Справа №2-1232/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 лютого 2007р.
Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі   - головуючого- судді Ліхтанської Н.П. при секретарі - Олійник Н.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з позовної заяви,
позивач- фізична особа- суб"єкт підприємницької діяльності
1.11.2006 року уклала з відповідачем трудовий договір № 2769, згідно якого
відповідач була прийнята на роботу по виконанню обов"язків продавця
непродовольчих товарів,
було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, згідно з яким відповідач взяла на себе зобов'язання здавати
виручку, забезпечувати збереження товару, нести повну матеріальну
відповідальність за ввірений товар. Проте, при перевірці 13.11.2006р. була виявлена недостача товару на
1458 грн., за фактом якого був складений акт. Пояснити недостачу товару
відповідач не змогла. На пропозиції позивача погасити недостачу відповідач категорично відмовлялася, у зв'язку з
чим позивач змушена була звернутися до суду і просить стягнути з
відповідача матеріальні збитки в сумі 1458грн.

В судовому засіданні позивач
підтримав свої позовні вимоги в повному об'ємі, пояснивши, що з 1.11.2006р.
відповідач працевлаштувалася до неї реалізатором взуття і з нею був укладений договір про повну матеріальну
відповідальність. Потім позивачу стало відомо, що 11 і 12 листопада 2006р.
відповідач була на робочому місці в нетверезому стані, а 13 листопада при
перевірці в торговій палатці була виявлена недостача товару - 9 пар взуття на
суму 1458грн. Відповідач на роботу не ходить і борг не повертає.

Відповідач вдруге в судове засідання
не з'явився, заперечень проти позову не представив, причину неявки не
повідомив, і суд вважає за можливе розглянути справу згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК
України на підставі наявних документів.

Свідки ОСОБА_3,
ОСОБА_4пояснили, що ОСОБА_2 почала працювати реалізатором в листопаді 2006р.,
працювала не довго, вони помітили, що вона на робочому місці
знаходиться в нетверезому стані і про це вони сповістили позивача, а 13
листопада провели
перерахунок товару і виявили недостачу в сумі 1458грн.

Заслухавши
учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обгрунтованим і
таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач- фізична особа- суб"єкт
підприємницької діяльності- ОСОБА_1. 1.11.2006 року
уклала з відповідачем ОСОБА_2 трудовий договір № 2769, згідно якого відповідач
була прийнята на роботу по виконанню обов'язків продавця непродовольчих
товарів, 1.11.2006р.також було укладено договір про повну матеріальну
відповідальність,

2

згідно з яким
відповідач взяла на себе зобов'язання здавати виручку, забезпечувати збереження товару, нести повну матеріальну
відповідальність за ввірений товар, що підтверджується
копіями трудового договору № 2769 від 1.11.2006р., договору про повну матеріальну
відповідальність від 1.11.2006р.

При перевірці 13.11.2006р. була виявлена недостача товару, 9 пар взуття, на
1458 грн., що підтверджується складеним актом від 13.11.2006р.

Згідно ст. 131
ч.2 КЗпП України працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і
вживати заходів до запобігання шкоді.

Відповідно до п.п.5), 6) ч.1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть
матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації у випадку, коли шкоду
завдано недостачею, а також коли між працівником і підприємством, установою, організацією укладено письмовий договір про повну
матеріальну відповідальність

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмовий договір про повну
матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством,
установою, організацією з працівниками (що
досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади, або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням,
обробкою, продажем, перевезенням або застосуванням
у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт затверджується у порядку, який визначається
Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що
діями відповідача заподіяна шкода позивачу, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача
матеріальної шкоди в сумі 1458 грн.

Відповідно до
ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує
з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому
затрати, понесені позивачем на оплату держмита в
сумі 51 грн. та витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду
цивільних справ в сумі 30,0 грн. підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212-215,224-226 ЦПК
України, ст.ст. 131, 134, 13 5 -1 КЗпП України, суд

ВИРІШИ В:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 1458 грн.,
судові витрати в сумі 81 грн., а всього 1539 грн.

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський
міськрайонний суд.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути поданою протягом 10 днів з дня отримання його
копії.