Справа
№2-198/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2007
року       Полтавський районний суд
Полтавської області у складі:

головуючого
судді Стрюк Л.І.

при секретарі
Недавній Т.П.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Полтаві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про захист честі,  гідності,
ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

встановив:

Позивач
звернулася до суду з позовом до відповідачів про захист честі,  гідності,
ділової репутації та стягнення моральної шкоди. Позов обґрунтовується
тим,  що 17.11.06 близько 11-30 год в приміщення її
службового кабінету Надержинщинського сільського голови,  зайшли депутати сільської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_3  і почали вимагати відповідь на заяву ОСОБА_2 від
05.09.06. Коли позивач повідомила про те,
що відповідь надіслана поштою,
відповідачі в присутності працівників сільської ради ОСОБА_4 та
ОСОБА_5  назвали її брехухою і
корупціонеркою,  при цьому ОСОБА_2
погрожував задушити «отим помаранчевим шарфиком»,  а також стверджували іншу негативну
інформацію,  яку через хвилювання не
запам'ятала. Після цього протягом тривалого часу відповідачі постійно
погрожують і ображають,  що змусило її
звернутися в правоохоронні органи. Неправомірними діями ОСОБА_2 та ОСОБА_3  заподіяна моральна шкода,  яка полягає в сильних душевних стражданнях і
переживаннях,  погіршенні стану здоров'я
та інших негативних наслідках,  розмір
якої оцінює в 3400 грн. - по 1700 грн. з кожного з відповідачів.

Просила
зобов'язати ОСОБА_3,  ОСОБА_2 спростувати перед ОСОБА_4 та ОСОБА_5
недостовірну інформацію про те,  що
ОСОБА_1 є брехухою та корупціонеркою і вибачитися перед нею; стягнути з
відповідачів на її користь 3400 грн. -по 1700 грн. з кожного.

В
судовому засіданні позивач та її представник відмовилася від позовних вимог в
частині визнання недостовірною та спростування інформації про те,  що ОСОБА_1 є корупціонеркою; в іншій частині
позов підтримали в повному обсязі,
посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві.

Відповідачі
та їх представник позов не визнали повністю і проти його задоволення
заперечували, ,  посилаючись на те,  що дійсно 17.11.06 вони прийшли до кабінету
позивача,  де в з'ясовували питання щодо
надання їм відповіді на звернення,  при
цьому попереджували її про відповідальність згідно Закону України «Про
корупцію» за ненадання інформації. Ніяких дій,
які б зашкодили честі,  гідності
та діловій репутації ОСОБА_1,  не
вчиняли. Крім того,  навіть якщо
припустити такі висловлювання на адресу позивача («брехуха» та
«корупціонерка»),  то вони є критичною
оцінкою її діяльності,  що не суперечить
статті 34 Конституції України та статті 10 Конвенції про захист прав людини та
основних свобод. Оскільки відповідачами не вчинялись неправомірні дії,  тому відсутні підстави та докази заподіяння
позивачу моральної шкоди.

Заслухавши
пояснення сторін та їх представників,
вивчивши матеріали справи,  суд
приходить до висновку,  що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з таких

підстав:

Встановлено,  що 17.11.06 близько 11-30 год в приміщенні
службового кабінету Надержинщинського сільського голови,  депутати сільської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,  вимагаючи від ОСОБА_1 надання відповіді на заяву ОСОБА_2
від 05.09.06,  в присутності працівників
сільської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
назвали її брехухою,  що
підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4,  які безпосередньо були
присутні під час конфлікту,  а також
показаннями ОСОБА_6,  ОСОБА_7,  ОСОБА_8,
ОСОБА_9 ,  яким про це стало
відомо від інших осіб.

Дані
правовідносини регулюються ч. 4  ст.  32 Конституції України,  якою регламентовано право особи по суду
вимагати вилучення будь-якої інформації.

Згідно
статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно
до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування
судами законодавства,  що регулює захист
честі,  гідності і ділової репутації
громадян та організацій» від 28.09.90 року № 7,
відповідач повинен довести,  що
поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача покладається
обов'язок довести лише факт поширення відомостей,  які його ганьблять,  особою,
до якої пред'явлений позов.

Факт
поширення ОСОБА_2 та ОСОБА_3  відомостей про те,
що ОСОБА_1 є «брехухою»,
позивачем доведений.

Відповідно
до ч. 1  ст.  47-1 Закону України "Про
інформацію" ніхто не може бути притягнутим до відповідальності за
висловлення оціночних суджень. Проте ч. 2 названої статті вказаний правовий
режим не розповсюджує на вислови,  що
мають характер образи або наклепу.

Відповідно
до п.П постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " від 31.02.1995
року № 4,  критична оцінка певних фактів
і недоліків,  думки та судження,  критичні рецензії творів не можуть бути
підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Однак якщо при цьому допускаються образа чи порушення інших захищених законом
прав особи (розголошення без її згоди конфіденційної інформації,  втручання в приватне життя тощо),  то це може тягти за собою відшкодування
моральної шкоди.

Згідно
Тлумачного словника української мови під ред.
Яременко В.В.,  та ін.(1998 року видання),  «Брехуха - людина,  яка завжди говорить неправду,  наклепник».

Як вбачається
з наведеного визначення,  слово «брехуха»
є образливим за своїм змістом.

Частиною
1  ст.
10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950
року,  яка відповідно до  ст.  9
Конституції України та  ст.  17 Закону України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною
національного законодавства,  передбачено
право особи на вільне поширення інформації та ідей. Разом з тим,  частиною 2 вказаної норми передбачена
можливість обмеження цього права - на підставі закону з легітимною метою за
умови,  що таке обмеження є необхідним у
демократичному суспільстві.

Такою легітимною метою визнається
охорона репутації осіб - фігурантів інформації. Як свідчить аналіз практики
Європейського суду з прав людини,
рішення якого є одночасно тлумаченням норм Конвенції і обов'язкові для
застосування при розгляді справ національними судами,  публічний статус фігурантів інформації,  хоч і робить їх більш відкритими для
критики,  не заперечує права останніх
звертатись до суду з позовом про захист репутації.

Суд
приходить до висновку,  що оспорені
позивачем висловлювання носять образливий характер. Доказів підставності таких
висловів відповідачі суду не подали,
оскільки ні показання свідків,  ні
письмові документи не містять беззаперечних фактів,  які б дозволили оцінити особу і діяльність
ОСОБА_1 як «брехуху» та є відверто образливим,
через що правило ч. 1  ст.  47-1 Закону України "Про інформацію»
щодо непідсудності оціночних суджень на нього розповсюдженим бути не може.

Відповідно
до  ст.
5 Закону України "Про інформацію" одним з принципів
інформаційних відносин є об'єктивність інформації. Наслідком реалізації
зазначеного принципу стосовно оціночних суджень є їх підставність. За умов
підставності оціночних суджень,
тобто,  використання для оцінки
об'єктивних і перевірених фактів,
публічна особа дійсно є більш відкритою для критики,  яка за своїм визначенням ніколи не буває
позитивною. Зазначене правило,
однак,  не поширюється на
безпідставну критику та ще й з елементами образи,  як це мало місце в даному разі.

Зазначена
позиція абсолютно узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. У
своєму рішенні по справі "Лінгенс проти Австрії" Суд застеріг,  що слід уважно розрізняти факти та оціночні
судження,  достовірність яких не може
бути доведеною. Одночасно суд зазначив: "У зв'язку з цим Суд
зауважує,  що факти,  на яких пан Лінгенс грунтував свої оціночні
судження,  були незаперечними,  як і його добросовісність".

Доказів
незаперечності оцінених фактів у спірній справі відповідачі суду не
надали,  через що суд не вважає їх дії
добросовісними і такими,  що
відповідають  ст.  5 Закону України "Про інформацію".

За таких
умов суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в
частині визнання вищезазначеної інформації такою,  що не відповідає дійсності та порочить честь
і гідність позивача.

Вирішуючи
питання про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення моральної
шкоди,  суд виходить із наступного.

Відповідно
до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " від 31.02.1995
року № 4,  під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань
або інших негативних явищ,  заподіяні
фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно
до ч.2  ст.  23 ЦК
України,  моральна шкода може
полягати,  зокрема,  у приниженні честі,  гідності та ділової репутації,  душевних стражданнях у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої,  членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Як на
підставу задоволення позову позивач посилається на ті обставини,  що відповідачами була поширена недостовірна
інформація серед підлеглих працівників,
чим була принижена її честь,
гідність та ділова репутація,
оскільки вона є посадою особою і цим самим їй була заподіяна моральна
шкода.

Вказані
обставини ,  що були наведені позивачем в
позовній заяві та підтверджені в судовому засіданні,  в сукупності із фактами,  встановленими судом під час судового
розгляду,  дають підставу вважати,  що діями відповідача була принижена честь,  гідність та ділова репутація позивача серед
колег по колективу,  чим їй була
заподіяна моральна

шкода.

Враховуючи
характер та тривалість
порушень прав позивача,  проаналізувавши
наявні в матеріалах справи докази,  суд
вважає розумним,  обґрунтованим та
справедливим розміром моральної шкоди в 1 500 грн. з кожного з відповідачів.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  ст.  9,
32,  34 Конституції України,   ст.
17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»,   ст.  Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
ст.  ст.  23,
275,  277,  280,
297,  1167 ЦК України,   ст.
ст. 5,  47-1 Закону України про
інформацію»,   ст.  ст.
10,  11, 60,  61,
85,  88, 209,  212, 214-215, 218 ЦПК України,

вирішив:

Позов
задовольнити частково.

Визнати
поширену ОСОБА_3,  ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інформацію
про те,  що ОСОБА_1 є брехухою,  такою,
що не відповідає дійсності та порочить її честь і гідність.

Зобов'язати
ОСОБА_3,  ОСОБА_2 протягом 1 місяця з дня набрання
рішенням суду законної сили спростувати перед ОСОБА_4 та ОСОБА_5 недостовірну
інформацію про те,  що ОСОБА_1 є брехухою
та вибачитися перед нею.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 грн. моральної шкоди.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1500 грн. моральної шкоди.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його
проголошення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20
днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційного суду або без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у строк,  встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.