Справа
№2-2045/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

20 квітня 2007 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.

при секретарі                         Тростянчук
Т.В.,

з участю
позивача - ОСОБА_1., відповідача
- ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні
в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виділ часток із спільної сумісної власності та визнання права власності на
спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2. про
виділ часток із спільної сумісної власності на спадкове майно, а саме квартиру
за АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної
власності. ОСОБА_1 являється дочкою ОСОБА_3. Позивач зазначила, що оскільки ОСОБА_3,
один із співвласників вказаного житла, померла ІНФОРМАЦІЯ_1., то на її 1/2
частку в квартирі відкрилась спадщина. Спадкоємцем спадкового майна за законом
є діти спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Після смерті матері позивач ОСОБА_1. в
передбачений законом 6-місячний термін звернулась до Другої Луцької
нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину, про що
є підтвердження - витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.11.2006 року
№ 7471851. Проте коли позивач ОСОБА_1. звернулася в нотаріальну контору з
заявою про прийняття спадщини, нотаріус не видала свідоцтво про право на
спадщину за законом, оскільки не визначені частки співвласників спірного житла.
Відповідач ОСОБА_2. як дочка померлого спадкодавця відмовилась від прийняття
спадщини після смерті матері. Просила визнати, що співвласникам квартири за
АДРЕСА_1, кожному зокрема, на праві приватної власності належить ідеальна
частка в розмірі 1А частини квартири.

В судовому засіданні позивач підтримавши позовні вимоги з
підстав зазначених в позові додатково пояснила, що в нотаріальній конторі
відмовили видавати свідоцтво про право на спадщину за законом, що лишилось
після смерті ОСОБА_3., оскільки формально невизначені частки в приватизованій
квартирі. При житті спадкодавця ніколи не виникало спору, щодо часток квартири,
що є спільній сумісній власності. Позивач просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2. в судовому засіданні пояснила, що не
має заперечень щодо задоволення позовних вимог, так як написала відмову від прийняття
спадщини.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи справи,
суд прийшов до висновку про підставність заявленого позову.

Судом встановлено, що квартира за АДРЕСА_1 належить на
праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1, даний факт підтверджено
копією свідоцтва

2

про право власності
на житло від 13.04.1993р., копією технічного паспорта на вказане житло, даний
факт знайшов підтвердження і в поясненнях позивача.

Законом України "Про приватизацію державного
житлового фонду" від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ не визначено умов, за
яких один із членів сім'ї може отримати більшу або меншу частку в
приватизованому житлі. Частки в жилому приміщенні кожного з повнолітніх членів
сім'ї, яким передається у власність займана квартира (будинок), є рівними.

Згідно ч.2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними або законом. Спору щодо часток співвласників
у вказаних осіб не виникало.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належало на праві
приватної власності по Уі частки квартири за АДРЕСА_1.

Оскільки, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва
про смерть (а.с.7), то спадщина відкрилась на х/г частину вищевказаної
квартири, яка належала їй на праві власності.

Згідно ст.12 ч.2 Закону України "Про власність"
громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному
виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів
у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане
внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

В судовому засіданні встановлено, що після смерті
ОСОБА_3. її дочки, являлися спадкоємцями першої черги за законом. Інших
спадкоємців не було.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу
право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який
його пережив та батьки.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 являється
дочкою ОСОБА_3, згідно копії свідоцтва про народження (а.с.9), та ОСОБА_2
являється дочкою ОСОБА_3, згідно копії свідоцтва про народження (а.с.12).

Згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець,
який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини,
вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців,
встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно ст. 1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом може
відмовитись від прийняття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини
подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідач
ОСОБА_2. заявила про відмову від прийняття спадщини до Другої Луцької
нотаріальної контори.

Позивач ОСОБА_1. в передбачений законом 6-місячний термін
звернулась до Другої Луцької нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво
про право на спадщину, про що є підтвердження - витяг про реєстрацію в
Спадковому реєстрі від 27.11.2006 року № 7471851.

Оскільки, згідно ч.2 ст. 1275 Цивільного кодексу України,
якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї
черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право
прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і
розподіляється між ними порівну, суд прийшов до висновку, що спадкоємцю
ОСОБА_1належить 1А частки квартири.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визначити частки
співвласників в спільній сумісній власності, тобто квартири за АДРЕСА_1.

3

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 130, 213, 214, 215 ЦПК
України, ст.48 п.3 Закону України "Про власність", ст.ст. 16, 370,
1217, 1222, 1226, 1261, 1267-1270, 1273, 1275, 1296 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Визначити, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3, кожному зокрема,
належить на праві приватної власності по 1А частки квартири за АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду
Волинської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення
протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення та подачі апеляційної скарги
на рішення суду протягом 20 (двадцяти) днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст.294 ЦПК України,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.