Справа №22ц-968/07                                                            Головуючий по 1 інстанції
Категорія:       спори       про                                                Мусійко Т.В.
відшкодування       завданої                                                  Доповідач в апеляційній інстанції
шкоди                                                                                     Сіренко Ю.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 24 "
травня 2007 р. колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Черкаської області в складі:

Головуючого               Трюхана Г.М.,

Суддів                           Сіренка Ю.В., Скіця М.І.,

при секретарі               Бурдуковій О.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1на
рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заслухавши ОСОБА_2,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

встановила:

ОСОБА_2. в
березні 2006 року звернулась до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1завданої
злочином матеріальної шкоди в розмірі 23 191 грн.99 коп. та моральної шкоди в
розмірі 100 000 грн.

В ході розгляду справи ОСОБА_2. позовні вимоги в частині стягнення
матеріальної шкоди зменшила до 16 080 грн. 64 грн.

Зазначала, що 23 червня 2002 року в м.Звенигородка Черкаської області
ОСОБА_1., керуючи автомобілем «Мерседес-Бенц»
д/н НОМЕР_1, який належить йому на праві власності
допустив наїзд на її сина ОСОБА_3., внаслідок чого той від отриманих тяжких тілесних
ушкоджень помер.

Вироком Звенигородського районного суду від 26 грудня 2006 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28 лютого 2006 року
відповідач визнаний винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 статті 286 КК України.

По даній кримінальній справі вона була визнана
потерпілою.

Завданим злочином їй завдано матеріальну шкоду в розмірі 16 080 грн.64
коп., яка полягає у витратах на лікування, поховання, поминальні
обіди, придбання пального, та придбання пам'ятника і обладнання місця поховання
сина.

Крім цього, їй завдано і моральну
шкоду, яку вона оцінює в розмірі 100000 грн.

Рішенням Звенигородського районного суду від 10 квітня 2007 року позов
задоволено частково. З ОСОБА_1на користь ОСОБА_2
. стягнуто завдану злочином матеріальну шкоду в
розмірі 14808 грн.64 коп.; моральну шкоду в розмірі 30000 грн. та судові
витрати.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. порушує питання про зміну рішення суду, зменшивши розмір
матеріальної шкоди на 980 грн., які позивачка сплатила в Київський

2

інститут
нейрохірургії та зменшити розмір моральної шкоди до 10000 грн. Крім цього відповідач просить виключити з рішення стягнення з нього
на користь позивачки 1500 грн. судових витрат та стягнути з
позивачки на його користь понесені ним судові витрати пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачці
відмовлено, що складає 1186 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303
ЦПК України, судова палата приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає
до відхилення з таких підстав.

Суд установив, що вироком Звенигородського районного суду від 26 грудня
2005 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Черкаської області від 28 лютого 2006 року ОСОБА_1.
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 статті 286 КК України. Згідно вироку 23 червня 2002 року в
м.Звенигородка Черкаської області ОСОБА_1., керуючи
автомобілем «Мерседес -Бенц» д/н НОМЕР_1, який йому
належить на праві приватної власності допустив наїзд
на сина позивачки ОСОБА_3., який від отриманих тяжких тілесних
ушкоджень помер.

Позивачка у даній кримінальній справі визнана потерпілою, а тому суд,
правильно застосувавши норми матеріального
права, що регулюють спірні правовідносини, обґрунтовано прийшов до висновку про її право на відшкодування завданої
злочином матеріальної та моральної шкоди,
розміри яких відповідно до зібраних у справі доказів визначені судом
вірно.

Доводи апеляційної скарги з цього приводу досліджувались судом першої інстанції,
є несуттєвими і на правильність висновків суду не впливають.

Розподіл судових витрат між сторонами проведено відповідно до вимог статті
88 ЦПК України, а тому апеляційна скарга в
цій частині задоволенню не підлягає.

Зважаючи на це, рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстав
для його зміни за наведеними в апеляційній
скарзі доводами судова палата не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307; 308; 314; 315
ЦПК України, судова палата, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити, а рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2007 року
по даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної інстанції
протягом двох місяців.