Справа № 22-8858                          Головуючий у 1
інстанції Гавриленко О.М.
32                                                  Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
грудня 2007 року                              Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого
Курило В.П.

суддів Санікової
О.С,  Шамрило Л.Г.

при
секретарі Степаненко В.Б. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Калінінського районного суду м. Донецька від 10 жовтня 2007 року за позовом
органу опіки та піклування Калінінської районної в м. Донецьку ради,  ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3
до ОСОБА_1,  третя особа Комунальне
підприємство „Керуюча компанія Калінінського району м. Донецька" про
визнання права користування квартирою та усунення перешкод у користуванні нею і
за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
органу опіки та піклування про визнання ОСОБА_3 таким,  що втратив право користування жилою площею у
квартирі, -

встановив:

У
листопаді 2003 року орган опіки та піклування Калінінської районної в м.
Донецьку ради звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про визнання права та усунення перешкод у користуванні
квартирою,  посилаючись на те,  що в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 був прописаним
і проживав з 1993 року до моменту приватизації у 1999 році. Після смерті свого
чоловіка ОСОБА_1 змінила замки в квартирі і заборонила онукові та його матері
користуватися зазначеною квартирою.

В
процесі розгляду справи до участі у справі у якості співпозивачки була залучена
мати неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_2,
яка підтримала позовні вимоги органу опіки та піклування,  мотивуючи їх тим,  що син після народження у 1993 році та за життя
його батька був вселений до спірної квартири і включений в особовий рахунок у
встановленому порядку за згодою мешканців квартири - його діда і баби ОСОБА_1 і
фактично проживав у спірній квартирі,
тому вважає,  що право
користування квартирою повинно зберігатися за дитиною і після смерті батька.

У
листопаді 2006 року ОСОБА_1 пред'явила зустрічні позовні вимоги до ОСОБА_2
,  органу опіки та піклування
Калінінської районної в м. Донецьку ради,
які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання його таким,  що втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1 з підстав  ст.  107 ЖК України,  посилаючись на те,  що онук ніколи не жив у спірній
квартирі,  в тому числі за життя свого
батька. її син ОСОБА_4 після одруження з ОСОБА_2 фактично став проживати в її

2

квартирі
АДРЕСА_2 разом з їхнім сином ОСОБА_3ом і тільки іноді вони залишали сина у
неї,  коли знаходились на роботі.

Рішенням
Калінінського районного суду м.  Донецька
від 10 жовтня 2007 року позов органу опікай та піклування Калінінської районної
в м. Донецьку ради,  ОСОБА_2  в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3
задоволений: визнано за неповнолітнім ОСОБА_3,
1993 року народження право користування квартирою АДРЕСА_1 та
зобов'язано наймача ОСОБА_1 не коїти перешкод у користуванні жилою площею у
квартирі. ОСОБА_5 у задоволенні
зустрічного позову до органу опіки та піклування Калінінської районної в м.
Донецьку ради,  ОСОБА_2  про визнання неповнолітнього ОСОБА_3
таким,  що втратив право користування
жилою площею у зазначеній квартирі відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове
рішення,  яким відмовити в задоволенні
позовних вимог органу опіки та піклування Калінінської районної в м. Донецьку
ради і ОСОБА_2 ,  які діють в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 і задовлльнити її позовні вимоги про визнання ОСОБА_3
таким,  що втратив право користування
спірною жилою площею.

В обгрунтування
апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та
процесуального права,  невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність обставин,  які суд
вважав встановленими та на неповноту з'ясування всіх обставин по справі; судом
не дана належна оцінка тому,  що сама по
собі реєстрація ОСОБА_3 в спірній квартирі не тягне за собою виникнення у нього
права користування спірною квартирою,  а
також тім обставинам,  що одразу після
народження ОСОБА_3 проживав зі своїми батьками в іншій квартирі; суд не звернув
уваги на те,  що неповнолітній ОСОБА_3
був прописаний у спірній квартирі без її згоди та відома і згоди її
чоловіка,  а також на те,  що ні ОСОБА_3,  ні його батьки не брали участі по утриманню
квартири; судом не дано ніякої оцінки показанням свідків,  безпідставно не були прийняті до уваги акти
ЖЕД №6; висновки суду про чинення перешкод неповнолітньому у користуванні
квартирою не підтверджені належними та неупередженими доказами.

У
судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 і її представник підтримали доводи
апеляційної скарги,  просили її
задовольнити.

Представник
позивача і співпозивачка заперечували проти апеляційної скарги,  вважаючи рішення суду законним і
обґрунтованим.

Судом
першої інстанції встановлено,  що спірна
квартира АДРЕСА_1 розташована на четвертому поверху п'ятиповерхового будинку і
складається з двох окремих кімнат загальною площею 27.6 кв.м.  Зазначена квартира була надана за ордером від
27 травня 1969 року дідові неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_3  і бабі ОСОБА_1 на сім'ю із чотирьох
чоловік,  включаючи їх дочку ОСОБА_6 та
померлого на цей час їх сина ОСОБА_7 - батька неповнолітнього ОСОБА_3. У 1985
році позивачка зареєструвала шлюб з Ульянченком В.,  від
якого 20 липня 1993 року народився син ОСОБА_3.
У тому ж році 20 серпня ОСОБА_7 включив свого сина ОСОБА_3 в особовий
рахунок спірної квартири,  в якій був сам
прописаний. У 1998 році батько неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_7 помер.

У
наступному за свідоцтвом від 28 квітня 1999 року спірна квартира була
приватизована на трьох осіб,  включаючи
неповнолітнього ОСОБА_3,  його діда і
бабу.ІНФОРМАЦІЯ_1 дід неповнолітнього ОСОБА_3 помер. Рішенням Апеляційного суду
Донецької області від 22 серпня 2006 року приватизація квартири була визнана
недійсною.

Судом
встановлений факт мешкання неповнолітнього ОСОБА_3 у спірній квартирі за життя
його батька на підставі пояснень свідка - сусідки Сидоренко,  яка пояснила,
що

3

квартирою ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 переважно
користувався її син від попереднього шлюбу.

Суд   дійшов
висновку,    що   неповнолітній   ОСОБА_3
придбав   право користування жилою
площею у спірній квартирі від дня включення його батьком до її особового
рахунку,  яке визнавали за-ним ОСОБА_1 і
її чоловік до часу смерті останнього у травні 2001 року.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення сторін,  дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню,  рішення суду скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Відповідно
до  ст.
309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції
і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Задовольняючи
позовні вимоги Органу опіки та піклування Калінінської районної в м. Донецьку
ради і ОСОБА_2 ,  які діють в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3,  суд виходив з
того,  що неповнолітній ОСОБА_3 придбав
право користування спірною жилою площею,
виходячи із загальних принципів житлового законодавства,  за якими доля неповнолітньої дитини слідкує
долі її батьків і це право визнавала за ним відповідачка ОСОБА_5,
тому таке право зберігається за неповнолітнім і після смерті
його батька. Відмовляючи ОСОБА_5
у задоволенні її позовних вимог,  суд
виходив з недоведеності таких позовних вимог,
заявлених на підставі  ст.  107 ЖК України.

Проте такі
висновки суду є помилковими.

Відповідно
до  ст.
107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне
проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня
вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я,  то договір найму жилого приміщення не
розривається,  а член сім'ї,  який вибув,
втрачає право користування цим приміщенням з дня вибуття.

Згідно  ст.  17
ЦК УРСР,  яка діяла до 2004 року місцем проживання
неповнолітніх,  що не досягли п'ятнадцяти
років,  або громадян,  які перебувають під опікою ,  визнається місце проживання їх батьків
(усиновителів) або опікунів. Аналогічна норма закріплена і в  ст.  29
ЦК України,  який діє з 2004 року.

Як
роз'яснено у п.п.9,  11 постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі
питання,  що виникли в практиці
застосування судами Житлового Кодексу України" (з подальшими змінами та
доповненнями) вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням
осіб,  які вселилися до наймача,  суд повинен з'ясувати,  чи дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні,  зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи прописані вони в даному жилому приміщенні,  чи було це приміщення постійним місцем їх
проживання,  чи вели вони з наймачем
спільне господарство,  тривалість часу їх
проживання,  чи не обумовлювався угодою
між цими особами,  наймачем і членами
сім'ї,  що проживають з ним,  певний порядок користування жилим
приміщенням.  При цьому наявність чи
відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за особою,
яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення,  або ж для відмови їй у
цьому. Відповідно до  ст.  107 ЖК України наймач або член його
сім'ї,  який вибув на інше місце
проживання,  втрачає право користування
жилим приміщенням з дня вибуття,  незалежно
від пред'явлення позову про це.

Як
вбачається з матеріалів справи спірна квартира АДРЕСА_1 була надана згідно
ордеру у 1969 році ОСОБА_1 на сім'ю у складі чоловіка ОСОБА_8 і двох дітей:
дочку ОСОБА_7.  та сина ОСОБА_7.  Останній у 1985 році одружився з ОСОБА_2  і у них 20 липня 1993 року

4

народився син
ОСОБА_3,  який 20 серпня 1993 року був
прописаний у спірній квартирі. 28 лютого 1998 року ОСОБА_7.  помер.ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8

Відповідно
до ч.1  ст.  65 ЖК України на вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди всіх членів сім'ї,  які
проживають разом з наймачем,  не
потрібно.

Як
вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 з дня народження був прописаний у
спірній квартирі. Проте позивачами не надано переконливих доказів того,  що неповнолітній ОСОБА_3 фактично проживав у
квартирі АДРЕСА_1.

Так,  згідно акту від 23 листопада 2006 року,  складеному працівниками ЖЕУ №6 у присутності
сусідів ОСОБА_9,  ОСОБА_10,  ОСОБА_3,
1993 року народження не проживає у квартирі №11. Допитані у суді першої
Інстанції свідки ОСОБА_9,  ОСОБА_11,  ОСОБА_12 підтвердили факт непроживання
ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1. Крім того,
у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2  - мати неповнолітнього ОСОБА_3
пояснювала,  що вона знаходилась у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7. ,  у
1993 році у них народився син ОСОБА_3 і вони проживали за адресою:
АДРЕСА_2,  тобто у її квартирі.

Позивачкою
ОСОБА_2  не доведений той факт,  що ОСОБА_1 перешкоджала проживанню
неповнолітнього ОСОБА_3 у спірній квартирі,
сама ОСОБА_1 категорично заперечувала,
що ОСОБА_3 взагалі коли-небудь проживав у її квартирі,  пояснюючи,
що з самого народження він проживав з батьками у квартирі ОСОБА_2  - матері неповнолітнього ОСОБА_3.
Відповідачкою ОСОБА_2  зазначені
обставини не спростовані.

У
судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила,  що
ніякого майна неповнолітнього ОСОБА_3 у спірній квартирі немає і вона не
перешкоджала йому,  якщо б він
захотів,  проживати в спірній
квартирі,  наполягала на тому,  що ніколи не змінювала замки на вхідних
дверях і ключ від них був як у її сина,
так і у онука. Зазначені обставини ОСОБА_2  не спростовані.

За таких
обставин апеляційний суд вважає,  що
позовні вимоги органу опіки та піклування Калінінської районної в м. Донецьку
ради,  ОСОБА_2 ,  які діють в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_3,  про визнання права користування
квартирою та усунення перешкод у користуванні нею задоволенню не підлягають.

Апеляційний
суд вважає,  що позовні вимоги ОСОБА_1
про визнання неповнолітнього ОСОБА_3 таким,
що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1
підлягають задоволенню,  оскільки
матеріалами справи встановлено проживання неповнолітнього ОСОБА_3 за місцем
проживання його матері - ОСОБА_2  При
цьому днем вибуття слід вважати 1998 рік,
коли помер його батько ОСОБА_7. ,
який був прописаний у спірній квартирі.

Керуючись  ст.
ст.  303-304,  307,
309,  314, 316 ЦПК України,  апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Калінінського районного суду м. Донецька від 10 жовтня 2007 року скасувати. У
задоволенні позовних вимог органу опіки та піклування Калінінської районної в
м. Донецьку ради,  ОСОБА_2,  які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про визнання права користування неповнолітнім ОСОБА_3ом квартирою
АДРЕСА_1 та усунення перешкод у користуванні зазначеною квартирою відмовити.

5

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  орагну опіки
та піклування Калінінської районної в м. Донецьку ради про визнання ОСОБА_3
таким,  що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1 задовольнити.

Визнати
ОСОБА_3,  1993 року народження
таким,  що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1 з 1998 року.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців після
набрання законної сили рішенням апеляційного суду.