УХВАЛА

Іменем   України

„ 1 "
серпня 2007 року апеляційний суд Житомирської області

в складі:

головуючого - судді     Головчук С.В.,

суддів:                                                 Миніч
Т.І.,

Забродського
М.І., при секретарі судового

засідання                                            Лаговській
О.О.

з участю:                                             сторін

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Любарського районного суду від 5 червня  2007 року,

у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

встановив:

У квітні
2007 рокуОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу незакінченого будівництвом жилого будинку та земельної ділянки,
укладений ЗО грудня 1999 року між ним та його сином ОСОБА_2. При цьому
посилався на те, що вказана угода є мнимою, тобто, укладеною про людське око,
без наміру створити юридичні наслідки. Позивач також зазначав, що кошти,
зазначені в договорі, він від відповідача не одержував. За домовленістю з
відповідачем угода могла бути розірвана в будь-який час на вимогу позивача. З
такою вимогою він звернувся в кінці 2005 року, проте отримав відмову. З цього
часу він рахує початок строку, коли він дізнався про своє порушене право.

У травні 2007 року позивач свої вимоги доповнив. Просив визнати недійсним
зазначений договір також з підстав, передбачених ч.1 ст.4 8 ЦК - в зв"язку з
невідповідністю його вимогам закону. Зокрема зазначав, що проданий будинок був
спільним майном подружжя і його дружина ОСОБА_3. згоду на відчуження будинку не
давала.

Протокольною ухвалою суду від 5.06.2007 року зазначені доповнення прийняті
до спільного розгляду з попереднім позовом та до участі у справі в якості
третьої особи була притягнута ОСОБА_3

Рішенням Любарського районного суду від 5 червня 2007 року ОСОБА_1
відмовлено в позові до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу
за безпідставністю вимог.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування
зазначеного рішення з ухваленням нового - про задоволення

Справа №
22ц/1694                                      Головуючий
у суді 1 -ї інст. Замега І.І.

Категорія 26                                                   Суддя-доповідач
Миніч Т.І.

його вимог, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та
процесуального права. Зокрема зазначає, що суд неправильно оцінив покази свідка
ОСОБА_4. На думку апелянта, поза увагою суду залишилась та обставина, що
відповідач визнав позов.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд
вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходяча з наступного.

Відповідно до договору від 30 грудня 1999 року позивачОСОБА_1 продав
відповідачу ОСОБА_2. незакінчений жилий будинок та земельну ділянку розміром
0,3141 га, що знаходяться по АДРЕСА_1(а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив визнати недійсною вказану
угоду із двох підстав. А саме, в зв"язку з тим, що вона є мнимою (ст.58
ЦК) та через відсутність згоди його дружини на відчуження будинку, оскільки
будинок був спільною сумісною власністю подружжя (ст.48 ЦК).

Відповідно до роз"яснень, що викладені в п.13 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року з відповідними змінами та
доповненнями „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними"
мнимою є угода, яка укладена про людське око, без наміру створити юридичні
наслідки. Будь-які дії по здійсненню цієї угоди сторони не здійснюють.

Самі сторони в апеляційному суді пояснили, що після укладення оспорюваної
угоди і до теперішнього часу відповідач з сім"єю проживає у придбаному
будинку, за цей час домоволодіння добудовувалося. Вказані обставини свідчать
про те, що відповідач вступив у володіння придбаним майном. Наведене спростовує
твердження позивача про мнимість угоди.

Безпідставним також є позов і з підстав, передбачених ст.4 8 ЦК, виходячи з
наступного. Звертаючись до суду з. позовом в інтересах дружини ОСОБА_3 позивач
не був уповноважений останньою заявляти такі вимоги. Крім того, відповідно до
копії рішення суду від 7 квітня 2006 року(а.с.21) сама ОСОБА_3 порушувала такий
спір в суді і в задоволенні позову їй було відмовлено. У разі відсутності згоди
на відчуження будинку права самого позивача не були б порушені, оскільки про
його волевиявлення продати будинок та земельну ділянку свідчить його підпис на
договорі.

Визнання позову відповідачем в даному випадку правового значення не має,
оскільки воно суперечить закону (ч.4ст.174 ЦПК) .

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку
про безпідставність вимог позивача та правильно вирішив спір. Підстави для
скасування рішення суду відсутні.

Керуючись
ст.ст.209,307,308,313-315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Любарського районного суду від 5 червня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
її проголошення.