21 листопада 2007 року
Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
головуючого        Патрюка М.В.,
суддів:                   Берднік І.С.,                       Прокопчука
Костенка А.В.,                             Пшонки М.П., -
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1
до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петропавлівському районі Дніпропетровської
відділення ВД ФССНВВПЗ України в Петропавлівському районі Дніпропетровської області) про відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2007 року,
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2006 року ОСОБА_1
звернувся в суд із позовом до відділення ВД ФССНВВПЗ України в Петропавлівському районі
Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди.
Зазначав, що з 1973 року він
почав працювати на підприємствах вугільної промисловості, правонаступником яких
є ВАТ „Павлоградвугілля”.
Під час роботи в шкідливих умовах
він втратив своє здоров,я.
30 серпня 2006 року висновком
МСЕК йому було встановлено 60 % професійної працездатності  та 3 групу інвалідності.
Посилаючись на те, що у зв¢язку з ушкодженням здоровґя йому
завдано моральну шкоду, позивач просив суд стягнути з відповідача 75 000  грн. на відшкодування завданої шкоди.
Рішенням Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області від 27 грудня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Стягнуто з відділення ВД ФССНВВПЗ України в Петропавлівському районі
Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок професійного захворювання, 18 000 грн. Відмовлено в
задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок
отриманих до 2001 року виробничих травм. Стягнуто з відділення ВД ФССНВВПЗ
України в Петропавлівському
районі Дніпропетровської області витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду
справи в розмірі 1 грн. 50 коп.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської
області від 10 квітня 2007 року рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня
2006 року скасовано.
Стягнуто з відділення ВД ФССНВВПЗ України в Петропавлівському районі
Дніпропетровської області на користь
ОСОБА_1  120 грн. моральної шкоди,
заподіяної внаслідок професійного захворювання, а в іншій частині позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального й процесуального
права, просить рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10
квітня           2007 року скасувати та
залишити в силі рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської
області від 27 грудня 2006 року.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ГХК „Павлоградвугілля” з 1973 року
до березня 2006 року, був звільнений за станом здоровґя.

Висновком МСЕК від 3 серпня 2006
року позивачу було встановлено  сукупно
60 %  втрати професійної працездатності,
у тому числі 35 % - у звґязку з професійним захворюванням, 15 % - унаслідок
виробничої травми 1 лютого 1992 року, 10 %
-  унаслідок виробничої травми 22
червня 1993 року.

Частково задовольняючи  позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи на його
користь з відповідача 18 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної
внаслідок професійного захворювання, суд першої
інстанції виходив із того, що 35 % втрати професійної працездатності у
звґязку з професійним захворюванням позивачеві було встановлено  28 липня 2006 року,  тому він має право на відшкодування моральної
шкоди на підставі абзацу 4 статті 1, підпункту “е” пункту 1 частини 1 статті
21, частини 3 статті 28 та частини 3 статті 34 Закону України “Про загальнообов¢язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”, а пункт 27 статті 77 Закону України “Про Державний бюджет
України на 2006 рік”, яким  зупинено на
2006 рік дію вказаних норм закону в частині відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей,  не
відповідає ст. 22 Конституції України.

Одночасно суд першої інстанції дійшов
до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у частині відшкодування
моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок утрати 25 % професійної
працездатності через виробничі травми, отримані до 2001 року, у звґязку з
пропуском позивачем строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції,
скасовуючи рішення суду першої інстанції та стягуючи з відповідача на користь
ОСОБА_1 120 грн. моральної шкоди, виходив із того, що професійне захворювання
позивач отримав, виконуючи трудові обовґязки в 1992 та 1993 роках,  тому його вимоги підлягають задоволенню на
підставі ст. 12 Закону України „Про охорону праці” та п. 11 Правил
відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим
ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровґя, повґязаним з
виконанням ним трудових обовґязків, а розмір відшкодування позивачу заподіяної
моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати,
тобто станом на 1993 рік - 120 грн.

Проте погодитись  із таким висновком суду апеляційної інстанції
не можна.

Відповідно до п.п. 34, 38 Правил
відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим
ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровґя, повґязаним з
виконанням ним трудових обовґязків, затверджених постановою КМ України від 23
червня 1993 року № 472, та ст. ст. 34, 35 Закону України від 23 вересня 1999
року “Про загальнообов¢язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності”, та п. 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6 “Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди”, право на відшкодування
шкоди, заподіяної ушкодженням здоровґя
внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
виникає у потерпілої особи з моменту встановлення йому ступеня втрати
професійної працездатності.

Скориставшись передбаченим ст. 309
ЦПК України правом скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове
рішення, апеляційний суд, усупереч вимогам ст. ст. 214, 215  ЦПК України, не встановив дати встановлення
позивачу висновком МСЕК утрати професійної працездатності  через виробничі травми та через професійне
захворювання, й у звґязку з цим не встановив
час, з якого в позивача виникло право на відшкодування шкоди здоровґю,
не з¢ясував характер правовідносин, що виникли між сторонами,
і нормами яких законів вони регулюються.

Висновок суду апеляційної інстанції
про те, що професійне захворювання позивач отримав при виконанні трудових
обовґязків у 1992 та 1993 роках, а тому правовідносини щодо відшкодування
шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, регулюються Правилами
відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим
ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровґя, повґязаним з
виконанням ним трудових обовґязків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від
23 червня 1993 року № 472, не грунтуються на матеріалах справи, оскільки 35 % втрати професійної працездатності у звґязку з
професійним захворюванням вперше позивачу було встановлено висновком МСЕК від 3
серпня 2006 року.

З урахуванням наведеного ухвалене у
справі  рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 квітня 2007 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     М.В. Патрюк

Судді:                                                                 І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В.
Прокопчук

М.П. Пшонка