ці описка не має
істотного значення ні до природи правочину, ні до прав та обов'язків сторін, бо
відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_7
в судовому засіданні підтвердила обгрунтованість свого наміру укласти саме
цей договір дарування, підтвердила, що ні на неї, ні на ОСОБА_8, з якою вони
договір дарування ОСОБА_1 своїх часток власності в спільному сумісному майні
підписували разом ніякого тиску не було, договір було укладено добровільно,
вони є дієздатними особами, повністю розуміли свої дії і зараз знову б
підписали такий договір на користь ОСОБА_1

Таким
чином, суд вважає, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 обгрунтованість та
законність своїх вимог суду не довів, підстав для визнання договору дарування
від 17.11.1999 року недійсним, передбачених ст.203,229 ЦК України суд не
вбачає і вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Дослідивши
докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, підстав для
задоволення позовних вимог по зустрічному позову ОСОБА_2 суд не вбачає і вважає
за необхідне в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі відмовити.

Суд
критично відноситься до клопотання адвоката ОСОБА_9 щодо необхідності
призупинити провадження по цій справі у зв"язку з тим, що ним від імені
його довірителів по цивільній справі №2-328/06 від 28.11.2006 року надіслана
касаційна скарга на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова та Ухвалу
Апеляційного Суду Харківської області від 14.03.2007 року, суд вважає, що клопотання
про призупинення провадження по справі задоволенню не підлягає, бо рішення суду
від 28.11.2006 року набуло чинності і його оскарження в касаційному порядку не
є підставою

для призупинення
провадження по справі, тому суд вважає, що клопотання про призупинення про
справі задоволенню не підлягає.

Суд
вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати, які
понесені сплатою державного мита в сумі 50,00 гривень, стягнути 1,00 гривні
державного мита на користь держави на підставі вимог ст. 8 8 ЦПК України, також
суд вважає за необхідне на підставі ст. 81 ЦПК України стягнути з ОСОБА_2 на
користь держави 30,00 гривень витрат за інформаційно- технічне забезпечення
судового розгляду.

Керуючись
ст.ст.10,11,57,58,60,81,88,209,212,214,215 ЦПК України, ст.ст.41,47,55
Конституції України, ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини
1950 року (м.Рим), ст.ст.12,13,48,50 Закону України "Про власність",
ст.ст.5,16, 202, 203,215,225,229,230,231,316,317,355,364,370,390,391,397,398,717,719,727,728
Цивільного Кодексу України ,-

СУД   ВИРІШИВ: Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3/нині померлого/, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про реальний поділ
домоволодіння, визначення порядку користування земельною ділянкою ,поновлення
порушеного права і примусове вселення, виселення з незаконно займаних
приміщень, перерозподіл ідеальних часток визнати обґрунтованим та задовольнити
в повному обсязі.

1)       Виділити в натурі ОСОБА_1 на
У2 частину

ідеальної долі:

-в житловому будинку літер «А-1»
приміщення 3-3,4-2,2-1 на суму 2549 гривень ( 34,0кв.м. * 74,98 гривні вартість
1 кв.м.) та житлову прибудову літер «А-1-1» приміщення 3-2 вартістю 2492,00
гривень - всього корисною площею 34,0 кв.м на суму 5041,00 гривень, що на 554
гривні більше ніж приходиться
на його ідеальну долю. - по холодним прибудовам : сіни літер «а1»(прим. У),
вартістю 574,00 гривні, сіни літер «а2» (прим.Ш,1У) вартістю 506,00 гривень,
всього на суму 1080,00 гривень, що на 71,00 гривню менш, ніж приходиться на його ідеальну
долю.

-  по службовим будівлям ½
частину вартості льоху літер «В» на суму 215,00 гривень, що

на 122,00 менш,
чим приходиться на його
ідеальну долю.

- по спорудах Vi частині
вартості воріт №1 на суму32,5 гривень, частину вартості огорожі

№3 на суму 20,00
гривень- всього на суму 52,5 гривень, що на 85.,5 гривень менш чим

приходиться на його ідеальну
долю.

Всього
житлових та службових будівель виділити на суму 6388,5 гривень, що на 415,5
гривень більш чим приходиться
на його ідеальну долю, майно на суму 6388,5 гривень складає 53/100 частини
(6388,5:11946= 0,535= 53/100).

2)  Виділити в натурі на ідеальну долю
1А частину ОСОБА_3 на час його смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року - житловий

будинок літер «Б-1» дійсною вартістю 1998 гривень, що на 245,5 гривень(або
3,3 кв.м.)

менш, чим приходиться
на його ідеальну долю.

по холодним
прибудовам сіни літер «б» вартістю 640,00 гривень, що на 135,5

гривень більш,
чим приходиться на його
ідеальну долю.

По службовим
будівлям : льох літер "Ж" вартістю 176,00 гривень, вбиральню літер

"З" вартістю
68 гривень, всього на суму 244,00 гривні, що на 75,5 гривень більш

ніж приходиться на його ідеальну
долю.

По спорудам:
ворота №2 вартістю 53,00 гривні,, частину вартості огородження №3

на суму 122,00
гривень , всього на суму 175,00 гривень, що на 105 гривень більш,

ніж випадає на
його ідеальну долю

Всього житлових
та службових будівель виділити на суму 3057,00 гривень, що в

ідеальній
частині складає 26/100 часток і на 70,5 гривень більш, чим випадає на

його
ідеальну долю ( 3057: 11946=0,256=26/100).

3)
Виділити ОСОБА_1 в натурі на його ідеальну долю ¼
частини домоволодіння:

В житловому
будинку літер "А-1" приміщення 1-2,1-1 загальною корисною

площею 25,8
кв.м. на суму 1934,00 гривень, що на 309,5 гривен(4,1 кв.м.) менш,

ніж випадає на
його ідеальну долю.

По холодним
прибудовам : сіни літер "а"(прим.1,П)вартістю 298,00 гривень, що на

206,5
гривень менш ніж випадає на його ідеальну долю, -    По службовим будівлям : ½  частину вартості льоху літер «В» на суму
215,00

гривень, що на
122,00 більш, чим приходиться
на його ідеальну долю.

По спорудам: ½  частину вартості воріт №1 на суму 32,5
гривень, частину вартості

забору №2
вартістю 20,00 гривень, всього на суму 52,5 гривень, що на 17,5 гривень

менш ніж випадає
на його ідеальну долю.

Всього
житлових та службових будівель виділити на 2499,5 гривень, що на 486,00 гривень
менш чим випадає на його ідеальну долю.

Майно на суму
2499,5 гривень складає 21/100 частину (2499,5:11946,0 = 0,209 = 21/100).

Зробити наступне
переобладнання:

Дверний прохід
між приміщеннями 1 та 2-1 закласти

Дверний прохід
між приміщеннями 2-1 та 3-3 відчинити, в приміщенні 2-1 зробити

вхід в ½  частину льоху" В".

Переобладнання житлового будинку літер "А1" здійснити за рахунок
позивача ОСОБА_1.

Перерозподілити
ідеальні частки власників наступним чином:

1 .ОСОБА_1 -
53/100 частини замість належної йому ½  астини

2.ОСОБА_3 ,нині
померлому, на час його смерті

ІНФОРМАЦІЯ_1року
-   26/100 частин замість ¼  частини .

З.ОСОБА_1 -
21/100 частина замість належних йому ¼

частини. Стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 486,00 гривень.

Поновити
порушене право власності ОСОБА_1: виселити ОСОБА_6 та її неповнолітніх дітей
ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження та ОСОБА_21,
ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження з самочинно зайнятих житлових приміщень
2-1,3-3,3-2,4-2 загальною площею 34,0 кв.м в жилому будинку літер
"А1" домоволодіння АДРЕСА_1 в житлові приміщення 1-1,1-2 загальною
площею 28,5 кв.м. в жилому будинку літер "А1" домоволодіння АДРЕСА_1.

Вселити
ОСОБА_1 в житлові приміщення 2-1,3-3,3-2,4-2 загальною площею 34,0 кв.м в
жилому будинку літер "А1" домоволодіння АДРЕСА_1.

Поновити
порушене право власності ОСОБА_1, зобов"язавши ОСОБА_2 усунути перешкоди в
користуванні частиною будинку, для чого поновити самочинно знищений окремий
вихід сіни "а" в приміщенні 1 та П та усунути інші не узаконені
самочинні переобладнання.

ВИЗНАЧИТИ
порядок користування земельною ділянкою наступним чином :

Виділити
в користування ОСОБА_3, на час його смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року на
його ¼  частину в ідеальній долі домоволодіння
земельну ділянку площею 274 кв.м., на якій розташовано житловий будинок літер
"Б-1" з окремим виходом на АДРЕСА_2

Земельну ділянку
площею 795 кв.м., на якій розташовано житловий будинок літер "А-1"
поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з спільним двором:

В спільному
користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити спільній двір площею 64,0 кв.метри,
який розташовано біля житлового будинку літер "А1" з боку АДРЕСА_1
від ґанку літер "аі" до ґанку літер "а2" з відступом на
частину двору 2 метри вглиб до вікна, яке залишається на частині ОСОБА_1 і до
ґанку літер " а".

Виділити в
користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 487,0 кв.метрів, в тому числі під
житловим будинком літер "А-1" з прибудовами 63кв.м.(під номером Ш )
ділянку під номером АДРЕСА_1 вглиб до території раніше виділеної взуттєвій
фабриці.

Виділити ОСОБА_1
в користування земельну ділянку площею 244,0 кв.м. з боку домоволодіння
АДРЕСА_1 по кордону з земельною ділянкою, яка виділена взуттєвій фабриці,
проклавши межу до земельної ділянки ОСОБА_1 на відстані 8,47 метри.

Зобов"язати
КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації"" провести
реєстрацію часток співвласників після перерозподілу відповідно вимог діючого
законодавства.

В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 (нині померлого), ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 , ОСОБА_7, ОСОБА_8 ,6-й Харківської Державної нотаріальної
контори про визнання права користування зайнятим житловим приміщенням , відміну
договору дарування від 17.11.1999 року та визнання частково недійсним договору
дарування від 17.11.1999 року, третя особа - Орган опіки та піклування
Дзержинського РВК м. Харкова, КП " Харківське міське бюро технічної
інвентаризації"" -
ВІДМОВИТИ.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені сплатою державного
мита(судового збору) в сумі 50,00 гривень, 01,00 гривень державного мита
стягнути на користь держави, стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в сумі 30,00
гривень за сплату інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду на
користь держави.

Ухвалу
Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.10.2002 року про забезпечення
позову (арк. справи 242 том справи 1) СКАСУВАТИ після набуття рішенням суду
законної чинності, про що повідомити заінтересовані особи.

Рішення
може бути оскаржено в Апеляційний суд Харківської області через Дзержинський
районний суд м. Харкова шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом
10-ти днів з дня проголошення та шляхом подачі апеляційної скарги у 20-ти
денний термін після цього безпосередньо до Апеляційного Суду або у порядку
,передбаченому ч 4 ст.295 ЦПК України.