Справа № 22ц - 2655 2007 рік                                       Голов, в 1-й інстан.
Категорія 21                                                                    Доповідач
13 березня 2007 року                 Апеляційний суд Донецької області в складі:
головуючого судді
суддів                               Бабенка
П.М., Бондаренко Л.І.,
при секретарі                   Лисенко Л.О.,
позивачаОСОБА_1.,  представника
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Калінінському районі м. Горлівки Донецької області про відшкодування моральної
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Калінінському районі м.
Горлівки Донецької області звернулось до Апеляційного суду Донецької області з
апеляційною скаргою на рішення Калінінського районного суду м. Горлівки
Донецької області від 28 грудня 2006 року, яким на користь ОСОБА_1. з
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Калінінському
районі м. Горлівки Донецької області стягнуто 7500 грн. у відшкодування
скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Калінінському районі м. Горлівки Донецької області просило рішення суду
скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1., оскільки судом не
враховані всі обставини справи, позивач не довів втрати морального характеру,
рішення суду грунтується лише на поясненнях позивача, висновок МСЕК про заподіяння
позивачу моральної шкоди відсутній. Крім того, п. 27 ст.77 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2006 рік" зупинена норма Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 року в частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим і членам їх сімей.

Представник
відповідача в судовому засіданні просила задовольнити скаргу, рішення суду
скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому
засіданні позивач просив рішення суду залишити без змін і відхилити апеляційну
скаргу.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1. 9 серпня 2001 року при виконанні
трудових обов'язків підземного горномонтажника
на шахті ім. Леніна ВО „Артемвугілля"
отримав травму правої ноги, про що був складний акт за формою Н-1. Висновком
МСЕК від 18 грудня 2001 року йому вперше встановлено 25 % втрати професійної
працездатності у зв'язку з отриманою травмою. Позивач втратив частково
працездатність,     потребує  соціальної допомоги  та захисту,
додаткових  зусиль  для

2

організації
свого життя. Зазначеним пошкодженням здоров'я позивачу заподіяна моральна шкода, яку відповідач в добровільному
порядку не бажає відшкодовувати.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення
позивача, представника

відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної

скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких

підстав.

За змістом ст.ст. 1,21,28,34 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України покладено
обов'язок відшкодовувати застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяну умовами
виробництва, при цьому сума страхової виплати не може
перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної
плати, встановленої на день виплати.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю,
за нормами Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності."

При цьому не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 рік",
яким зупинена дія норм Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", які передбачають відшкодування
моральної шкоди застрахованим особам чи членам їх сімей, оскільки
право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло в 2001 році, тобто до набрання чинності вказаного закону.

Суд також не може прийняти до уваги доводи апелянта відносно того, що моральна шкода не повинна відшкодовуватися у зв'язку з
тим, що позивачу призначені інші виплати, передбачені законом, а також , що
висновком МСЕК не підтверджено заподіяння позивачу моральної шкоди
внаслідок ушкодження здоров'я.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної
/немайнової/ шкоди", розмір відшкодування моральної /немайнової / шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від
характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних
страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються
характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого,
тяжкість завданої травми, наслідки тілесних
ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд урахував конкретні обставини справи, тяжкість
ушкодженні здоров'я, характер та ступінь моральних
страждань ОСОБА_1., перебування останнього на лікуванні у зв'язку з травмою, її
наслідки, порушення нормального укладу життя й з дотриманням вимог ч.3 ст.34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" визначив таке відшкодування в розмірі 7500
грн..

При встановленні зазначених фактів і ухваленні рішення судом не було порушено
норм процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не є
переконливими і не спростовують висновків суду.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційний
суд не вбачає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний    суд,
-

3

ухвалив:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Калінінському районі м.
Горлівки Донецької області відхилити.

Рішення Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 28 грудня
2006 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили .