Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 2-139/2007
Провадження № -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2007 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Куліченко М.В.

суддів

при секретарі Мишко В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Коростень цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Органу опіки Коростенського міськвиконкому, приватного нотаріуса Добролежа Л.Г. про визнання договору дарування недійсним, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з цим позовом і зазначають, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2005 року було засуджено ОСОБА_3 та визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. Також вказаним вироком частково задоволене цивільний позов та призначено стягнути з ОСОБА_3 на їх користь 45920,48 грн.

21 грудня 2005 року цим судом, на підставі вказаного вироку видано виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_3 на їх користь 45920,48 грн.

На виконання вироку суду ДВС Коростенського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

На підставі договору дарування від 14 січня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Добролежею Л.Г., ОСОБА_3 подарував своїм дітям в особі ОСОБА_4 належну йому квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що зроблено свідомо, певним умислом, з метою укриття майна, яке підлягає опису та арешту на виконання вироку суду.

Вважають, що у відповідності до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

На даний час вирок суду не виконується, ОСОБА_3 , укривши майно на яке можливо звернути стягнення, проявляє певну пасивність оскільки інших коштів і майна за ним не рахується, а відповідно вирок суду не можливо виконати.

Згідно ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вважають, що ОСОБА_3 , уклавши вказаний договір дарування не мав наміру на реальне настання правових наслідків, а фактично укрив майно на яке можливо було накласти стягнення майно на яке можливо було накласти стягнення на виконання вироку суду.

Вказана поведінка свідчить про те, що ОСОБА_3 не став на шлях виправлення і навпаки не бажає виконувати вирок суду.

Оскільки, дії відповідача були направлені на укриття майна, на яке можливо звернути стягнення саме для відшкодування завданої злочином шкоди, вважають, що вказане надає їм право на оскарження в судовому порядку дій відповідача внаслідок яких порушено їх права та законні інтереси. Позивачі просили ухвалити рішення, яким визнати нікчемним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючою від імені малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Такі вимоги в суді позивачі та їх представник підтримали.

Відповідач ОСОБА_3 позову не визнав і пояснив, що подарував свою частку квартири дітям, зважаючи на стан свого здоров`я.

Відповідач ОСОБА_4 , що представляє інтереси неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позову не визнала і пояснила, що дарування частки квартири ОСОБА_3 - дітям, відбулось тому, що вони з чоловіком розлучились, він не працює, витрат по утриманню квартири не несе, тому подарував свою частку житла дітям, хоч фактично і проживає в цій квартирі.

Представник органу опіки ОСОБА_7 та приватний нотаріус позову не визнали.

Вислухавши сторони, вивчивши справу суд позов відхиляє.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають з підстав виконання вироку і врегульовані ст. 1167, 1187 ЦК України.

З справи видно, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2005 року було засуджено ОСОБА_3 та визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. Також вказаним вироком частково задоволено цивільний позов позивачок та призначено стягнути з ОСОБА_3 на їх користь 45920,48 грн.

21 грудня 2005 року цим же судом, на підставі вказаного вироку, видано два виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивачок 45920,48 грн.

На виконання вироку суду ДВС Коростенського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.1.2006 року і вирок, в даний час виконується відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

5.9.2005 року слідчий СВ Білоцерківського РВ УМВС Київської області, зв`язку з заявленим цивільним позовом по справі, що розслідувалась ним, виніс постанову про накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_3 у вигляді кв. АДРЕСА_1 , яку направив в Коростенське МБТІ (л.с. 90.

14.1.2006 року ОСОБА_3 подарував належну йому квартиру АДРЕСА_1 , своїм двом неповнолітнім дітям, інтереси яких представляла їх мати ОСОБА_4 , посвідчивши дану угоду нотаріально (л.с. 100). На час укладення цієї угоди нотаріус не мав інформації про наявність постанови слідчого та заборони на відчуження цієї квартири (л.с. 31, 32), тому такі його дії є правомірними.

З листа Коростенського МБТІ (л.с. 103), видно, що ними дійсно отримано постанову слідчого про арешт спірної квартири, однак операцій по відчуженню житла МБТІ не контролює, а лише видає витяги з реєстру прав власності власникам житла, не вказуючи його подальшого призначення.

Ст. 203 ЦК України передбачає загальні підстави, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Порушення будь-якої з цих підстав, позивачі не навели і судом їх не встановлено. Тому, посилання позивачів, в обґрунтування своїх вимог, на ст. 215 ЦК України, як підстав для нечинності угоди нічим не вмотивовані.

Позивачі не навели суду переконливих доказів того, що даний правочин є фіктивним, і укладений без наміру відчужувача створити правові наслідки, оскільки така угода дарування фактично укладена, відповідна реєстрація угоди проведена. Та обставина, що відповідач ОСОБА_3 проживає в цій квартирі - не свідчить про те, що ним дану угоду укладено без намірів створення правових наслідків і не впливають на таке рішення суду.

Керуючись ст. 213-218 ЦПК України, ст. 203, 215, 234 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , органу опіки Коростенського міськвиконкому, приватного нотаріуса Добролежа Л.Г. про визнання договору дарування кв. АДРЕСА_1 від 14.1.2006 року недійсним за необґрунтованістю вимог.

Рішення, протягом 20 днів, після подачі заяви про оскарження, яка може бути подана протягом 10 днів, після проголошення рішення, може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду.

Суддя: