Справа № 22ц-6896/2007                                       Головуючий по
Категорія-19                                                             суддя
Доповідач: суддя
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2007 року                                                               м,
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі головуючого: судді Резникової Л.В. суддів: Стратіло
В.І., Будулуци М.С. при секретарі Кошмак Т.С., з участю представника
відповідача Кисіль О.Г.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Донецька від
11 червня 2007 у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ „Гор-Авто" про
відшкодування  матеріальної та моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

01.11.2006 року
позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до 'ГОВ „Гор-Авто", в якому вказував,
що 06.10.2006 року о 6 год.
20 хв. він їхав у автобусі НОМЕР_1,
який належить відповідачу за маршрутом Докучаєвськ-Донецьк. Водію вказаного
автобусу він пред'явив посвідчення ветерана МВС, та повідомив, що відповідно до
Закону України „Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів
внутрішніх справ та їх соціального захисту" йому надано право безоплатного
проїзду у міських та приміських автобусах. Водій, прізвище якого ОСОБА_2, у
грубій формі став вимагати від нього оплату за проїзд, погрожуючи у іншому
випадку заглушити  мотор і чекати доки
він не заплатить, мотивуючи тим, що керівництво відповідача об'явило про те, що
пільгову категорію громадян вони перевозити не зобов'язані. Водій примусово
взяв з нього за проїзд 4, 5 грн.

Позивач
вказував, що цими діями йому завдано матеріальну шкоду у розмірі вартості
квитка, а також моральну шкоду, яка полягає у тому, що його було принижено у
присутності інших громадян, які перебували у автобусі. Він є інвалідом другої
групи, переніс двічі інфаркт і йому протипоказана нервова обстановка.

На підставі
ст.1166, 1167 ЦК України
позивач просив стягнута з відповідача на його користь матеріальну шкоду у
розмірі 4 грн. 50 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Ухвалою
Київського районного суду м. Донецька області від 11 червня 2007 року вказану
позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі  ч.3 ст. 169 та п.3 ч.1 ст.207 ЦПК
України   з посиланням   на те, що позивач повторно не з'явився у
судове засідання без поважних причин, про час та місце судового засідання був
належним чином повідомлений.

ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу на вказану ухвалу, де йдеться про її скасування та
направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апелянт вказує,
що ухвала є незаконною, оскільки він жодної повістки про виклик до суду першої
інстанції не отримував, у справі немає жодної розписки про їх отримання.

Від відповідача
письмових заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

У судове
засідання апеляційної інстанції позивач не з'явився, про час та місце судового
засідання він повідомлений належним чином. Від нього надійшла письмова заява
про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до
п.3 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду
першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його
вирішення.

Постановляючи
ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції посилався на те,
що позивач у судові засідання, призначені на 30 травня 2007 р. та на 11 червня
2007 року не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце
судового засідання, причини своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи
у його відсутність не подавав. З посилання на вказане, суд в силу ч.2 ст.77 ЦПК
України зробив правовий висновок, що позивач повторно не з'явився у судове
засідання без поважних причин.

Проте з таким
висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним
обставинам справи та не грунтується на законі.

Відповідно до
ч.1 ст.74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про
виклик.

Суд першої
інстанції не звернув увагу на те, що порядок вручення судових повісток
передбачений ст.76 ЦПК України, де у ч.1 вказується, що судові повістки,
адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Частиною другою
вказаної статті передбачено, що розписка про одержання судової повістки з
поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали,
повертається до суду.

З матеріалів
справи вбачається, що після проведення попереднього судового засідання від 27 листопада
2006 року, на якому був присутній позивач, справа призначалась до розгляду
неодноразово, а саме на 12.02.2007 р.,
на 16.05.2007 р. на 30.05.2007 р. та на 11.06.2007 р. проте жодної розписки
про вручення судових повісток позивачу чи відповідачу, які б свідчили про
належне повідомлення сторін про час та місце судового засідання в матеріалах
справи немає.

За таких
обставин висновок суду першої інстанції про те, що позивач повторно не з'явився
у судове засідання, про яке був належним чином повідомлений, є таким, що не
відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства.

З урахуванням
наведеного, керуючись ст.304, п.4 ч.2 ст.307, п.3 ст.312, 315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського
районного суду м. Донецька від 11 червня 2007 року скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції для розгляду по суті іншим складом суду.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом двох
місяців безпосередньо до суду касаційної інстанції.