№ 2-409/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

30.03.2007 р. Макарівський
районний суд Київської області в складі головуючого судді Тюхтія П.М. при
секретарі Мельниченко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Макарів
справу за позовом ОСОБА_1до ПП „ОСОБА_2.

" про стягнення
заборгованості по заробітній платі,відшкодування моральної шкоди та спонукання
внесення запису до трудової книжки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом,посилаючись на те,що 13.01.2006 року він звільнився з ВАТ «Макарівське
АТП-13240»,де працював водієм автобуса і влаштувався на роботу водієм автобуса
в ПП «ОСОБА_2.»,куди здав свою трудову книжку і .пройшовши відповідні
формальності, з 24.01.2006 року вже працював водієм автобуса,здійснюючи
перевозку пасажирів на маршрутах
Макарів-Київ,Бишів-Київ,Макарів-Грузьке.Київ-Бузова.Працював згідно
графіку,який складав бригадир ОСОБА_4,перед кожним виїздом на лінію лікар
ОСОБА_3. проводила огляд,при цьому вела журнал обліку.

Заробітну плату за роботу в ПП «ОСОБА_2.» він отримавув лише перші
місяці-по травень 2006 року
.тому у жовтні 2006 року
вирішив звільнятись.

При звільненні керівництво за видачу трудової книжки
шляхом шантажу витребувало в нього ПО грн..також вимагало поставити підпис у
відомості на отримання заробітної плати за червень-жовтень 2006 року,що він не
зробив.

Заборгованість по заробітній платі,виходячи з мінімального розміру
заробітної плати до 1.07.2006
р.-350 грн.. та з 1.07.2006
р.-375 грн.,становить 1525
грн.(відповідач довідки про заборгованість по зарплаті не видає).

Коли отримав трудову книжку,то виявив,що його начебто прийняли на роботу
лише 3.07.2006 року.про
що свідчить копія трудової книжки.

У відповідності до ст..24
КЗпроП України трудовий договір вважається укладеним і тоді,коли наказ чи
розпорядження власника не були видані,але працівника фактично було допущено до
робота.Про факт його роботи у відповідача в січні-червні 2006 року можуть
свідчити гр..гр.ОСОБА_4.ОСОБА_3.,можна оглянути журнал огляду водіїв при їх
випуску на лінію.

При звільненні йому в порушення ст.,116 КЗпроП України розрахункових коштів
не виплачено.

Неправомірними діями відповідача йому заподіяно також моральну шкоду (ст..237-1 КЗпроП України
).поскільки фактом не включення в трудову книжку значного періоду трудової
діяльності.невиплатою заробітної плати,незаконною вимогою оплатити своє
звільнення відповідач спричинив йому моральні страждання,він ночами не спав і
думав як таке може бути в нашій правовій державі.На поновлення душевної
рівноваги йому необхідно не тільки грошова компенсація в сумі 3000 грн., а й
додаткові зусилля для організації свого нормального життя.

Тому просив суд зобов»язати Приватне підприємство
«ОСОБА_2.» внести в його трудову книжку запис про роботу водієм автобуса з 24.01.2006 року по 3.07.2006 року,стягнути з
ПП «ОСОБА_2.» на його користь заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі
1525 грн. та
моральну шкоду в сумі 3000
грн.

Просив також суд про вказані порушення трудового законодавства повідомити
прокуратуру,поскільки в діях посадових осіб ПП „ОСОБА_2." на його думку
вбачається склад злочинів,передбачених ст.ст. 172,366 КК України.

В судовому
засіданні позивач підтвердив наведене в позовній заяві та свої вимоги.

Відповідач в
судове засідання не з"явився,повідомлений належним чином.

Позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню,виходячи з наступного.

Так,свідок ОСОБА_4.
в судовому засіданні показав,що працював в ПП „Дідович"
водієм,бригадиром,механіком з липня 2005
року по 1.07.2006 року,про
що свідчить запис в його трудовій книжці.Позивач ОСОБА_1. працював водієм
автобуса у відповідача з 24.01.2006
року .При прийнятті на роботу ОСОБА_1Списав заяву,здав трудову
книжку,зарплату отримував за перші місяці роботи.Позивач працював згідно
графіка,виробляв встановлені на місяць години.Робили вони по 14-15 годин на день, 15

2

днів * на   місяць.Відповідач   йому
також   заробітну   плату
не   виплатив.Коли   він звільнивсядо ОСОБА_1. ще працював.

Свідок ОСОБА_5. показав в судовому засіданні,що він працював в ПП
„ОСОБА_2." з 23.08.2005 року по 29.12.2006 року водієм автобуса.ОСОБА_1.
також працював у вказаному ПП водієм автобуса з січня 2006 року.Працював згідно
графіка,повний робочий день,зарплату отримував лише до травня 2006 року,після
цього заробітну плату не платили.

З трудової книжки позивача видно,що він 13.01.2006 року звільнився з роботи
в ВАТ „Макарівське АТП-13240",де працював водієм автобуса. З 3.07.2006
року по 16.10.2006 року працював водієм автобуса в ПП „ОСОБА_2." (а.с.5).

Таке ж вбачається з довідки ПП „ОСОБА_2." від
27.11.2006 року за № 26/11 (а.с.4).

З сукупності наведених доказів вбачається,що позивач працював водієм
автобуса в ПП „ОСОБА_2." з 24.01.2006 року по 16.10.2006 року.У
відповідності до ст.24 КзпроП України трудовий договір вважається укладеним і
тоді,коли наказ чи розпорядження власника не були видані,але працівника
фактично було допущено до роботи.

При звільнення позивачу в порушення ст. 116 КзпроП України
розрахункові кошти виплачені не були,заборгованість за період з 1.06.2006 року по 16.10.2006 року по
заробітній платі становить 1525
грн.

Позивачеві також заподіяно моральну шкоду,поскільки явно
неправомірні дії відповідача заподіяли ОСОБА_1 душевні страждання,приниження
через порушення його прав та неможливістю забезпечити сім"ю. З урахуванням
всіх обставин розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає в
сумі 2000 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 116,24,233 Кзпро П
України,ст.ст.23,1167 ЦК
України,суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
задовільнити частково.

Зобов"язати Приватне підприємство „ОСОБА_2." внести в трудову
книжку ОСОБА_1запис про роботу водієм автобуса з 24.01.2006 року по 2.07.2006
року.

Стягнути з ПП „ОСОБА_2." (код 30574547
р/р 1175 в АКБ „Східно-Європейський",МФО
322658) на
користь ОСОБА_1заборгованість по заробітній платі в сумі 1525 грн. та 2000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ПП
„ОСОБА_2." до місцевого бюджету судовий збір в сумі 51 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду
Київської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження,яку може бути подано протягом десяти днів з часу проголошення
рішення.