Справа № 2-9/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 квітня 2 007 року Ясинуватський міськрайонний суд
Донецької області у складі: головуючої судді
Ткачук С.С. при секретарі
Шпаковській Ю.В.,

за
участю Ясинуватського міжрайонного прокурора, представників позивача ОСОБА_3 та
адвоката ОСОБА_4, відповідачів
ОСОБА_5 та її представника адвоката ОСОБА_6, ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8, 3-х осіб:
приватних нотаріусів ОСОБА_9 та ОСОБА_10, розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1(правонаступник ОСОБА_2) про
визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири та стягнення моральної
шкоди,

встановив:

Представник
позивача звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати недійсними
договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладених спочатку між ОСОБА_1 та
ОСОБА_11, а потім між ОСОБА_11  та
ОСОБА_7,  яка належала ОСОБА_1  на праві приватної власності;
зобов"язати ОСОБА_11 повернути дану квартиру в натурі, стягнути на користь
позивача з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_11 завдану йому моральну шкоду в
розмірі 10000 грн. В  обгрунтування  позову
представник  позивача  зазначила,
що 26.09.2005  р.   приватним
нотаріусом  ОСОБА_10  був посвідчений договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_1  та
ОСОБА_11 Як визначено в позові, цей правочин ОСОБА_1 вчинив під впливом тяжких
обставин та на невигідних для нього умовах. В позові вказано, що напередодні
продажу квартири ОСОБА_1, який не мав сім"ї, проживав один, а його рідний
брат проживає у Росії, переніс інсульт і з 9 по 21 січня 2005 р. перебував у
лікарні. Внаслідок хвороби у нього паралізувало лівий бік тіла, порушилися
функції лівих руки та ноги, відбулось порушення мови. Після  хвороби
його  стан  погіршився,
він  не  міг
себе обслуговувати,  потребував стороннього
догляду,  мав потребу в витратах  на
ліки.  Внаслідок  загальної
хвороби  -  інсульту, ОСОБА_1 страждав додатковою
хворобою - гостра затримка сечі та її неутримання, пересувався в межах квартири.   Також позивач відчував скрутне матеріальне
становище,  бо прибутку, який складався з
пенсії у розмірі 387 грн. 30 коп., йому не вистачало.  В 2005 р.
ОСОБА_5 регулярно приходила до нього додому доглядала за ним.  Вона умовляла його залишити свою квартиру
і  переїхати до неї,  на що останній погодився.  В однокімнатній  квартирі
ОСОБА_5  проживали  ще
її  дочка  та чоловік,
з яким вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Меблі з квартири
ОСОБА_1 відповідачка перевезла в будинок

своєї дочки, по довіреності отримувала його пенсію. Користуючись довірою
позивача, вона приватизувала квартиру ОСОБА_1, потім знайшла покупців на
квартиру, не погоджуючи свої дії з позивачем. 26.08.05 р. ОСОБА_5 відвезла
ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ОСОБА_10, де був укладений договір
купівлі-продажу його квартири з ОСОБА_11. Позивач нічого не читаючи, не
розуміючи свої дії, бо знаходився в поганому стані здоров'я, і всупереч своїй
внутрішній волі, під впливом тяжкої для себе обставини на не вигідних умовах
підписав цей договір. Ніяких грошей він не отримував, бо усі кошти від продажу
квартири були передані ОСОБА_5. Після укладення договору вона змінила своє
ставлення до ОСОБА_1. Йому було заборонено дивитися телевізор в її квартирі,
знущалася з нього, била по обличчю руками, не впускала до нього гостей та
знайомих. Потім переселила позивача до туалету, де він знаходився тривалий час,
внаслідок чого захворів і був доставлений швидкою допомогою до Ясинуватської
центральної районної лікарні. З 31.12.05 по 13.01.2006 позивач знаходився на
стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні, а з 15.02.06 по 17.03.06 в
Ясинуватському територіальному центрі для поодиноких непрацездатних громадян та
інвалідів. ОСОБА_5 відмовилася забирати його додому і він був змушений
проситися жити до сторонніх людей. На час подання позову ОСОБА_1 проживав у
ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_1 також була завдана моральна шкода, яка
складалася з моральних страждань від втрати квартири, відчуття, що залишився
без коштів на життя. Оцінює свою моральну шкоду в 10000 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала і просила його
задовольнити. Представник ОСОБА_3 підтвердила в судовому засіданні, що вона
приймала участь у пошуку жінки, яка би його доглядала, за що останній залишить
їй квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач помер і на підставі ухвали суду від 17.01.07
р. до справи вступив правонаступник - його рідний брат ОСОБА_2, представник
якого позов підтримала. Ясинуватський міжрайонний прокурор позов підтримав і
просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка
ОСОБА_11 в судове засідання не з'явилася,про час та день судового засідання
була попереджена належним чином. ОСОБА_5 позов не визнала і пояснила, що на той
час працювала санітаркою в лікарні. Вона почула, що ОСОБА_1 потребує догляду,
коли приходила до сусідів ОСОБА_1 - ОСОБА_12. Вона доглядала ОСОБА_1, він став
просити забрати його до себе, бо його квартиру заливали сусіди зверху. З
23.06.05 ОСОБА_1 став проживати у неї без дочки, бо остання мала своє житло.
Потім ОСОБА_1 став просити її продати квартиру, бо вона стояла пуста, але за
неї він продовжував оплачувати комунальні послуги, в зв'язку з чим вона
допомагала останньому оформити документи на приватизацію. Свідоцтво ОСОБА_1
отримав особисто, а вона дала оголошення про продаж його квартири. Прийшла
ОСОБА_11 і була згодна купити цю квартиру. Договірна ціна продажу квартири 6
тис. американських доларів. ОСОБА_1 сам підписував цей договір, а гроші
покупець віддала їй. Потім ОСОБА_1 сам їздив

до БТІ м.Донецька, до нотаріуса. За ці гроші вона купувала фрукти,
біологічні добавки, ліки. Після прийому біологічних добавок стан здоров'я
ОСОБА_1 став нормалізуватися, вони разом з ОСОБА_1 виходили на вулицю, гуляли.
До нього приходила ОСОБА_3, він мав можливість з нею спілкуватися, читав
газети, переписувався з рідним братом, з яким не бачився понад 20 років і до
брата їхати не бажав. В жовтні 2005 р.
в її квартирі був встановлений телефон, гроші за установку телефону в сумі
1200 грн. давав ОСОБА_1. ОСОБА_1 був задоволений її доглядом, писав сусідам
ОСОБА_12 листи, де просив не втручатися в його життя і пояснював, що він
особисто прийняв рішення переїхати до ОСОБА_5 та продати квартиру. Коли він
захворів в кінці грудня 2005 p.,
вона продовжувала його доглядати в лікарні, приходила до нього, купувала
ліки. Гроші від продажу квартиру були у нього, видавав їй, щоб вона робила для
нього покупки. Від догляду за ОСОБА_1 вона не відмовлялася, але ОСОБА_3
самостійно заказала таксі до лікарні і вивезла ОСОБА_1 з лікарні до себе, де
він і помер.

ОСОБА_7 позов не визнала і повідомила в суді, що вона в листопаді 2005 р.
зверталася до агентства нерухомості, щоб їй підібрали однокімнатну квартиру.
Оформляли договір у приватного нотаріуса ОСОБА_9, де була присутня ОСОБА_11,
представник агентства. Після укладення договору вони отримали ключі від
квартири. Про обставини продажу квартири ОСОБА_1 їй нічого не відомо. Вважає,
що купила квартиру відповідно до закону, користується цим приміщенням і просила
у позові відмовити. Опитаний в судовому засіданні як 3-я особа приватний
нотаріус ОСОБА_10 позов не підтримав і показав в суді, що його приміщення
розташоване на 3-му поверсі в приміщенні будинку побуту, куди особисто приходив
ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_11. Він зачитав ОСОБА_1 проект
договору, який останній особисто підписав. Діяв ОСОБА_1 усвідомлено, розумів
свою поведінку. Йому роз'яснялися права та порядок розірвання угоди. ОСОБА_1
був грамотною людиною, бо читав швидко. На його питання про причину продажу
квартири ОСОБА_1 пояснив, що у нього є де жити, ціна продажу квартири з ним
була оговорена і вона відповідала ринковій вартості на той час для
однокімнатних квартир. При ньому ОСОБА_1 спитав ОСОБА_5 чи отримала вона гроші
від ОСОБА_11 за продаж квартири, і ОСОБА_5 підтвердила це. Процедура оформлення
договору купівлі-продажу провадилася у нотаріуса протягом 2-х годин і ніякого
впливу на ОСОБА_1 з боку ОСОБА_11 не відбувалося.

Приватний нотаріус ОСОБА_9 позов не підтримала та пояснила, що нею було
посвідчено договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_7 і ОСОБА_11, надані для
продажу квартири документи про право власності не викликали сумнівів, заборони
на відчудження майна в реєстрі не було.

Заслухавши пояснення сторін і дослідивши надані докази, суд приходить до
висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів
справи судом встановлено наступне.

Згідно
епікризів за №117/17 та за №5560 Ясинуватської центральної ірайонної  лікарні
(далі  по  тексту ЯЦРЛ),
листа

головного  лікаря  цієї  лікарні
ОСОБА_1  з

5
по 21.01.05 перебував в неврологічному відділені лікарні
з діагнозом: ОНМК по ішимічному типу, з легким л/с гемипарезом, дізартрією,
внаслідок ГХ 111 ст.; з 31.12.05 по

6
перебував в терапевтичному відділенні лікарні із
загальним діагнозом: атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 111
ст., супутній діагноз: гостра затримка сечі.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 підтвердили в суді, що після
перенесеного інсульту у ОСОБА_1 погіршився стан здоров'я, проживав він один у
своїй квартирі, до нього приходила соціальний працівник, яка приносила йому
продукти харчування. Влітку 2005 року він переїхав у однокімнатну квартиру до
ОСОБА_5, яка проживала на першому поверсі в 5-ти поверховому будинку. Зовнішній
вид ОСОБА_1 був задоволений, мав своє ліжко, можливість читати, дивитися
телевізор, приймав курс масажу, став виходити самостійно на вулицю, був
задоволений таким доглядом за ним. Під час перебування у квартирі ОСОБА_5
бачили фрукти, печиво. ОСОБА_3 приходила до нього, але з ОСОБА_5 у неї склалися
неприязні стосунки, бо остання була незадоволена продажою квартири.

Опитані в суді свідки лікарі ЯЦРЛ ОСОБА_21, ОСОБА_22 підтвердили, що під час їх огляду хворого, як і
у лікарні, так і вдома у ОСОБА_5, ОСОБА_1 усвідомлював свою поведінку, був
адекватним, рекомендовані ліки отримував, тому були позитивні наслідки
лікування. Телесних пошкоджень на його тілі ними не було виявлено, заперечення
з боку хворого було тільки відносно його хвороби. Зовнішній вигляд був
задоволений. Ними були пропоновані дорогі ліки і пацієнт їх отримував. Вартість
лікування в лікарні та після виписки становила від 1000 до 1500 грн.

Свідок ОСОБА_23, що працює
соціальним працівником Ясинуватського територіального центру для поодиноких
непрацездатних людей, пояснила суду, що, коли ОСОБА_1 повернуся з лікарні
узимку 2005 року, він не міг себе обслуговувати, не міг прати свої речі,
виходити на вулицю до крамниці, погіршилася мова, відбулась часткова
паралізація лівої ноги та руки. За його заявою вона двічі на тиждень
відвідувала його, убирала в кімнаті, приносила харчі. Характеризуючи його
свідок пояснила, що ОСОБА_1 був людиною, яка контролювала витрати нею 'грошей,
бо приносила йому чеки, не міг терпіти поганого ставлення до нього, обов'язково
виказував своє незадоволення чимось. Він розповідав їй в середині літа 2005
року, що буде їхати до нотаріуса, бо приватизував квартиру, але за якою справою
не повідомляв. Потім вона дізналася, що він переїхав до ОСОБА_5 на 102 квартал
і вона його бачила, коли він гуляв на вулиці. Загальний його стан значно
поліпшився і він написав заяву, що відмовляється від її послуг, бо має намір
одружитися. Позивач відчував себе добре, відповідав розумно, свою поведінку
контролював.

Дані ствердження свідка підтверджуються наданою суду копією заяви ОСОБА_1
від 11.07.05 про відмову від послуг соцпрацівника та докладної запискою
ОСОБА_23 Як показали в судовому засіданні сусіди ОСОБА_1 - подружжя ОСОБА_12,
що мешкали біля нього понад 30 років за адресою: АДРЕСА_1 та проявляли до нього
турботу, готували йому їжу, прали його одяг, ОСОБА_1 сам вирішив переїхати жити
до ОСОБА_5 і продати квартиру. Після переїзду у телефонній розмові розповідав,
що задоволений новим місцем мешкання. Потім телефонував їм і просив не
втручатися в його особисте життя, хвалив ОСОБА_5. За характером був людиною
розсудливою, до вчинення своїх дій спочатку їх обмірковував. Прибуток, який
дозволяв ОСОБА_1 харчуватися і купувати собі ліки, він мав.

Суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_12, які
стверджували, що під час їх спільного лікування у грудні 2005 - січні 2006 р.
ОСОБА_1 розповідав про незадовільні умови життя в квартирі ОСОБА_5 вже після
продажу квартири.

Як вбачається з документів приватизації квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_1 особисто
звертався із заявою на передачу квартири у приватну власність і сам отримав
свідоцтво.

Підпис ОСОБА_1 на заяві про приватизацію квартири від 26.05.05 p., договорі
купівлі-продажу від 26.08.05 p.,
заяви на ім"я завідуючої соцдопомоги на дому від 11.07.05 підтвердила
в судовому засіданні представник ОСОБА_3 Вона не підтвердила належність
оглянутого в журналі видачі свідоцтв про право власності на житло підписа
ОСОБА_1, але на пропозицію суду від проведення судової експертизи відмовилася.

За 2-х
стороннім договором купівлі-продажу від 26.08.2005 p., посвідченим
приватним нотаріусом ОСОБА_10 у реєстрі за НОМЕР_1, який був укладений між
ОСОБА_1 та ОСОБА_11 на продаж квартири АДРЕСА_3. Ціна,  за  яку  продана
квартира,  становила  30000
грн.  і відповідала діючим у той
час на ринку житла цінам на  аналогічну
квартиру. За п.9 даного договору купівлі-продажу визначено, що продавець
квартири стверджує, що продаж квартири здійснюється за доброю волею,  без будь-яких погроз,  примусу чи насильства. Сторони свідчать, що
цей договір не носить характеру уявного або удаваного правочину. Сторони
свідчать, що відсутні обставини, які б примушували укласти цей договір на вкрай
невигідних для себе умовах. Приватний нотаріус ОСОБА_10, який посвідчив договір
купівлі-продажу квартири між ОСОБА_1 та ОСОБА_11, підтвердив, що  поведінка
ОСОБА_1  під  час
підписання  договору  була адекватна,  обставин які б свідчили про продаж квартири
під впливом тяжкої обставини, як це зазначено в позові, ОСОБА_1 не було
названо, він дійсно мав намір продати квартиру. Згідно  другого
договору купівлі-продажу
даної  квартири  від 01.11.2005 p., посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_9 у реєстрі за НОМЕР_2,  дана квартира була продана ОСОБА_11 покупцю
ОСОБА_7 і належить їй на праві приватної власності.

Відповідно
до ст. 233 ЦК правочин, який
вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був
ініціатором такого провочину. Сторона, яка скористувалася тяжкою обставиною,
зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй
у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Матеріалами
перевірки заяви ОСОБА_2 за НОМЕР_3 в суді було підтверджене наступне.

Постановою від
10.03.06 р. по результатам розгляду заяви ОСОБА_2, скарги ОСОБА_26 та ОСОБА_3
щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5, яка шляхом
зловживання довірою ОСОБА_1 заволоділа його грішми (шахрайство) від продажу
належної йому квартири, в порушенні кримінальної справи було відмовлено. Дана
постанова не оскаржувалася. Як вбачається з листів самого ОСОБА_1 він дійсно
бажав переїхати до ОСОБА_5 та продати квартиру, просив його не турбувати.
Написана ним 26.01.06 заява, в якій він повідомляє про зміну ставлення ОСОБА_5
до нього після продажу ним квартири, свідчить про негативні наслідки, які
наступили для нього. Ці обставини суд не може визнати як наслідки правочину,
вчиненого під впливом тяжкої обставини, в якому ОСОБА_5 не виступає стороною
укладеного договору купівлі-продажу.

Згідно ст. 11 ЦПК, суд розглядає цивільний позов не
інакше як за зверненням фізичної особи, поданої відповідно до цього кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. За статтею 48 Закону України „Про власність" від
07.02.1991р. за №697-ХІ1 із змінами, захисту підлягає порушене право
власності." З наступних підстав суд приходить до висновку, що продаж
квартири ОСОБА_1 відбувся внаслідок його власного бажання продати квартиру.
Переконливих доказів щодо впливу тяжкої обставини, якою би скористувалася
покупець ОСОБА_11, як сторона договору, суду не було надано. Тяжке матеріальне
становище ОСОБА_1, яке виражається у відсутності засобів, необхідних для
нормального існування людини, а саме продуктів харчування, ліків, тощо, суду не
було представлено. Усі опитані свідки, які приймали участь у догляді за ним,
пояснили, що ОСОБА_1 видавав їм гроші, на які вони купували йому харчі, ліки. В
судовому засіданні сама ОСОБА_3 стверджувала, що, коли вона відвідувала ОСОБА_1
весною 2005 року у його квартирі АДРЕСА_1, у нього були гроші в розмірі 300
грн., крім пенсії в розмірі 387грн..

Також суд не може погодитися із ствердженням представника ОСОБА_3 про умови
правочину щодо продажу ОСОБА_1 квартири на вкрай невигідних для нього умовах,
бо як повідомив приватний нотаріус ОСОБА_10, і це не було спростовано іншими
учасниками судового розгляду, ринкова ціна однокімнатної квартири у серпні 2005
р. відповідала 30000 грн., т.т. 6 тис. американських доларів, яка постійно
змінюється.

Розумність
та осудність поведінки ОСОБА_1 на той час підтвердили в суді  як лікарі ЯЦРЛ ОСОБА_21, ОСОБА_22,
приватний нотаріус ОСОБА_10. Дані ствердження не суперечать висновкам медичних
епікризів за 3117/7 та за №5550 при виписці ОСОБА_1 з лікарні в січні 2005 та
2006 року, в яких зазначено: осудність ясна, правильна орієнтировка в часі та
просторі, на- питання відповідає правильно. Таким чином, суд вважає, що
обґрунтовані підстави щодо обставин, на які сторона посилається у позові, не
знайшли свого підтвердження в суді.

Враховуючи приведене, суд визнає, що вимоги про відшкодування моральної
шкоди безпідставі і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК, при відмові у повозі в повному обсязі, судові
витрати несе позивач.

Керуючись
ст.ст.10.11,60,212 ЦПК, суд

вирішив:

Позов залишити без задоволення. Відмовити ОСОБА_2 у позові про визнання
недійсними: договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 26.09.2005
р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 і договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного 01.11.2005 р. між ОСОБА_11 та ОСОБА_7, зобов"язання ОСОБА_11
повернути в натурі зазначену квартиру, стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_11
моральної шкоди у розмірі 10000 грн. як у безпідставному. Рішення може бути
оскаржено до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької
області.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або протягом 10
днів з дня проголошення рішення без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження. Заява про апеляційне оскарження і апеляційна скарга подаються через
Ясинуватський міськрайонний суд, а копія апеляційної скарги також до
апеляційного суду.