Справа №
22ц-1782/2007                             Головуючий
Категорія-23                                                   суддя
Доповідач-суддя Стратіло В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07  березня 2007
року                                                      м
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі головуючого: судді Стельмах Н.С.,

суддів: Стратіло В.І, Резникової Л.В.,

при секретарі Писаревій Ю. Г.,

з участю позивача ОСОБА_1.,

відповідачки ОСОБА_2.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні
апеляційного суду в м.

Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою
відповідачки ОСОБА_2. на

рішення Єнакіївського міського суду Донецької області від
19 грудня 2006 року у

справі за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, третьої

особи: комунального підприємства „ 16-й
мікрорайон" м. Єнакієве про відшкодування

шкоди у зв'язку з залиттям квартири, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 року позивач
ОСОБА_1. звернувся з цим позовом до ОСОБА_2. і в обґрунтування позовних вимог
зазначав, що він проживає у квартирі АДРЕСА_1, яка
належить йому на праві власності.

Відповідачка проживає у квартирі №39 цього ж будинку,
яка розташована поверхом вище над його квартирою.

21 березня 2006 року в одній з
кімнат квартири відповідачки стався порив системи центрального опалення,
внаслідок чого була залита його квартира.

8  результаті залиття гарячою водою у його
квартирі були пошкоджені стіни,

підлога у залі,
спальні та коридорі, які потребують ремонту. Також пошкоджено

меблі килими,
електропроводка. У добровільному порядку відповідачка відмовилась

відшкодувати
матеріальну шкоду, у зв'язку з чим він звернувся з цим позовом. Просив

постановити
рішення, яким стягнути з ОСОБА_2. на його користь 2304 грн. в

рахунок
відшкодування матеріальної шкоди, 2000
грн. в рахунок відшкодування

моральної шкоди
та судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області 19 грудня 2006 року позов
задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача суму
матеріальної шкоди у розмірі 1920
грн. суму моральної шкоди у розмірі 200
грн. та матеріальні витрати по складанню кошторису у сумі 120 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідно з актами, складеними КП „ 16-й мікрорайон", на балансі якого знаходиться
будинок , у якому
мешкають сторони, квартиру позивача залито із-за недбалого відношення до
виконання своїх обов'язків по утриманню, експлуатації і ремонту свого житла
відповідачкою ОСОБА_2. і зробив правовий висновок про те, що вона повинна
відшкодувати шкоду, заподіяну з її вини.

2

При цьому суд посилався на п. 18 Правил користування
приміщеннями жилих будинків та прибудинковими територіями, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України №572
від 8.10.1992 року, де
вказується, що власники квартир зобов'язані забезпечувати збереження квартир та
технічне обладнання будинків і при появі несправностей вживати заходів до їх
усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла, а
також своєчасно повідомляти власника будинку про виявлені несправності, які
порушують нормальну експлуатацію цього будинку. Суд також зазначив, що доказів
того, що шкода заподіяна не з вини ОСОБА_2., не надано. Визнавши відповідачкою
винною у залитті квартири, що потягло заподіяння матеріальної шкоди, суд поклав
на неї обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди, встановивши розмір цієї
шкоди у сумі 200 грн.

У апеляційній скарзі відповідачки йдеться про те, що
рішення є незаконним, необгрунтованим, ухваленим з порушеннями цивільного та
цивільно-процесуального законодавства і тому воно підлягає скасуванню.

Апелянт вказував, що суд не встановив її вини у залитті
квартири позивача. Акт, на який послався суд, складений з порушеннями вимог,
передбачених п.4.6 Типової інструкції з діловодства, затвердженої постановою
КМУ №1153 від 17.10.1997 р. та п.2.3.6
Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених
наказом Держкомітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76. Акт на думку
апелянта не містить вказівки про причини залиття квартири, не містить висновків
комісії, підписаний не всіма членами комісії, не затверджений відповідною
посадовою особою. Крім того, вона не була з ним ознайомлена, що позбавило її
можливості його оспорювати. Також вказувала, що суд не дав належної оцінки
поясненням свідка, не надав оцінки діям КП „16-й мікрорайон", які не
відповідають вимогам щодо технічного обслуговування та ремонту інженерного
обладнання жилих будинків, передбачених Правилами. Суд не з'ясував, які є
докази на підтвердження її вини у залитті квартири. Крім того, вказувала, що
суд послався на Правила, затверджені постановою КМУ від 08.10.1992 року №572, які на
теперішній час не діють, оскільки постановою КМУ від 24.01.2006 року №45 затверджена нова
редакція Правил.

У апеляційній скарзі висловлене прохання про скасування
рішення суду першої інстанції і про ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі.

Від позивача надійшли письмові заперечення на апеляційну
скаргу, де йдеться про її відхилення та про залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників судового розгляду, що з'явились, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний
суд вважає, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Апеляційний суд вважає, що справа
була розглянута з порушенням норм процесуального та матеріального права, які є
безумовною підставою для скасування рішення з направленням справи на новий
розгляд.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Суд першої інстанції не з'ясував
обставин, що мають суттєве значення для вирішення справи, а саме те, хто є
власником квартири АДРЕСА_1, з якої
сталося залиття квартири позивача. Між тим, як вбачається зі свідоцтва про
право власності на житло, власниками цієї квартири є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, яким
належить по 1/2 частини вказаної квартири. ( а.с.40). Тобто вони є співвласниками цієї квартири.

З огляду на
викладене суду необхідно було прийняти до уваги важливий принцип інституту
права власності, закріплений у положенні ст.13 Конституції України про те, що
„власність зобов'язує". Це означає, що власник повинен не лише
користуватися майном, вилучати з нього корисні властивості, а й турбуватися про
нього, нести на його утримання певні витрати. Цей конституційний принцип
знайшов свій розвиток і у ч.4 ст. 319
ЦК України.

Відповідно до
ст.322 ЦК України
передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо
інше не встановлено договором або законом.

У вказаній
статті йдеться про те, що невиконання власником свого обов'язку по утриманню
своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Житловим
законодавством встановлюється обов'язок власників житлових будинків, квартир
забезпечувати утримання, ремонт експлуатацію тощо цих об'єктів за власні кошти.
В статті 10 Закону
України „Про приватизацію державного житлового фонду" прямо передбачено,
що утримання приватизованих квартир (
будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників.

Договором або
законом обов'язок з утримання майна власника може бути покладено на іншу особу.

Апеляційний суд
вважає, що за таких обставин суд неправомірно поклав обов'язок по відшкодуванню
шкоди тільки на ОСОБА_2.

Розглядаючи
справу у відсутності іншого співвласника квартири і не з'ясувавши вказаних
обставин, суд тим самим вирішив питання про його права та обов'язки, що згідно
з п.4 ст. 311 ЦПК
України є безумовною підставою для скасування рішення з направленням справи на
новий розгляд.

Допущені судом
першої інстанції й інші порушення. Так, вирішуючи питання про відшкодування
моральної шкоди, суд не врахував роз'яснень, даних в п.5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995
року №4 „ Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, де
вказано, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування
моральної шкоди підлягають :
наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина
останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується
факт заподіяння позивачеві моральних страждань або витрат немайнового
характеру, за яких обставин та якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі
позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Крім того, суд
взагалі не вирішив питання щодо розподілу судових витрат, тоді як відповідно з
ч.І ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує
з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог.

При новому
розгляді справи суду слід усунути зазначені вище порушення, більш ретельно
перевірити обставини справи, доводи та заперечення сторін і вирішити спір у
відповідності з вимогами закону.

Керуючись ст.ст.
303-304, п.5
ст.307, пп.3-5 ст.311,315, 317,
319 ЦПК України, апеляційний суд -

З

4

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Єнакіївського міського суду  Донецької області від 19 грудня 2006 року скасувати,
а справу направити на новий розгляд до того ж суду іншим складом суду.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена протягом двох
місяців з моменту набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: