Справа №
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007
року липня місяця 17 дня                                                             м.
Полтава

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області
в складі:

Головуючого:
Дряниці Ю.В.

Суддів: Чернова С.І., Прядкіної
О.В.

при секретарі:
Ткаченко Т.І.

з участю

позивача -
ОСОБА_1

відповідача -
ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської
області від 11 квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи -Ковалівська сільська Рада Хорольського району,
секретар Ковалівської сільської Ради Хорольського району про визнання права
власності в порядку спадкування на 2/3 частини житлового будинку, визнання
заповіту недійсним, визнання правонаступником

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської
області Дряниці Ю.В., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2007 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Визнано
ОСОБА_1 правонаступником після смерті ОСОБА_5.

Визнано
заповіт складений від імені ОСОБА_6 29 грудня 1997 року, посвідчений секретарем
Ковалівської сільської Ради Хорольського району Полтавської області на користь
ОСОБА_2 недійсним.

В
задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/3 частину будинку
АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, відмовлено в
зв'язку з закінченням строку позовної давності до пред'явлення позову.

В решті позовних
вимог відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100 гривень судових витрат.

Ухвала суду від
13.03.2007 року про забезпечення позову скасована.

Додатковим
рішенням Миргородського міськрайонного суду від 04 травня 2007 року доповнено
рішення Миргородського міськрайонного суду від 11 квітня 2007 року стягнуто з
ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в розмірі 1176 гривень
(одна тисяча сто сімдесят шість гривень) 52 коп.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення місцевого суду скасувати та постановити нове
рішення по суті позовних вимог.

При
цьому, зазначає, що дане рішення винесене із порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В суді
апеляційної інстанції сторони підтримали свої доводи.

Судом
першої інстанції було встановлено, що в заповіті ОСОБА_6, посвідченого
секретарем Ковалівської сільської Ради Бедай Г.А. 29.12.1997 року, зазначено,
що за ОСОБА_6 розписалася за його згодою ОСОБА_4 ( а.с. 200, 201 т.1), оскільки
спадкодавець ОСОБА_6 був глухонімою, хворою людиною, що не заперечували сторони
в судовому засіданні.

Однак
ОСОБА_4 не була особою яка могла порозумітися з ОСОБА_6 Більш того, відповідно
до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 31.03.2004 року підписи в
журналі реєстрації нотаріальних дій за 1997-1998 роки, першому та другому
примірниках оспорюваного заповіту від імені ОСОБА_6 29.12.1997 року виконані не
ОСОБА_4 (а.с. 175-178, 180-186).

Оскільки
вказаний заповіт складений з порушенням вимог ст.. 543 ЦПК України (1963 року) та п.17 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тобто не відповідає
вимогам закону, тому згідно ст..48 ЦК України (1963
року) його визнано недійсним.

Статтею
1223 ЦК України
встановлено, що на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

ОСОБА_5
25.07.2006 року заповіла позивачу ОСОБА_1 все своє рухоме та нерухоме майно, що
буде належати їй на день смерті де б воно не знаходилося і з чого б воно не
складалося, а також все те, на що за законом буде мати право. Вказаний заповіт
не скасований і не оскаржений, тому вимога позивача про визнання його
правонаступником є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Подружжя
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 17.07.1959 року придбало на підставі договору
купівлі-продажу житловий будинок АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6
(а.с.62т.1).

Будь-яких
доказів, які б свідчили про укладення угоди між подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_6
про придбання вказаного будинку у спільну сумісну власність позивачем не
надано.

Твердження
ОСОБА_1, що вказаний будинок подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 придбали за кошти
ч.1енів колгоспного двору є безпідставними, оскільки спростовуються об'єктивним
доказами - довідкою Андріївської сільської Ради Хорольського району № 120 від
21.02.2001 року, згідно якої ОСОБА_5 вибула з колгоспного двору де проживало
подружжя ОСОБА_6 в 1954 році тобто на 5 років раніше ніж останні (а.с.302 т.1)
та довідкою Хорольської фабрики «Промінь», про перебування ОСОБА_5 в трудових
відносинах з артіллю інвалідів «Зоря» з 1957 до 1960 року (а.с. 14 т.1)

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Згідно
ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як
встановлено судом апеляційної інстанції і це вбачається з матеріалів справи, що
відповідно до роз'яснення у Постанові Пленуму Верховного Суду України від
22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права
приватної власності», що такими що втратили право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування,
вважаються працездатні ч.1ени двору, які не менше 3-х років підряд до цієї дати
не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору,
суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача про визнання за ОСОБА_5
права власності на 1/3 частину спірного житлового будинку необхідно відмовити
за недоведеністю.

Відповідно
до ст..549 ЦК України (1963
року), закону який діяв на час виникнення спірних правовідносин, визнається що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті
дії повинні бути вчинені протягом 6-ти місяців з дня відкриття спадщини.

Після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 ОСОБА_5, в установлений законом 6-ти місячний строк
не подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Вперше свої вимоги щодо визнання за нею права на
спадкування після смерті брата ОСОБА_6, заявила 28.08.2001 року, шляхом
пред'явлення позову до суду (а.с. 39-42 т.1), тобто через 3 роки та 5 місяців.

Відповідно
до ст..71 ЦК України (1963 року),
загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в три роки.

Статтею
75 ЦК України
(1963 року), покладено обов'язок застосування позовної давності судом.

Згідно ст..80 ЦК України (1963
року), закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою
для відмови в позові.

Оскільки
ОСОБА_5, надала до суду позов про визнання права власності в порядку
спадкування, після смерті ОСОБА_6, після закінченя

спеціального (6
місяців) та загального (3 роки) строку позовної давності, тому в задоволенні
позовних вимог про визнання права власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 за
ОСОБА_5, в порядку спадкування після ОСОБА_6, необхідно відмовити, в зв'язку з
закінченням строку позовної давності.

Виходячи
з вище викладеного, судом вірно встановлено, що на момент смерті ОСОБА_5 не
належала будь-яка частина спірного житлового будинку, тому вимога позивача про
визнання за ним права власності в порядку спадкування після смерті його тітки
ОСОБА_6 на 2/3 частини будинку АДРЕСА_1 вартістю 15052 гривні, згідно
складеного нею заповіту є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Відповідно
до ст..88 ЦПК
України, стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем
ОСОБА_1 підтверджені документально понесені ним судові витрати в сумі 100
гривень ( а.с. 282 т.1) які підлягають стягненню з ОСОБА_2, який є належним
відповідачем по справі.

Додатковим
рішенням Миргородського міськрайонного суду від 04 травня 2007 року доповнено
рішення Миргородського міськрайонного суду від 11 квітня 2007 року стягнуто з
ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, підтверджені документально понесені ним судові
витрати, у справі в розмірі 1176 гривень (одна тисяча сто сімдесят шість
гривень) 52 коп. (а.с.219-220 т.2).

Встановивши
такі обставини справи рішення місцевого суду слід вважати законним,
обґрунтованим і таким, що скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців до Верховного Суду України шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.