Справа № 22ц-8401/2007 Головуючий у 1 інстанції Андреев В.В.
Категорія - 34 Доповідач Ігнатова Л.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2007 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Краснощокової Н.С., суддів Ігнатової Л.Є., Маширо О.П., при секретарі Голубцові А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 4 жовтня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи: органа опіки та піклування Дзержинської міської ради про скасування удочеріння, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 4 жовтня 2007 року, яким йому у задоволенні позову до ОСОБА_2 про скасування усиновлення відмовлено.

Суд виходив з того, що позивач крім усних пояснень, не надав ніяких доказів про те, що між ним та усиновленою дитиною склалися незалежно від його волі, стосунки, які роблять неможливим виконання їм своїх батьківських обов"язків, що відповідачка робить все щоб не допустити його до спілкування з дитиною. Навпаки, з пояснень свідків, встановлено, що дитина бажає спілкування з позивачем, який від такого спілкування ухиляється, з приводу чого дитина страждає. З пояснень представника служби у справах неповнолітніх та висновку служби у справах неповнолітніх Дзержинської міської ради, усиновлення не протирічить інтересам дитини і скасування усиновлення є недоцільним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, оскільки вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме положення ч.1 ст. 238 СК України та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2004 року № 3 „Про практику розгляду судами справ

2

про усиновлення і про позбавлення та встановлення батьківських прав". Суд неврахував, що фактичні шлюбні відносини з відповідачкою припинені з 2005 року. З цього часу донька ОСОБА_3, яку він удочерів, стала мало з ним спілкуватися, проявляти заразумілість відносно нього. Відповідачка підтримувала її, казала що він її удочерів, тому відноситься до неї як не дорідної доньки. Після цього донька його не слухала. Він у теперішній час уклав нову сім"ю, після чого фактично перестав займатися вихованням ОСОБА_3 і вона також не бажає з ним спілкуватися. Між ним та дитиною склалися відносини, які роблять неможливим виконувати ним свої батьківські обов"язки. Відмовивши йому в позові при таких доказах, суд фактично зобов"язав його виховувати дитину, вихованням якої він фактично не займається біля 2-х років. У теперішній час він не може себе настроїти на спілкування з дитиною, якяа для нього є чужою. Ці обставини не були прийняті судом до уваги.

Заслухавши доповідача, пояснення з"явивпшхся сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 238 СК України та п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2004 року № 3 „Про практику розгляду судами справ про усиновлення і про позбавлення та встановлення батьківських прав", усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо воно суперечить інтересам дитини, незабезпечує їй сімейного виховання.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходилися у шлюбі з 1999 року. Від першого шлюбу відповідачка має неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, яку позивач вдочерив за рішенням Дзержинського міського суду від 22.11.2001 року. Від цього шлюбу сторони мають спільну доньку - ОСОБА_4. У теперішній час шлюб з відповідачкою розірваний, дити проживають окремо з відповідачкою. Стосунки з доньками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивач не підтримує, оскільки він має іншу сім"ю та дитину. Позивач вважає, що відповідачка настроює всиновлену дитину проти нього. Із поведінки дитини прийшов до висновку, що вона не бажає з ним спілкуватися, а тому вважає, що усиновлення суперечить інтересам дитини і вважає доцільним його скасувати. Крім того він до ОСОБА_3 батьківських почуттів не має, не бажає формально бути її батьком, оскільки ОСОБА_3 підтримує стосунки зі своїм батьком ОСОБА_5, який і займається її вихованням, а з ним зустрічі уникає.

Аналізуючи наведені обставини, доводи позивача, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач не надав ніяких доказів тому, що між ним та усиновленою дитиною склалися незалежно від його волі стосункі, які роблять неможливим виконання їм своїх батьківських

3

обов"язків, а навпаки позивач в судовому засіданні підтвердив, що він сам не бажає підпримувати стосунки з усиновленою донькою, ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, оскільки він не відчуває до неї батьківських почуттів.

Доводи свого позову ОСОБА_1 навів і в апеляційному судовому засіданні і крім того пояснив, що він бажає скасувати усиновлення з тим, щоб несплачувати на Євгенію аліменти, яки він виплачує з 2006 року.

Таким чином, апеляційний суд, ретельно дослідивши надані сторонами докази, виходячи виключно з інтересів дитини, вважає, що суд першої інстанції правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обгрунтованого висновку про необхідність в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим, воно ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 4 жовтня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двох місяців безпосередньо до Верховно Суду України.