Справа № 22ц-2888/2007                                   Головуючий
Суддя
- 41                                                       Доповідач:
суддя - Стратіло
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2007 року                               .                          м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі головуючого: судді Шабанової В.О.,  суддів: Стратіло В.І. та Резникової
Л.В.,  при технічних секретарях Кошмак
Т.С.  та Стефановій І.М. ,  з участю позивача ОСОБА_1представника
відповідача Сириця СМ. ,

розглянувши
у відкритому судовому у засіданні у приміщенні апеляційного суду у місті
Донецьку справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на
рішення Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 29 листопада 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1до
Державного відкритого акціонерного товариства „Шахтоуправління Донбас" про
стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку,  -

ВСТАНОВИВ:

08.08.2006 року позивач ОСОБА_1.  звернувся до суду з цим позовом,  в обгрунтування якого посилався на те,  що він перебував у трудових відносинах з ДВ AT
„Шахтоуправління Донбас" з 1.11.2004
р. по 15.05.2005 р. Після
звільнення відповідач не провів з ним розрахунок і у серпні 2005 року він подав
до суду позов про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку. Цей
позов було задоволено.

Однак
відповідач розрахунок у повному обсязі з ним не провів і не сплатив йому
компенсацію у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю за квітень 1995 року у сумі 48 грн.40 коп.

Вказував,  що таким чином,  відповідач не сплатив йому всіх належних сум
і тому зобов'язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки
розрахунку.

Просив
постановити рішення,  яким стягнути з
відповідача недоплачену суму по лікарняному листку за квітень 2005 року у сумі 48 грн.40 коп,  а також середній заробіток за час затримки
розрахунку у розмірі 15174
грн.50 коп.

Під час
розгляду справи позивач змінив свої вимоги і просив стягнути недоплачену суму
за лікарняним листком у розмірі 53
грн.10 коп. ,  а також середній заробіток за час затримки розрахунку за
період з 16.05.2005 р. по
день ухвалення рішення з відрахуванням суми,
стягнутої за рішенням Апеляційного суду Донецької області від 26.06.2006 року.

Рішенням
Червоногвардійського районного суду м.
Макіївки від 29.11.2006
року у задоволенні позову відмовлено.

У
апеляційній скарзі ОСОБА_1.  вказує,  що з
рішенням суду не згодний,  посилаючись на
те,  що суд першої інстанції не
обґрунтував своє рішення.

При
цьому апелянт посилався на те,  що судом
першої інстанції встановлено,  що
відповідач дійсно не провів з ним
своєчасно повний розрахунок,  а
саме не сплатив

2

йому при
звільненні компенсацію з тимчасової непрацездатності за квітень 2005 року у сумі 45 гри. 27 коп.

Вказана
сума йому була добровільно перерахована відповідачем під час розгляду справи 03.11.2006 року ,
а на його ощадну книжку надійшла 7.11.2006 року. Суд не
врахував,  що відповідач звільнивши його
16.05, 2005 року,  кінцевий розрахунок
провів тільки 07.11.2006 р. Отже,  на
підставі  ст.  117
КЗпП України відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за весь
час затримки по день фактичного розрахунку,
тобто за період з 17.05.2005
р. по 07.11.2006 р. за
мінусом раніше стягнутої суми за рішенням суду у розмірі 779,
61 грн.

У
апеляційній скарзі висловлене прохання про с касування рішення суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення про задоволення його позову.

У
судовому засіданні в апеляційній інстанціїОСОБА_1уточнив свої вимоги,  надавши розрахунок середнього заробітку за
час затримки розрахунку,  який становить 18746 грн. 50 коп. При цьому
він не заперечував проти того,  що розмір
компенсації з тимчасової непрацездатності за квітень 2005 року становить 45 грн. 27 коп.

Від відповідача
письмових заперечень на скаргу не надійшло.

Заслухавши
доповідь судді - доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги в межах оскарження,
апеляційний суд вважає,  що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,  рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Відмовляючи
у задоволенні позову,  суд першої
інстанції виходив з того,  що згідно з
рішенням Апеляційного суду Донецької області від 05.05.2006 року було стягнуто на користь позивача середній заробіток
за затримку розрахунку при звільненні у сумі 779 грн. 61
коп.

Платіжним
дорученням №10166 від 03.11.2006 року відповідач
визнав,  що дійсно позивачу не було
нараховано по лікарняному листку за квітень 2005 р. 45
грн.27 коп. і тому перерахував йому вказану суму.

Оскільки
рішенням Апеляційного суду Донецької області від 05.05.2006 р. з відповідача вже був стягнутий середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні,
суд зробив правовий висновок,  що
норма  ст. 117 КЗпП України є своєрідним
різновидом штрафної санкції і діючим законодавством не передбачено двічі
накладати санкції за одне і те правопорушення.

Однак з
такими висновками погодитись не можна,
оскільки вони не відповідають обставинам справи,  суд неправильно застосував норми
матеріального права,  що відповідно до
п.п.3, 4  ст. 309 ЦПК України є підставою
для скасування рішення з ухваленням нового рішення.

Судом
встановлено,  підтверджено наявними у
справі доказами,  що позивачОСОБА_1
перебував у трудових відносинах з ДВАТ „Шахтоуправління Донбас" і був
звільнений наказом відповідача від 16 травня 2005 року на підставі поданої ним
заяви.

Розрахунок
при звільненні з ним проведено не було,
суми розрахункових були перераховані йому на ощадну книжку лише 17.06.2005 року.

Вказані
обставини встановлено рішенням Апеляційного суду Донецької області від 05.05.2006 року (а.с.
50-51).

Разом з
тим,  як вбачається з матеріалів справи і
сторонами не заперечується,  відповідач
не сплатив позивачу компенсацію з тимчасової непрацездатності за квітень 2005 року у сумі 45 грн.27
коп.,  тобто не провів з ним остаточний
розрахунок.

3

Згідно
до вимог,  зазначених у ч.1  ст. 116 КЗпП України при звільненні
працівника виплата всіх сум,  що належать
йому від підприємства,  установи,  організації,
провадиться в день звільнення.

Відповідно
до ч.1  ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому
працівникові сум у строки,  визначені в
статті 116 цього
Кодексу,  при відсутності спору про їх
розмір підприємство,  установа,  організація повинні виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом
першої інстанції правильно встановлено,
що виплату належної позивачеві суми відповідач провів тільки 03.11.2006 року,  що вбачається з платіжного доручення №10166. Разом з тим
вказана сума надійшла на ощадну книжку позивача тільки 7.11.2006 року.

Отже,  доводи позивача про те,  що відповідач затримав остаточний розрахунок
з ним за період з 16.05.2005
року по 07.11.2006 року,  знайшли своє підтвердження.

Висновки
суду першої інстанції про те,  що
оскільки рішенням Апеляційного суду Донецької області від 05.05.2006 р. з відповідача
вже був стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при
звільненні,  а норма  ст.  117 КЗпП України є
своєрідним різновидом штрафної санкції і діючим законодавством не передбачено
двічі накладати санкції за одне і те правопорушення  грунтуються на законі.

Разом з
тим,  з вимогами позивача про стягнення
середнього заробітку у визнаному ним розмірі погодитись не можна.

Відповідно
до роз'яснень,  даних у абз.2 п. 20 постанови
Пленуму Верховного Суду України „
Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12. 1999 р. №13 суд визначає
розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної
суми,  на яку працівник мав право,  частки,
яку вона становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

З
урахуванням наведеного апеляційний суд вважає,
що розмір відшкодування за час затримки розрахунку даному випадку
необхідно провести з наступного розрахунку.

Як
вбачається з матеріалів справи сума,  яка
була сплачена позивачу після його звільнення шляхом перерахування на його
ощадну книжку,  становить 1924 грн.67
коп.,  що підтверджено довідкою
відповідача і сторонами не заперечується.

Частка
спірної суми,  яка не була сплачена ( 45, 27 грн.),  відповідно до вказаної суми становить 2, 35% (45, 27x100: 1924, 67 = 2,
25).

Відповідно
з рішенням Апеляційного суду Донецької області від 05.05.2006 р.
середньоденний заробіток позивача встановлений у розмірі 76 грн.

Таким
чином ,  розмір частики порівняно з середнім заробітком становить 1, 79 грн. (76x2.35:100= 1, 79).

Час
затримки з виплати вказаної суми за період з 16.05.2005 р. по 7.11.2006
р. становить 371 робочий
день.

Отже
розмір компенсації за весь час затримки розрахунку становить 664 грн. 09 коп.( 1, 79 х 371 = 664, 09) і вказана сума
підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім
того,  відповідно до ч.5  СТ. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної
інстанції,  не передаючи справи на новий
розгляд,  змінює рішення або ухвалює
нове,  суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

З
матеріалів справи вбачається,  що позивач
поніс витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.,  які підлягають стягненню на його користь з відповідача.

4

Оскільки
відповідно до вимог закону позивача було звільнено від сплати судового
збору,  від підлягає стягненню з
відповідача на користь держави у розмірі 51 грн..

Керуючись  ст.
ст.  88,
303,  304, п.2  ст. 307,
пп..3, 4  ст. 309,  316,  317,
319 ЦПК України,
ст.  117 КЗпП України
апеляційний суд,  -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити
частково.

Рішення
Червоногвардійського районного суду м.
Макіївки від 29 листопада
2006 року
скасувати.

Позов ОСОБА_1задовольнити частково.

Стягнути
з ДВАТ „Шахтоуправління Донбас" на користь ОСОБА_1компенсацію середнього заробітку за затримку розрахунку
при звільненні у сумі 664
грн. 09 коп.,  а також витрати з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи у сумі 30
грн.

Стягнути
з ДВАТ „Шахтоуправління Донбас" на користь держави судовий збір у розмірі 51 грн.

В іншій частині
позовних вимог відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржене протягом двох
місяців з моменту набрання ним чинності безпосередньо до суду касаційної
інстанції.