Справа № 2-484/2007
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року Вознесенський міськрайсуд Миколаївської області в
складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі - Попенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Вознесенська протиерозійна станція" про
стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану
відпустку, відшкодування моральної шкоди та матеріальних збитків

ВСТАНОВИВ:

03.03.2005 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до
відповідача - ТОВ "Вознесенська протиерозійна станція" - про
стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 2266,28 грн., компенсації
за невикористану відпустку в сумі 565,04 грн, моральної шкоди в розмірі 1000
гривень та витрат на юридичну допомогу в розмірі 250 гривень. При цьому
позивачка зазначила, що вона з 29.10.2003 року по 09.11.2004 року знаходилася з
відповідачем в трудових відносинах, працюючи головним бухгалтером.

Посилаючись
на порушення ст. 116 КЗпП України, відповідно до якої при звільненні їй не була
виплачена вказана заборгованість по заробітній платі за період з 1 серпня 2004
року по 9 листопада 2004 року, компенсація за невикористану відпустку в сумі
565,04 грн, позивачка просила позов задовольнити. Крім цього позивачка просила
стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі
1000 грн і яка полягає в тому, що вона в зв'язку з порушенням її законних прав
на своєчасне отримання заробітної плати, порушенням строку видачі трудової
книжки (отримала 18.11.2004 року) перенесла моральні страждання, втрату
нормальних життєвих зв'язків, що пов'язані з необхідністю пошуку додаткового
заробітку для матеріальної підтримки сім ї. Вимоги про стягнення матеріальних
збитків у розмірі 250 гривень, позивачка ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ці кошти
вона витратила звернувшись до юриста-підприємця, сплативши їх за надання
юридичних послуг згідно договору.

В судовому засіданні позивачка зменшила свої позовні вимоги в частині
стягнення заборгованості по заробітній платі, просила стягнути на її користь
заборгованість по заробітній платі, яка становить 1 866,28 гривень. В іншому
позовні вимоги залишала без змін.

Представник
позивача підтримав зменшені позивачкою позовні вимоги.

Представники відповідача ТОВ «Вознесенська протиерозійна
станція» в судове засіданні не з'явилися, про час та місце розгляду справи були
попереджені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

За згодою позивача, представника позивача суд ухвалив постановити рішення
при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали
справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, при
цьому суд виходить з наступного.

В судовому засіданні було встановлено, що сторони з 29.10.2003 року до
09.11.2004 року знаходилися в трудових відносинах.

Відповідно до
ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать
йому від підприємства, провадиться в день звільнення.

В судовому засіданні було встановлено, що в день звільнення 09.11.2004 року
позивачці не був виданий повний розрахунок із заробітної плати і таким чином
станом на день звернення до суду заборгованість за період з 01.08.2004 року по
09.11.2004 року становить 1866,28 гривень. При цьому при визначенні
заборгованості по заробітній платі, суд виходить з того, що місячні нарахування
по заробітній платі позивачки складають 683 гривень, що підтверджується
дослідженими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи № 2-1281/04, а
саме наказом № 3 від 29.10.2003 року відповідно до якого позивачка була
прийнята на роботу на посаду головного бухгалтера з 29.10.2003 року, з окладом
згідно штатного розкладу, довідкою ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція № 16
від 12.08.2004 року відповідно до якої середньомісячна заробітна плата
позивачки ОСОБА_1 становить 642 грн.49 коп.

Що стосується наказу директора ТОВ «Вознесенська протиерозійної станції» №
51/3 від 26.11.2004 року про перерахування нарахованої заробітної плати
позивачці за період 01.03.2004 по 01.11.2004 року, який знаходиться в
матеріалах справи, то він не може бути взятий судом до уваги, оскільки
відповідно до ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці
в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити
працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни, при цьому
такі зміни можливі тільки у зв'язку зі змінами в організації виробництва і
праці (ч.3 ст.32 КЗпП). В даному випадку наказ про зміну діючих умов оплати
праці був винесений вже після звільнення позивачки.

Таким чином при вирішенні спору про стягнення заборгованості по заробітній
платі суд бере до уваги розрахунок заборгованості здійснений позивачем в сумі
1866 гривень 28 копійок, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь
позивача. Крім цього відповідно до ст.24 Закону України «Про відпустки» - у
разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі
невикористані ним дні щорічної відпустки і яка становить 565,04 гривні.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999
року № 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» оскільки
справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком
роботодавця та працівника, суд визначає загальну суму без утримання цього
податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині
рішення.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача спричинену позивачу
ОСОБА_1 моральну шкоду, яка виявилася в тому, що в зв'язку з незаконними діями
відповідача їй були завдані моральні страждання не підлягають задоволенню, у
зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки відповідно до ст. 233
КЗпП України та п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову
практику в справах про відшкодування моральної шкоди» до вимог про
відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством
застосовується тримісячний строк позовної давності, який був пропущений
позивачкою.

Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України перебіг строку звернення до суду
розпочинається з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права. Статтею 116 КЗпП чітко визначено коли підприємство має
виконати обов'язок щодо проведення розрахунку із звільненим працівником.
Невиконання цього обов'язку буде свідчити про порушення прав останнього та
виникнення в нього права на позов, з цього часу розпочнеться перебіг строку на
звернення до суду.

Поважних причин
поновлення строку суду не надано.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові
витрати. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню
витрати на юридичну допомогу в розмірі 250 гривень.

У відповідності
зі ст. 367 ч.2 ЦПК України суд, постановляючи рішення, може допустити негайне
його виконання у випадках стягнення всієї суми боргу при присуджені платежів,
передбачених п.2 частини першої цієї статті цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212-215,224-227,367
ч.2 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди та
матеріальних збитків - задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» (р/р 105 в ТВ БВ
«Укрексімбанк» МФО 326739,
код в ) на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в
сумі 1866,28 гривень (одна тисяча вісімсот шістдесят шість грн.. 28 коп.), компенсацію
за невикористану відпустку в сумі 565,04 гривень (п'ятсот шістдесят п'ять грн..
04 коп.), а всього 2431,32 гривень ( дві тисячі чотириста тридцять одна грн..
32 коп.) з урахуванням необхідності утримання прибуткового податку та інших
обов'язкових платежів.

Стягнути з ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 250 гривень.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Вознесенська протиерозійна
станція» про стягнення моральної шкоди відмовити в зв'язку з пропуском без
поважних причин 3-місячного строку звернення до суду.

Стягнути з ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» (р/р 105 в ТВ БВ
«Укрексімбанк» МФО 326739,
код в ) державне мито в розмірі 51 гривні на користь держави в
особі місцевого бюджету м. Вознесенська ( р/р 0007 банк УДК в Миколаївській
області МФО 826013,
код 23406957).

Стягнути з ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» (р/р 105 в ТВ БВ
«Укрексімбанк» МФО 326739,
код в ) витрати на інформаційне -технічне забезпечення розгляду
справи в розмірі ЗО гривень на користь держави, в особі державного бюджету м.
Вознесенська ( р/р 0007 ГУДКУ в Миколаївській області МФО 826013).

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через
міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10
днів після проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів
після подання заява про апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає
негайному виконанню.