Справа №
РІШЕННЯ

Іменем УКРАЇНИ

"10" квітня 2007 року

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого     -
судді Погрібного CO.

за секретаря                -
Абергард І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Одесі цивільну справу за позовом Приватного підприємства „Адвокатської
компанії ОСОБА_4" до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за
договором, -

встановив:

Позивач -
Приватне підприємство „Адвокатської компанії ОСОБА_4" - звернувся до суду
з вимогою про стягнення суми заборгованості з оплати за договором, посилаючись
у обґрунтування своїх вимог на такі обставини. Відповідач звернувся до позивача
за наданням юридичних послуг з метою визнання права на перерахунок розміру
призначеної йому пенсії, проведення перерахунку пенсії і стягнення
заборгованості по пенсії. 7.09.2004 року між сторонами укладено договір про
надання юридичних послуг, за яким відповідач доручив, а позивач зобов'язався
надати відповідачу юридичну допомогу, представляти його інтереси в судах і у
стосунках з державними органами по цивільній справі про перерахунок пенсії та
стягнення суми заборгованості по виплаті пенсії. На виконання договору
відповідачем було видано довіреність співробітнику позивача. Позивачем виконані
взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Згідно договору відповідач
зобов'язався сплатити позивачу за надані послуги у розмірі 530 гривень та 50 % суми,
фактично одержаної у якості погашення заборгованості з виплати пенсії.
Відповідач це своє зобов'язання не виконав, не сплатив вартості наданих послуг.
За підтриманими у судовому засіданні вимогами позивач просить стягнути з
відповідача суму заборгованості у розмірі 8270,27 гривень, в якості
відповідальності за невиконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625
ЦК України -285,31 гривень, а також судові витрати.

Заочним рішенням
цього суду від 5 травня 2006 року позов задоволено частково, за заявою
відповідача про перегляд назване рішення ухвалено переглянути у новому судовому
засіданні.

Відповідач в
судове засідання з'явився, пред'явлений до нього позов не визнав, пояснив
судові, що погоджується сплатити позивачеві суму оплати із розрахунку в 4000
гривень компенсації, тобто за послуги позивача - приблизно 2000 гривень.
Відповідач також пояснив, що його було введено в оману відносно суми оплати за
договором з позивачем, йому не було названо точну суму такої винагороди, тому
він, будучи юридично неосвіченим, не міг повною мірою розуміти значення
договору, який укладався з позивачем.

Заслухавши
пояснення представника сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов
таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом установлені
такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, показань свідка,
представлених сторонами письмових доказів.

Між сторонами
виникли відносини із договору про надання юридичних послуг, це підтверджується
договором про надання юридичних послуг від 7 вересня 2004 року. За цим
договором сторонами відносин є Приватне підприємство „Адвокатської компанії
ОСОБА_4" (надалі за текстом - ПП „АК ОСОБА_4"), з однієї сторони, та
відповідач - ОСОБА_1, з іншої. Предметом вказаного договору є надання певного роду
послуг, а саме: відповідач доручив, а позивач зобов'язався надати першому
юридичну допомогу та представити його інтереси в суді та державних органах
України щодо цивільного спору про перерахунок пенсії та стягнення суми
заборгованості з її виплати.

Суд виходить з
того, що сторони є вільними у обранні контрагентів у договірних відносинах, а
також умов цих договірних відносин. Це було фактично визнано відповідачем, який
погодився на запропоновані умови, хоча був вільним відмовитися від
запропонованих послуг, обравши іншого контрагента.

Судом критично
оцінюється посилання сторони відповідача на те, що ним отримано не той розмір
пенсії, який йому обіцялось позивачем спочатку при укладенні названого
договору. При цьому суд виходить з того, що предметом укладеного 7 вересня 2004
року договору є надання правової допомоги та представництво його прав та
інтересів в державних установах. Суд має виходити з законності та
обґрунтованості того рішення суду, що було ухвалено в інтересах та на користь
відповідача Приморським районним судом м. Одеси 22 жовтня 2004 року за
представницької участі співробітників позивача. Виходячи із принципу
змагальності судового процесу, суд має вважати, що розмір стягуваної на користь
відповідача пенсії та її перерахунку є спірним питанням та був предметом
розгляду у суді, а тому не міг бути наперед визначеним іншою, ніж судовою
інституцією.

Суд дійшов
висновку про те, що між сторонами укладено договір про надання послуг, оскільки
зміст цивільних відносин, що виникли між сторонами, визначається, у першу
чергу, договором від 7.09.2004 року, у цьому договорі відсутнє посилання на те,
що ПП „АК ОСОБА_4" діє при виконанні угоди від імені та за рахунок другої
сторони, такі умови в договорі не визначені, таке право позивачу не надано.
Відсутність таких суттєвих умов договору доручення позбавляє суд можливості
застосовувати до відносин, що з нього виникли, положення про договір доручення
та доводити наявність відповідних обов'язків з цього договору у позивача. Також
не може

2

свідчити про існування відносин із
доручення видача 15 вересня 2004 року відповідачем довіреності на ім'я окремих
осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Ця довіреність від 15.09.2004 року та її зміст
свідчать про надання повноважень представника у цивільному процесі та
виконавчому провадженні, при цьому підставою для видачі такої довіреності є не
вимоги цивільного законодавства, а цивільного процесуального законодавства,
передбачені на момент укладення спірного договору - ст. ст. 113-115 ЦПК України
1963 року, заст. 115 ЦПК України 1963 року повноваження представника на
вчинення кожної із зазначених в цій статті дій повинні були спеціально
обумовлені у виданій йому (представникові) довіреності. Той факт, що видача
довіреності не може свідчити про наявність відносин із доручення, додатково
доводиться неспівпадінням сторін за договором від 7.09.2004 року та цим
дорученням. Таким чином, даючи тлумачення укладеним сторонами угодам, суд
вважає доведеним, що між ними виникли відносини із укладення договору про
надання послуг, а не договору доручення.

Судом не
встановлено підстав застосувати до спірних відносин правила про адвокатську
етику, оскільки позивач, підписуючи спірний договір, знав та зі всіх
об'єктивних обставин повинен був знати про це (оскільки отримав екземпляр
договору), що він укладається не з адвокатом чи адвокатським об'єднанням, а з
приватним підприємством. Тому останнє (ПП „АК ОСОБА_4") має право вимоги
до свого працівника з приводу якості та належності виконання доручених
обов'язків згідно із договірними зобов'язаннями цієї юридичної особи. Визначивши,
що спірні цивільні відносини виникли між фізичною особою (ОСОБА_1) та юридичною
особою (ПП „АК ОСОБА_4"), судом не встановлено підстав до застосування до
спірних відносин положення ст. 76 ЦПК 1963 року щодо обмеження витрат по оплаті
допомоги адвоката.

Стосовно
визначення сторонами розміру оплати за надання послуг суд має врахувати, що в
договорі цей розмір визначений не конкретно, а шляхом визначення розміру
відсотків від задоволеної частини позовних вимог, що, враховуючи застосування
такої конструкції у законі - ст. 76 ЦПК України 1963 року, - саме по собі
однозначно не свідчить про недійсність такої умови. Як визначено вище,
враховуючи, що позивач заздалегідь не міг знати про позитивні результати своїх
дій, вчинених в інтересах ОСОБА_1 в суді та інших державних органах, визначений
сторонами розмір оплати не викликає у суду заперечень та не свідчить про його
недійсність. Оцінюючи обставини по справі у своїй сукупності, суд враховує, що
до предмету спірного договору не входить ухвалення та виконання рішення суду, а
лише вжиття всіх передбачених законом заходів щодо сприяння та звернення до
компетентних органів за вирішенням спору та виконанням рішення суду.

Враховуючи
обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та
стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у повному обсязі у межах
заявлених вимог. При розрахунку отриманого відповідачем перерахунку пенсії суд
враховує перерахунок за період с
19.04.2002 року по 31.12.2004 року у розмірі 12060,41 гривень, за період з
1 січня 2005 року по 31 березня 2005 року - у розмірі 1409,10 гривень, що разом
складає 13469,5112- <ЛЪ4,16
гривень.

У частині вимог
про стягнення суми в порядку відповідальності за порушення грошового
зобов'язання суд, враховуючи, що кошти зараховано на рахунок відповідача 11
травня 2005 року, має стягнути 6734,76 гривень х 107,3 % інфляції = 491,64
гривень: індекс інфляції з червня 2005 року по квітень 2006 року становить
107,3%. При цьому суд виходить з того, що інші вимоги позивачем не заявлено, їх
не доповнено, тому судовий розгляд має тривати в межах таких вимог.

Також з
відповідача підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи згідно із положенням ст. 81, ч. 1 ст. 88 ЦПК України, а саме:
судовий збір у сумі 72,26 гривень та витрати на опублікування оголошення про
виклик відповідача у пресі у сумі 346 гривень.

Згідно ст. 11
ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі
представлених сторонами доказів.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 16, 203, 215, 230, 526, 610, 901, 903, ч. 2 ст.
625 Цивільного кодексу України 2003 року, ст. ст. 10, 11, 81, 88, 209, 212,
214-215, 217, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного
підприємства „Адвокатської компанії ОСОБА_4" до ОСОБА_1 про стягнення суми
заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства „Адвокатської компанії ОСОБА_4"
суму заборгованості за договором про надання юридичних послуг розміром в
6734,76 гривень, в порядку відповідальності за порушення грошового зобов'язання
- у розмірі 491,64 гривень, судові витрати у розмірі 418,26 гривень, що разом
становить 7644,66 гривень.

Стягнути з
ОСОБА_1 в дохід держави витрати на інформаційно-технічного забезпечення
розгляду цивільної справи у розмірі 30,0 гривень.

Рішення може
бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції
заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення
та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження, або шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення у порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.