АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м.  КИЄВА
вул.  Володимирська,  15
Справа №
22 к-3978 /07                                                 Головуючий
у 1-й ін.-Шляпіна О.В.
УХВАЛА

Іменем  України

27
листопада 2007 року                                                                                          м.  Київ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м.  Києва в складі:

суддів:
Горелкіної Н.А.,    Українець Л.Д.,  Слободянюк С. В.,

відповідно
до Закону України "Про внесення змін до закону України "Про
судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних
справ" від 22 лютого 2007 року № 697 та глави 2 розділу V ЦПК
України

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу
,  визнаний недійсним свідоцтва про право
на спадщину за заповітом,  визнання права
власності на недобудовану будівлю за касаційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на
ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 19 січня 2006 року

ВСТАНОВИЛА :

У червні
2004 року ОСОБА_1. звернувся
до суду з наведеним вище позовом до ОСОБА_2. мотивуючи вимоги наступним.

Позивач,  перебуваючи у шлюбі з відповідачкою з 1976
року до 2003 рік,  05 грудня 1995 року
згідно договору купівлі-продажу № 1-6036 придбали будинокАДРЕСА_1 в м.  Донецьку разом з земельною ділянкою на ім'я
ОСОБА_4,  який є батьком відповідачки.

З 1996
року по 1999 рік на вказаній земельній ділянці було побудовано будинок
загальною площею 417,  90 кв.м. ,  будівництво якого та його обладнання в
подальшому здійснювалося за кошти позивача,
що підтверджується відповідними документами.

Після
смерті ОСОБА_5. у 1998 році відповідачка ОСОБА_2. успадкувала вказаний будинок.
Позивач вважає,  що домоволодіння
підлягає розподілу,  оскільки воно
знаходиться у спільній власності сторін.

В
доповненні до позовної заяви ОСОБА_1.
просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за
заповітом,  видане 27 квітня 1999 року
п»ятою Донецькою державною нотаріальною конторою м.  Донецька на ім»я ОСОБА_2.,  та визнати за ним право власності на
недобудоване домоволодіння за вказаною адресою.

Рішенням
Куйбишевського районного суду м.
Донецька від 03 литстопада 2005 року позовну заяву ОСОБА_1. задоволено.

В
частині покупця ОСОБА_3. договір купівлі-продажу від 27 квітня 1999 року
домоволодінняАДРЕСА_1 у м.  Донецьку від 05 грудня 1995 року визнано
недійсним,    покупцем визнано ОСОБА_1.

Визнано
недійсним свідоцтво про право на спадщину від 27 квітня 1999 року ,  виданого на ім»я ОСОБА_2.

Визано
за ОСОБА_1. право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 у м.  Донецьку,
стягнуто на користь ОСОБА_2. частину вартості домоволодіння в сумі 57259
грн. 50 коп.

Вирішено
питання щодо сплати державного мита та сплати за проведення експертизи.

Ухвалою
Апеляційного суду Донецької області від 19 січня 2006 року рішення суду першої
інстанції скасовано у зв'язку з порушенням норм процесуального права з тих
підстав,  що судом першої інстанції не
було залучено до участі у справі ОСОБА_3.,  який виступав продавцем за вище вказаним договором
купівлі-продажу спірного домоволодіння,
а справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду.

ОСОБА_1. та ОСОБА_3.
звернулись до Верховного Суду України з касаційними скаргами,  в якій,
посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,  просять скасувати ухвалу апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції,  яке помилково скасовано апеляційним судом.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно
до вимог  ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність
застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією
суддів встановлено і це вбачається з матеріалів справи,  що ухвалу суду апеляційної інстанції
постановлено з додержанням норм процесуального права,  і доводи скарг цих висновків не спроствоують.

Оскільки
доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку ,  що при розгляді справи судом допущено
порушення норм процесуального права,  які
передбачені ч. 2,3  ст.  342 ЦПК України,  як підстави для скасування ухвали апеляційної
інстанції,  колегія суддів вважає за
необхідне відхилити касаційні скарги.

Керуючись  ст.
ст.  336,  337,
342 ЦПК України та Законом України "Про внесення змін до закону
України "Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року № 697 та главою 2
розділу V ЦПК України,  колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м.  Києва -

УХВАЛИЛА:

Касаційні
скарги     ОСОБА_1 та   ОСОБА_3
відхилити.

Ухвалу
Апеляційного суду Донецької області від
19 січня 2006 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.