Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2007
року Голосіївський районний суд м. Києва :

у складі
головуючого судді                                         Антонової
Н.В.

при секретарі                                                               Ворона
О.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної
адміністрації, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на
жилий будинок, -

встановив:

Позивачка
звернулася до суду з позовом до ГУ
житлового забезпечення Київської державної адміністрації про визнання права
власності на жилий будинок, мотивуючи свої вимоги тим, що домоволодіння по
АДРЕСА_1 складається із трьох жилих будинків, які позначені в технічному
паспорті літерами «В», «Г»,
«К», на земельній ділянці відповідно до запису в технічному паспорті площею 2733
кв.м. Земельна ділянка не приватизована.

Документи, що
підтверджують право власності відсутні. Відповідно до запису в технічному
паспорті всі будинки вважаються як самовільне будівництво. Рішенням від 09.12.1953
року Народного суду 1-ї дільниці Кагановичського району по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та Горжилуправління про визнання права власності на
конкретну частину будинку встановлено, що позивачка мала у власності будинок,
на підставі Рішення від 08.08.1940 року Народного суду 6-ї дільниці
Кагановичського району, а також, що відповідачі на земельній ділянці, що була в
користуванні у ОСОБА_4 збудували іще два будинки. ОСОБА_4 01.08.1955 року
продала належну їй 1/3 частину домоволодіння ОСОБА_7. У договорі вказано, що
загальні площа земельної ділянки на той час складала 5451 кв.м. Одним із
відповідачів у зазначеній справі, а саме ОСОБА_5, був батьком позивачки який в 1941 році збудував будинок
для проживання сім'ї. В технічному паспорті будинок позначений літерою «В». Між
співвласниками жилих будинків під літерами «В», «Г», «К», склався певний порядок користування земельною ділянкою,
що зафіксовано Зведеним планом земельної ділянки загальною площею 0,153 га. На
вказаних планах є запис про те, що даний план не посвідчує прав користування
земельною ділянкою. Жилий будинок літер «В» по АДРЕСА_1, який територіально
входить до домоволодіння, знаходиться в користуванні позивачки. Жилі будинки
літер «Г» і літер «К» АДРЕСА_1, знаходяться у користуванні третіх осіб без
належно оформлених документів і збудовані відповідно у 1955 та 1981 роках. Жилі
будинки позначені на загальному плані літерами «В», «Г», «К» в експлікації
внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень технічному паспорті позначені
відповідними квартирами: будинок літер «В» складається із трьох квартир №1,2,3,
будинок літер «Г» складається із квартири №4, будинок літер «К» складається із
квартири №5. Батько позивачки ОСОБА_5,
1910 року народження в 1941 році збудував для сім'ї жилий будинок, який був
переобладнаний в повоєнний час і складався із трьох квартир. Загальна площа
будинку 94,2 кв.м. в тому числі 59,2 кв.м. жила. Батьки позивачки померли у
1959 році батько та у 1980 році мати. На час смерті батька, позивачка проживала
в будинку літер «В» в квартирі 3. Спадкове майно після смерті батька разом з
матір'ю прийняла фактично, але належним чином оформити позивачка не могла із-за
відсутності права власності на будинок. В 1996 році позивачка отримала квартиру
по АДРЕСА_2, де і зареєстрована на даний час. Квартира №2-а в будинку літер «В»
, знаходилась та на даний час знаходиться в постійному її користуванні,
позивачка підтримує її в належному стані, обробляє земельну ділянку, проте
належним чином оформлених документів на дану квартиру позивачка не має. Для
оформлення права власності на зазначений будинок, Київським БТІ було
виготовлено технічний паспорт на домоволодіння, що складається із трьох
будинків. Проте, в зв'язку з відсутністю правоустановлюючих документів,
позивачка не мала можливості оформити право власності в порядку спадкування
після смерті батьків, а тому не має можливості здати будинок в експлуатацію та
зареєструвати право власності в БТІ. Просить визнати за нею право власності на
вищевказане будинковолодіння.

В судовому засіданні
позивачка позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ньому.

Представник
відповідача в судове засідання не з'явився, направив суду листа з поясненнями
щодо суті позову та не заперечував проти його задоволення при наявності
законних підстав для вирішення справи на користь позивачки.

Треті особи в
судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову та підтвердили
дані, викладені в позові.

Суд, вислухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до
вимог ст. 549 ЦК України
(1963 року) строк прийняття спадщини позивачкою був дотриманий.

Відповідно до
ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не
буцла відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності
на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена
для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встанорвленому порядку
особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу
власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній.

Відповідно до
ст. 392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про визнання його права, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право власності.

Домоволодіння по
АДРЕСА_1 складається із трьох жилих будинків, які позначені в технічному
паспорті літерами «В», «Г», «К», на земельній ділянці відповідно до запису в
технічному паспорті площею 2733 кв.м.

Відповідно до
запису в технічному паспорті всі будинки вважаються як самовільне будівництво,
(а.с.11-24).

Рішенням від
09.12.1953 року Народного суду 1-ї дільниці Кагановичського району по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та Горжилуправління про визнання права власності на конкретну
частину будинку встановлено, що ОСОБА_4 мала у власності будинок, на підставі
Рішення від 08.08.1940 року Народного суду 6-ї дільниці Кагановичського району,
а також, що відповідачі на земельній ділянці, що була в користуванні у ОСОБА_4
збудували іще два будинки. (а.с.9).

ОСОБА_4
01.08.1955 року продала належну їй 1/3 частину домоволодіння ОСОБА_7. У
договорі вказано, що загальні площа земельної ділянки на той час складала 5451
кв.м. (а.с.7-8).

Одним із
відповідачів у зазначеній справі, а саме ОСОБА_5, був батьком позивачки який в
1941 році збудував будинок для проживання сім'ї.

В технічному
паспорті будинок позначений літерою «В». Між співвласниками жилих будинків під
літерами «В», «Г», «К», склався
певний порядок користування земельною ділянкою, що зафіксовано Зведеним планом
земельної ділянки загальною площею 0,153 га. На вказаних планах є запис про те,
що даний план не посвідчує прав користування земельною ділянкою. Жилий будинок
літер «В» по АДРЕСА_1, який територіально входить до домоволодіння, знаходиться
в користуванні позивачки. Жилі будинки літер «Г» і літер «К» АДРЕСА_1,
знаходяться у користуванні третіх осіб без належно оформлених документів і
збудовані відповідно у 1955 та 1981 роках. Жилі будинки позначені на загальному
плані літерами «В», «Г», «К» в експлікації внутрішніх обмірів та розрахунків
площ приміщень технічному паспорті позначені відповідними квартирами: будинок
літер «В» складається із трьох квартир №1,2,3, будинок літер «Г» складається із
квартири №4, будинок літер «К» складається із квартири №5. (а.с.22-24).

Батько позивачки
ОСОБА_5, 1910 року народження в 1941 році збудував для сім'ї жилий будинок,
який був переобладнаний в повоєнний час і складався із трьох квартир. Загальна
площа будинку 94,2 кв.м. в тому числі 59,2 кв.м. жила. Батьки позивачки померли
у 1959 році батько та у 1980 році мати. (а.с.37-39).

На час  смерті
батька,  позивачка проживала в
будинку літер  «В»  в квартирі 3, спадкове майно після смерті
батька разом з матір'ю прийняла фактично, але належним чином оформити позивачка
не могла із-за відсутності документів, щодо права власності на будинок, про що
в судовому засіданні пояснила позивачка та підтвердили треті особи.

В 1996 році
позивачка отримала квартиру по АДРЕСА_2, де і зареєстрована на даний час.
Квартира №2-а в будинку літер «В» , знаходилась   та
на  даний   час
знаходиться   в   постійному
її   користуванні, позивачка
підтримує її в належному стані, обробляє земельну ділянку, проте належним чином
оформлених документів на дану квартиру позивачка не має.

Для оформлення
права власності на зазначений будинок, Київським БТІ було виготовлено технічний
паспорт на домоволодіння, що складається із трьох будинків, (а.с.11-20).

Проте, в зв'язку
з відсутністю правоустановлюючих документів, позивачка не мала можливості
оформити право власності в порядку спадкування після смерті батьків, а тому не
має можливості здати будинок в експлуатацію та зареєструвати право власності в
БТІ.

За таких
обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати
за нею прааво власності на будинковолодіння.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст.376, 392 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на будинок літер «В» по АДРЕСА_1 загальною площею 94,2
кв.м., в тому числі жилою площею 59,2 кв.м. та надвірних будівель: вбиральні
літ. «Ф», навіс літ. «Ш», сарай літ. «X», гаражі літ. «Ц»
та «И».

Заяву про
апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м.
Києва.

Апеляційна
скарга на рішення може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський
районний суд м.Києва.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у зазначений строк,
рішення набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.