Справа 22ц- 962007 року
Головуючий у 1-й інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г. суддів Козлова О.М.,
Кочегарової Л.М. при секретарі Фік К.В. розглянувши у відкритому судовому
засіданні   в місті   Маріуполі
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про захист прав споживача та відшкодування матеріальної і моральної шкоди
за апеляційною скаргою позивачки на рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2006 року,-

встановила:

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2006 року1 у позові
ОСОБА_1. до ОСОБА_2, про захист прав споживача, відшкодування матеріальної і
моральної шкоди   відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивачка ОСОБА_1. просить рішення суду скасувати і постановити нове
рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи, на неправильне застосування
норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивачки, яка підтримала апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.303
ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності
зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що в серпні 2005 року позивачка
уклала усний договір з фізичною особою -
відповідачем по справі ОСОБА_2., за умовами якого він, взяв на себе
зобов"язання відремонтувати дах будинку позивачки по АДРЕСА_1 у М.Маріуполі.

З розписки
відповідача від 1.09.
2005 року вбачається, що за виконані роботи він отримав від позивачки 905 грв.

З розписки від 1.10.2005 року вбачається,
що він отримав від ОСОБА_1. ще 30
грв. і зобов'язався усунути недоліки протягом двох днів.

Зазначені
обставини підтверджені позивачкою і в судовому засіданні апеляційного суду.
Однак, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що відповідач
не виконав свої зобов'язання до кінця, роботу виконав неякісно і спричинив їй
матеріальну і моральну шкоду, порушивши її права, як споживача.

Відмовляючи у
задоволенні позову, суд виходив з того, що правовідносини, які виникли між
сторонами, не регулюються Законом України „Про захист прав споживачів"; що
між сторонами не мало місце і договору підряду або надання послуги; що
позивачка не надала доказів спричинення їй матеріальної і моральної шкоди.

2

Колегія судців
вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, правильно встановив
фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, безпосередньо
дослідженим у судовому засіданні доказам дав належну оцінку, правильно
застосував матеріальний закон і постановив рішення, яке відповідає фактичним
обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до
ст.865 ЦК України
за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку
діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи( замовника)
певну роботу, призначену для задоволення побутових і інших потреб, а замовник
зобов'язується прийняти і оплатити виконану роботу.

У відповідності
зі ст.1 Закону України „Про захист прав споживачів" виконавцем є
суб"єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Суд першої
інстанції обґрунтовано зробив висновок про відсутність між сторонами договору
побутового підряду, оскільки у відповідності з вимогами закону підрядником за
договором підряду можуть бути тільки юридичні і фізичні особи, які мають статус
суб"єктів підприємницької діяльності і зареєстровані відповідно до
законодавства.

Обґрунтованим
є висновок суду і про те, що правовідносини між сторонами не

регулюються
Законом України „Про захист прав споживачів", оскільки даних про те, що

відповідач,
як виконавець договору є суб"єктом підприємницької діяльності у справі

немає.

У відповідності
з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивачкою не
надано суду доказів спричинення їй матеріальної шкоди в результаті пошкодження
лобзика та її розміру. Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив позивачці у задоволенні позову про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди.

Доводи
апеляційної не спростовують правильність висновків суду. Ніяких нових доказів
чи обставин, які б не були предметом розгляду суду першої інстанції та могли б
вплинути на рішення суду позивачем не надано.

З урахуванням
викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене у відповідності
з вимогами матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування
немає.

Керуючись ст.303,307,308, 313-314 ЦПК України,
колегія суддів, -УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання чинності шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Судді