УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
місяця квітня дня 04 колегія
суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим в складі:

Головуючого,
судді:   Іващенко В.В. Судців:   Сінані О.М.

Летягіної
О.В. При секретарі:   Войциховської Е.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Алуштинського міського суду АР Крим від 08.02.2007р. в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розділ майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя та визнання права власності на частку

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2006р. ОСОБА_2
звернувся з позовом до ОСОБА_1 про розділ майна - квартири АДРЕСА_1, що є спільною
сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1А частку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 24.06.1993р. до 15.03.2006р. він
знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, 10.01.2003р. вони придбали
зазначену квартиру, що є спільною сумісною власністю подружжя.

За таких обставин він просив суд визнати за ним право
власності на 1/2 частку зазначеної квартири.

Рішенням Алуштинського міського суду АР Крим від 08.02.2007р. в позов
ОСОБА_2 задоволено,
за ним визнано право власності на х/г частку зазначеної квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування зазначеного
рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального
права.

Зокрема, апелянт вказує на те, що спірна квартира була придбана не тільки
за спільні кошти сторін, але й за кошти неповнолітнього ОСОБА_3

12.07.2002
р. позивач продав квартиру АДРЕСА_2,
що належала йому і неповнолітньому сину в рівних частках, ОСОБА_4 за 300 000 руб. Зазначена сума
була направлена на купівлю спірної квартири, в якій неповнолітній син має
відповідну частину.

Квартира АДРЕСА_1
була придбана нею за 13
000 доларів США, з яких 2000 доларів США належали їй на

Справа № 22-ц-2999/2007р.                        Головуючий в суді першої
інстанції:

Куксов В.В.
Доповідач: В.В. Іващенко

2

праві власності,
оскільки зазначену суму їй було передано її батьком ОСОБА_5

При вирішенні спору, суд, на думку апелянта, не
застосував норми матеріального права, які підлягають застосуванню, зокрема: п.3
ч.1 ст. 57, ч.7 ст. 57 Сімейного
Кодексу України, не визначив частку в майні, яка належить їй особисто
відповідно до розміру внеску та є її особистою приватною власністю.

Суд також не визначив частку у цьому майні, яка належить
неповнолітньому сину ОСОБА_3

Суд також необгрунтовано відмовив у задоволені її клопотання про
притягнення до участі у справі органу опіки і піклування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, сторони. їх
представників, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що спірна
квартира є об'єктом права спільної сумісної власності та поділив її, визнавши
частки майна дружини та чоловіка рівними.

Проте таких висновків суд дійшов, не повно з'ясувавши матеріали справи, з
порушенням норм матеріального й процесуального права.

Відповідно до ст. 175
СК України майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці
чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.

З матеріалів справи вбачається, що 12.07.2002
р. позивач продав квартиру АДРЕСА_2,
що належала йому і неповнолітньому сину в рівних частках, ОСОБА_4 за 300 000 руб. РФ (арк.с.20).

Відповідно до розпорядження Сургутської районної
адміністрації Ханти-Мансійського автономного округу від 09.07.2002р. ОСОБА_2, якому
було дано дозвіл на продажу зазначеної квартири, взяв на себе зобов'язання
надати відділу опіки та піклування Сургутської районної адміністрації копію
договору купівлі - продажу
квартири із включенням неповнолітнього ОСОБА_3 до кола власників.

Суд, вирішуючи спір, не врахував ці обставини, не застосував норми
матеріального права, які підлягали застосуванню, зокрема: ст. ст. 175, 177 Сімейного
Кодексу України, що згідно з п.4 ч.1 ст. 309
ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ч.4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо управління
батьками майном дитини, обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Проте, порушуючи дану норму закону, суд безпідставно відхилив клопотання
відповідачки про притягнення до участі у справі представника цього органу.

Враховуючи, що суд вирішив питання про права та обов'язки
органу опіки та піклування, не залучивши його до участі у справі, колегія
суддів, скасовуючи рішення, що ухвалено з порушенням норм матеріального й
процесуального права, керуючись п.4 ч.1 ст. 311 ЦПК України, направляє справу на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Крім того, при
вирішенні спору, суд не вирішив питання, чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались заперечення відповідачки проти позову, зокрема, її посилання
на те, що у зазначеному спільному майні є частка, що є її особистою приватною
власністю відповідно до п.3 ч.1, ч.7 ст. 57
СК

3

України,
чим порушив вимоги ст.
ст. 214, 215 ЦПК України щодо змісту рішення суду.

Враховуючи наведене і керуючись ст.
ст. 303, 304, 311, 314, 315 Цивільного процесуального Кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Алуштинського міського суду АР Крим від
08.02.2007р. скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.