Справа №2-599/2007 р.                  РІШЕННЯ
року.   Крюківський районний суд
М.Кременчука Полтавської області в складі:
судді Кобзія
Б.І., при секретарі Сердюк Т.В.,
відкритому судовому засіданні в М.Кременчуці цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання права власності на автомобільний
звернулася до суду з позовом доОСОБА_2., в якому вказала, що в період до
29.07.1995 року її син ОСОБА_3був членом їх з чоловіком ОСОБА_4сім"ї і
проживав разом з ними в їх будинку АДРЕСА_1. В період 1993-1994 років син
ОСОБА_3. за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці їх сім"ї
придбав пай у гаражному кооперативі "Шляхмашівець". Після повного внесення
паю гараж НОМЕР_1 був оформлений на сина, але фактично ним користувалися всі
року син вступив у шлюб з теперішньою відповідачкою по справі ОСОБА_2, з якою
прожив у шлюбі 10 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_4.,
аІНФОРМАЦІЯ_2 року помер син ОСОБА_3. На даний час вона, як спадкоємець,
користується гаражем.
те, що пай, внесений у гаражно-будівельний кооператив "Шляхмашівець"
за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці їх сім"ї, вважає ,
що після повного внесення паю на 12.11.1994 року вона, її чоловік ОСОБА_4. і
син ОСОБА_3. стали спільними сумісними власниками автогаража НОМЕР_1.
Оскільки на даний час чоловік та син померли, вона є єдини власником гаража.
Просила суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на
гаражний бокс НОМЕР_1 в гаражному коопаретиві "Шляхмашівець".
В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1. свої позовні вимоги підтримала.
позов не визнала, суду пояснила, що була знайома з сім"єю ОСОБА_1з 1990
року, підтримувала з ними тісні стосунки. В 1991 році батько чоловіка ОСОБА_4.
вступив до гаражного кооперативу і розпочав будувати гараж. В подальшому батько
захворів, не зміг вести будівництво та сплачувати кошти, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер. Тому з 1992 року членом кооперативу став його син ОСОБА_3., який і
виконував обов"язки члена кооперативу та три роки сплачував пайові внески,
а після повної сплати паю в 1994 році став власником гаража. У 1995 році вона
одружилася з ОСОБА_3 Прожили з ним у шлюбі 10 років. Мали дитину, яка померла.
Всі ці 10 років її чоловік ОСОБА_3. і вона спільно користувалися гаражем, мали
автомобіль, яким керувала і вона. Крім того, чоловік  був робітником заводу "Шляхмаш",
від якого і було утворено гаражний кооператив
"Шляхмашівець".ІНФОРМАЦІЯ_2 року чоловік помер. Позивачка ОСОБА_1.
стала чинити їй перешкоди в користуванні гаражем, змінила замок. Ваажає, що
позов не підлягає задовільненню з тих підстав, що чоловік був членом
кооперативу, сплатив пайові внески, є власником боксу НОМЕР_1 в гаражному кооперативі.
Після його смерті цей бокс є спадковим майном, яке повинно бути розділене
порівну між нею та позивачкою як спадкоємцями. Третя особа по справі Перша
Кременчуцька міськнотконтора представника в судове засідання повторно не
направила, письмово суд увідомила, що у прийнятті рішення покладається на
розсуд суду і просила справу розглянути без участі представника нотаріальної
особа по справі гаражний кооператив "Шляхмашівець" направив до суду
представника в особі голови кооперативу Блохи В.І., який пояснив, що на час
утворення кооперативу та будування гаражів не був головою кооперативу і про
обставини вступу в кооператив ОСОБА_4нічого пояснити не може. Однак
підтверджує, що членом кооперативу з 12 травня 1993 року та власником гаражного
боксу НОМЕР_1є ОСОБА_3, який, згідно накопичувальних відомостей пайових внесків
за травень і листопад 1993 року та листопад 1994 року, сплачував і пайові
внески.    При розгляді даного позову
покладається на розсуд суду та виконає прийняте судом рішення.
суду показав, що сім"ю ОСОБА_1знав на протязі тривалого часу, оскільки
проживали по-сусідству в селі Гориславці. На той час він працював начальником
будівельної дільниці заводу "Шляхмаш", приймав участь в утворенні
гаражного кооперативу та його будівництві. Він і запропонував та допоміг
ОСОБА_4., з яким товаришував і який мав намір
постійне місце проживання в місто Кременчук, вступити  в члени кооперативу. Будівництво гаража
розпочинав чоловік позивачки ОСОБА_4., який в 1991 році вніс перший пайовий
внесок. Син останнього ОСОБА_3. на той час ніякої участі в будівництві
кооперативу не приймав. Пізніше членом кооперативу став син ОСОБА_4ОСОБА_3.
Пайові внески в подальшому сплачувала позивачка. Чиї кошти вона вносила як
пайовий внесок йому невідомо.
суді пояснила, що на період утворення кооперативу та його будівництва вона
працювала у економічному відділі заводу "Шляхмаш" і одночасно
виконувала обов'язки бухгалтера
гаражного кооперативу "Шляхмашівець" та приймала пайові внески.
Перший внесок за 1991 рік вносив ОСОБА_4. В подальшому пайові внески за
1992-1994 роки сплачувала позивачка від імені свого синаОСОБА_3., який на той час
замість батька став членом кооперативу, і у відомостях по сплаті пайових
внесків та у квитанціях про сплату внесків вказувалось його ім"я. Кому
належали гроші, які сплачувала позивачка від імені сина їй невідомо.
Суд, вислухавши
пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, приймає до уваги
29.07.1995 року син позивачки ОСОБА_3був членом їх з чоловіком
ОСОБА_4сім"ї і проживав разом з ними в їх будинку АДРЕСА_1. У 1991 році
ОСОБА_4. вступив до гаражного кооперативу "Шляхмашівець" і вній
перший із чотирьох пайових внесків. В період З 1992 року по 1994 рік членом
кооперативу став його син ОСОБА_3. Як вбачається із довідок голови кооперативу
"Шляхмашівець" № 8 від 28.03.2005 року та № 7 від 12.05.2005 року
ОСОБА_3. дійсно був членом гаражного кооперативу "Шляхмашівець" і
сплатив  щорічні пайові внески за
1992-1994 роки, що підтверджується і квитанціями до приходного касового ордеру
від 30.11.1993 року, від12.05.1993 року та від 12.11.1994 року, виписаними на
пункту 8 підпункту "а" Постанови Пленуму Верховного суду України № 5
від 28.06.1991 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного
суду україни №15 від 25.05.1998 року «Про практику розгляду судами цивільних
справ, пов»язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів»  член гаражно-будівельного кооперативу, який
повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право
власноті на це майно і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд - продавати,
заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчинювати щодо нього інші угоди, що не
заборонені законом. Це положення вказаної постанови не суперечить і вимогам ст.
15 Закону України "Про власність".
ОСОБА_3. 12.11.1994 року став власником спірного гаражного боксу НОМЕР_1 і
користувався ним до своєї смерті до 2005 року. Це його право власності на
гаражний бокс ніким, в тому числі і позивачкою до 2006 року не оспорювалося.
ОСОБА_3. одружився з відповідачкою, спільно прожили 10 років і на протязі цього
часу спільно користувалися майномОСОБА_3. - боксом НОМЕР_1в автокооперативі.
Отже, в судовому
засіданні знайшло своє підтвердження те, що ОСОБА_4. у 1991 році вступив у
гаражний кооператив і розпочав будівництво гаражного боксу, сплативши перший
пайовий внесок. З 1992 року замість нього членом кооперативу став його син
ОСОБА_3., який сплатив пайові внески за 1992-1994 роки і став власником
гаражного боксу НОМЕР_1 в цьому кооперативі. У 1995 році ОСОБА_3. одружився з
відповідачкою і спільно користувалися гаражем до 2005 року, тобто до дня
ОСОБА_1. про те, що   пайові внески
виплачувалися із спільних коштів сім"ї, остання в судовому засіданні не
змогла підтвердити відповідними доказами, оскільки не надала суду даних про те
хто із членів їх сім"ї, коли саме і у якому розмірі  ті кошти вносив. Письмові докази цього
відсутні. Із наданих суду документів вбачається, що платником внесків був
ОСОБА_3., який і є власником гаражного боксу. Після його смерті бокс є
пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 28.06.1991 року із
змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного суду україни №15 від
25.05.1998 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов»язаних з
діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» у спорах між спадкоємцями члена
кооперативу про перевагу на вступ до кооперативу і право на гараж належить,
зокрема, враховувати, кому з них член кооперативу зхаповідав гараж, а за
відсутності такого спадкоємця - в кого більша частка у спадщині, хто проживав
із спадкоємцем і користувався гаражем або здійснював за ним догляд.
в судовому засіданні ОСОБА_3. після себе заповіту не залишив. Його
дружинаОСОБА_2. прожила з ним у шлюбі 10 років, спільно з ним користувалася
гаражем, так як мали автомобіль, яким вона також керувала.
повідомлення Першої Кременчуцької нотаріальної контори після смертіОСОБА_3.
заяви про прийняття спадщини після нього подали його дружинаОСОБА_2. і мати
ОСОБА_1. Свідоцтво про право на спадщину на гараж не видавалося, оскільки
встановлено інший, передбачений статутом коопперативу, порядок передачі боксів
в гаражних кооперативах спадкоємцям у випадку смерті власника.
ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на
гараж. В ході розгляду справи змінила свої позовні вимоги і просила суд
постановити рішення, яким визнати її власником пайових внесків, внесених за
гаражний бокс. Рішення Крюківського районного суду від 03.10.2006 року їй було
відмовлено в задоволенні позову.
апеляційного суду Полтавської області від 04.12.2006 року апеляційну скаргу ОСОБА_1.
на вказане рішення суду було відхилено, рішення суду залишено без змін.
вищевикладеного суд приходить до висновку, що відповідачОСОБА_2. наряду з
позивачем ОСОБА_1. також є  спадкоємцем
першої черги після смертіОСОБА_3. і може претендувати на частину спадкового
майна, тому суд не має достатніх підстав для визнання права власноті на
спадкове майно тільки за позивачем, яка є однією із спадкоємців першої черги.
ВідповідачОСОБА_2. вимог про визнання за нею права власності на частину спадкового
майна до суду не подавала.
обставинах, відповідно до ст.11 ЦК
України суд повинен розглядати цивільну справу в межах заявлених позовних
вимог, а тому позов ОСОБА_1. про визнання за нею права на все спадкове майно не
може підлягати задовільненню.
ст.ст.  Керуючись ст.ст.
10,11,209,212,214,215,218,319 ЦПК України, ст.ст. 13,15,17 Закону України «Про
власність», ст.57 СК України, ст.392, 1219 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 5
від 28.06.1991 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного
суду україни №15 від 25.05.1998 року «Про практику розгляду судами цивільних
справ, пов»язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів», суд -
ОСОБА_2про визнання права власності на автомобільний бокс НОМЕР_1в гаражному
кооперативі «Шляхмашівець» по АДРЕСА_2 залишити без задовільнення.
Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.