Справа№22ц- 3025/2007року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року грудня місяця 19 дня                                                                 м.
Полтава

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в

складі:

Головуючого
судді: Корнієнка В.І.

Суддів :
Гальонкіна С.А., Абрамова
С.П.

При секретарі:
Коротун  І.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною

скаргою
ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 липня 2007 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ГЖЕД № 8, про
визначення порядку користування квартирою, що знаходиться у спільній сумісній
власності та вселення.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому
2005 року ОСОБА_3
звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визначення порядку користування
квартирою, що знаходиться у спільній сумісній власності та вселення, в якому
просив визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, як об'єктом спільної
сумісної власності між співвласниками -ОСОБА_3 та відповідачами ОСОБА_2,
ОСОБА_1, виділивши
йому в користування кімнату площею 17, 4 кв.м., а відповідачам - кімнати площею
8,9 кв.м. та 11, 2 кв.м., залишивши кухню та підсобні приміщення в загальному
користуванні, а також вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1, зобов'язавши відповідачів не чинити
йому перешкод в користуванні нею.

В ході
судового розгляду позивач доповнив свої позовні вимоги і просив визнати за ним
право власності на 1 / 3 частину квартири АДРЕСА_1, а саме визнати за ним право
власності на кімнату (8) - площею 17,4 кв.м. та балкон площею 1,1 кв.м. у даній
квартирі.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Полтави від 18 липня 2007 року позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідачів - ГЖЕД № 8, про визначення порядку користування
квартирою, що знаходиться у

спільній
сумісній власності та вселення та визнання за ОСОБА_3 права власності
на її 1/3 частину - задоволено

Визначено
порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_3, ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 таким:

·
ОСОБА_3 передано в користування: кімнату 8 - площею 17,4
кв.м., балкон - площею 1,1 кв.м.;

·
ОСОБА_2 передано в користування : кімнату 7 - площею
11,30 кв.м., комору 9 - площею 0,4 кв.м.;

·
ОСОБА_1 передано в користування: кімнату 4 - площею 11,20
кв.м., балкон - площею 0,90 кв.м., комору 3 - площею 0,4 кв.м..

Приміщення коридору 1 0 площею 9,00 кв.м., кухні 2 - площею 8,90 кв.м.,
вбиральні 5 -площею 1,2 кв.м, ванної 6 - площею 2,8 кв.м. - вирішено залишити в
загальному користуванні.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину у квартирі АДРЕСА_1, а
саме: кімнату 8 - площею 17,4 кв.м.; балкон - площею 1,1 кв.м, в загальному
користуванні залишити: приміщення коридору 1 -площею 9,00 кв.м.; кухні 2 -
площею 8,90 кв.м.; вбиральні 5 - площею 1,2 кв.м.; ванної 6 -площею 2,8 кв.м..

Вирішено вселити ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 перешкод в користуванні
квартирою АДРЕСА_1 відповідно до визначеного рішенням суду порядку користування
даною квартирою.

Стягнуто з ОСОБА_3 компенсацію, яка складає різницю частки співвласників у
сумі 13084 гривень.

Після набрання рішенням законної сили, внесені ОСОБА_3 на депозит
рахунку ТУ ДСА у Полтавській області кошти в сумі 13084 гривні, перерахувати на
рахунок відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 370 грн. 09 коп.3 кожного державного мита
на користь держави.

З даним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 та подав на нього
апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог і змінити порядок
користування та визначення права власності позивачем по спірній квартирі.

Вважає, що судом при винесенні рішення були зроблені висновки, що не
відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду постановлене з
порушенням норм матеріального та процесуального права, не надано об'єктивну
оцінку усім наявним доказам по справі, оскільки судом першої інстанції не
враховано, що позивач з 2000 року не сплачував комунальні послуги, забрав свої
речі зі спірної квартири і проживав у громадянському шлюбу з громадянкою
ОСОБА_4.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та
мотиви апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає до часткового задоволення,
а рішення до часткового скасування.

Суд апеляційної інстанції, в силу положень п. 5 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції має
право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції, вірно встановлено, що у 1981 році ОСОБА_3 на його сім'ю,
яка складалася з нього, дружини ОСОБА_2, дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_1, була виділена
квартира АДРЕСА_1.

У відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 22 липня 1996
року, виданого відділом приватизації житла виконкому Полтавської міської Ради ,
вищевказана квартира була приватизована і належить на праві приватної спільної
сумісної власності ОСОБА_3,
ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Відповідно до статті 368 ЦК
України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Нормами статті 370 ЦК
України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній сумісній власності.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної
власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом
або рішенням суду.

Виходячи з цього, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про визнання
за ОСОБА_3 права
власності на 1 / 3 частину квартири АДРЕСА_1.

Далі, судом вірно встановлено, що 19 лютого 2002 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Виходячи з пояснень позивача, про те, що з 2004 року він не має доступу до
спірної квартири, у зв'язку з чим не може користуватися належною йому
власністю, врахувавши відсутність доказів супротивного, суд першої інстанції
вірно дійшов висновку про зобов'язання відповідачів усунути перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1, а також про визначення порядку користування
квартирою, виділивши при цьому:

·
ОСОБА_3 передано в користування: кімнату 8 - площею 17,4
кв.м., балкон - площею 1,1 кв.м.;

·
ОСОБА_2 передано в користування : кімнату 7 - площею
11,30 кв.м., комору 9 - площею 0,4 кв.м.;

·
ОСОБА_1 передано в користування: кімнату 4 - площею 11,20
кв.м., балкон - площею 0,90 кв.м., комору 3 - площею 0,4 кв.м..,

залишивши
у загальному користуванні приміщення коридору 1 0 площею 9,00 кв.м., кухні 2
-площею 8,90 кв.м., вбиральні 5 - площею 1,2 кв.м, ванної 6 - площею 2,8 кв.м..

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_3
про визнання за ним права власності на кімнату 8 - площею 17,4 кв.м. та
балкон - площею 1,1 кв.м., суд першої інстанції виходив з того, що співвласники
мають право на виділ у натурі частки майна.

Проте з таким
висновком колегія суддів не може погодитися.

Так,
нормами ч.3 ст. 370 ЦК України
визначено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності,
здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, нормами якої,
в свою чергу, передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній частковій власності.

Проте,
судом першої інстанції не враховану ту обставину, що квартира, яка є спільною
сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як
окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

З цих
підстав позовні вимоги ОСОБА_3
про визнання за ним права власності на кімнату 8 - площею 17,4 кв.м. та
балкон - площею 1,1 кв.м., не підлягають до задоволення.

Крім
того, у зв'язку з тим, що виділ у натурі частки із спільного майна є
неможливим, рішення суду підлягає скасуванню і в частині виплати позивачем
відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 компенсації за різницю частки у майні
співвласників. При цьому, кошти, внесені ОСОБА_3 на депозитний
рахунок ТУ ДСА в Полтавській області в сумі 13084 грн. необхідно повернути
позивачу ОСОБА_3

Виходячи
з цього, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм
матеріального права.

За таких
обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування
рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за
ним права власності на кімнату 8 - площею 17,4 кв.м. та балкон - площею 1,1
кв.м. та в частині виплати відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 компенсації за
різницю частки у майні співвласників.

Поряд з
цим, в силу положень ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням
позовних вимог ОСОБА_3, розподіл
судових витрат, пов'язаних з розглядом справи необхідно провести наступним
чином. Стягнути на користь держави з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 330 гривень
державного мита з кожного, а також по 15 гривень з кожного в рахунок оплати
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись
ст.ст.303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 18 липня 2007 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про
визнання за ним права власності на кімнату 8 - площею 17,4 кв.м. та балкон -
площею 1,1 кв.м. та в частині виплати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 компенсації за різницю
частки у майні співвласників - скасувати і постановити в цій частині нове
рішення.

Відмовити
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на
кімнату 8 - площею 17,4 кв.м. та балкон - площею 1,1 кв.м..

Стягнути
на користь держави з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 330 гривень державного мита з
кожного, а також по 15 гривень з кожного в рахунок оплати витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Кошти, внесені
ОСОБА_3 на депозитний рахунок ТУ ДСА в Полтавській області в сумі 13084 грн. -
повернути ОСОБА_3. В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Верховного Суду України.