Справа 22 ц - 22007 року
Головуючий у 1-й інстанції
Папаценко П.І. Доповідач Ігнатоля Т.Г.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня   2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г. суддів Кочегарової Л.М., Козлова О.М. при
секретарі Фік К.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні   в місті
Маріуполі     справу за позовом
ОСОБА_1    до ОСОБА_2    про розірвання договору купівлі-продажу,
стягнення    збитків та відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою позивачки на рішення    Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 09
червня 2006 року,-

встановила:

У червні 2004 року ОСОБА_1.
звернулася до суду з позовом до суб"єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2 про стягнення на її користь вартості набору меблів для кухні в розмірі 5348 грв., придбаного
у відповідачки 18.11.2002
року, у зв"язку з неналежною якістю проданого їй товару, неустойки в
розмірі 1497,44 грв.
станом на 3.06.2004 року,
відшкодування моральної шкоди 5000
грв., а всього 11845,44
грв.

У січні 2005 року позивачка
доповнила свої позовні вимоги позовом про розірвання договору купівлі - продажу набору
меблів для кухні, укладеного між нею та відповідачкою 18.11.2002 року.

У жовтні 2005 року позивачка
доповнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача неустойку за 366 днів в розмірі 19573,68 грв.і у
відшкодування моральної шкоди -10000
грв.

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 червня 2006 року у
задоволенні позову ОСОБА_1. до суб"єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2
про розірвання договору купівлі -
продажу, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивачка просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про
задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне
з"ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, на неправильне застосування норм матеріального права та
недоведеність обставин, які суд вважає встановленими.

Заслухавши суддю
доповідача, заперечення відповідачки та її представника, які просили відхилити
апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без зміни, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з частковим
задоволенням позову з таких підстав.

Відповідно до
ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним
є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих обставинах справи, на які сторони
посилаються як на

2

підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 18 листопада 2002 року між
постачальником - суб"єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_2 і замовником ОСОБА_1. був укладений договір,
у відповідності з яким постачальник зобов'язався протягом ЗО днів виконати
замовлення на виготовлення набору меблів для кухні вартістю 5348 грв.

В зазначений
договором строк позивачкою був внесений аванс в сумі 3800 грв і

остаточним
розрахунком проведена доплата в сумі 1548
грв.

Відповідачем
замовлення було виконане    з порушенням
строку договору і

тільки 4 лютого 2003 року    набір меблів для кухні    був встановлений за місцем

проживання
позивачки у квартирі №АДРЕСА_1 у м.
Маріуполі.

Зразу ж після
встановлення набору меблів, позивачкою ОСОБА_1. були виявлені недоліки, про які
вона неодноразово усно повідомляла відповідача, який на протязі 2003 року частково їх
усував.

13 квітня 2004 року ОСОБА_1.
пред"явила в письмовій формі претензію, яку відповідач отримав 22.04.2004 року, щодо
усунення недоліків. Однак, претензія залишилася без задоволення.

Відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами
існував не договір купівлі -
продажу, оскільки на момент укладення договору між сторонами товару не
існувало і виготовлення його повинно було здійснюватися за замовленням по
ескізу; що позивачка звернулася до відповідача з вимогами щодо усунення
недоліків за межами гарантійного терміну і, крім того, не надала суду достатніх
доказів про те, що зазначені нею недоліки товару виникли з вини відповідача.

Однак,
погодитись з такими висновками суду не можна, оскільки вони не відповідають
фактичним обставинам справи і не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до
ст.13 Закону України "Про захист прав споживачів від 12 травня

1991 року із змінами (
далі Закон), виробник (виконавець) забезпечує нормальну роботу

(застосування,
використання) товару (роботи, послуги), в тому числі   комплектуючих

виробів,    протягом
гарантійного       терміну,    встановленого       законодавством   або

нормативними
документами, а в разі їх відсутності -
договором .

Гарантійний
термін має зазначатися в паспорті на товар (роботи, послуги) або на його
етикетці чи в будь - якому
іншому документі, що додається до товару (роботи, послуги).

Стосовно товарів
( робіт, послуг),
на які гарантійні терміни не встановлено, споживач має право пред"явити
продавцю ( виробнику,
виконавцю) відповідні вимоги, якщо недоліки були виявлені протягом шести
місяців, а стосовно нерухомого майна -
не пізніше трьох років від дня передачі їх споживачеві

З матеріалів
справи вбачається,   і сторони цього не
заперечують, що споживач

ОСОБА_1.      зразу ж після встановлення меблів    в лютому 2003 року виявила

недоліки, на які
неодноразово в усній формі   звертала
увагу відповідача, а відповідач

частково їх
усував на протязі 2003 року. У
квітні 2004 року   позивачка звернулася   з

письмовою претензією до відповідача
щодо усунення недоліків.

З урахуванням
викладеного колегія суддів вважає, що висновки суду про те, що позивачка
протягом гарантійного строку не зверталася до відповідача, є необгрунтованими і
суперечать матеріалам справи.

Згідно з ч.І
ст.14 Закону споживач при виявленні недоліків чи фальсифікації товару протягом
гарантійного терміну в порядку та строки, встановлені законодавством, і на
підставі обов"язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм
вибором вимагати від продавця чи виготівника:

з

а) безоплатного усунення недоліків
товару або відшкодування   витрат на їх

виправлення споживачем чи третьою особою;

б) заміни на аналогічний товар належної якості;

в) відповідного зменшення його купівельної ціни;

г)  заміни на такий же товар іншої
моделі з відповідним    перерахуванням

купівельної ціни;

д) розірвання
договору та відшкодування збитків, яких він зазнав.

Відповідно    до
ч.12 ст.14 даного Закону та роз'яснень, які містяться у п.9

постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року (із змінами,
внесеними постановою від 25.05.1998
року №15) "Про
практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" ( далі постанова
від12.04.1996 року), зазначені у п.1 ст.14 Закону вимоги споживача про
застосування заходів захисту не можуть бути задоволені, коли продавець,
виготівник ( підприємство,
яке виконує їх функції) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок
порушення споживачем правил користування ним або його зберігання.

В матеріалах
справи містяться висновки судово -
товарознавчої експертизи, які свідчать про наявність виявлених недоліків
товару - набору
меблів для кухні (а.с. 83-86,178-181,305-308).

Відповідач не
надав доказів, що недоліки товару виникли внаслідок порушення позивачкою правил
користування  набором меблів.

Висновок суду
щодо відсутності підстав для розірвання договору у зв"язку з тим, що
недоліки набору меблів не є істотними є безпідставним.

Згідно з
п."д" ч.І ст.14 Закону підставою для розірвання договору та
відшкодування збитків є наявність виявлених недоліків взагалі. Наявність
істотних недоліків товару надає споживачу право звернення з претензією до
виробника за межами гарантійного строку.

Тому, в цій
частині позовні вимоги ОСОБА_1. про розірвання договору та стягнення вартості
товару обгрунтовані і підлягають задоволенню. Однак, стягненню на її користь
підлягає вартість набору меблів з урахуванням 15% її зносу, які визначені у висновку експертизи від 15.03.2006 року (а.с.179- 181), а саме, 4545, 80 грв.( 5348x15 %:100%=802,20; 5348 - 802,20=4545,80).

Відповідно до
ч.7 ст.14 Закону при пред"явленні споживачем вимоги про безоплатне
усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом 14 днів або за
згодою сторін в інший термін. За кожний день затримки усунення недоліків понад
установлений термін споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного
відсотка вартості товару.

У відповідності
з роз"ясненнями, які містяться у п.20 постанови від 12.04.1996 року при
вирішенні питання про відповідність та про наявність і розмір збитків,
заподіяних споживачеві у зв"зку з недоліками товару( робіт, послуг), суду
належить виходити як з загальних положень Закону, а також з умов укладеного
сторонами договору

Неустойка,
передбачена ч.7 ст.14 Закону, застосовується в разі пред"явлення
споживачем протягом гарантійного строку вимог про безоплатне усунення недоліків
товару, а на випадки затримки задоволення вимог споживача про вжиття інших
заходів захисту дія цієї норми не поширюється. Разом з тим, коли споживач у
зв"язку з невиконанням виготівником (
виконавцем, продавцем) його вимог про усунення недоліків товару змінює цей
захід захисту на інший, він не втрачає права на одержання зазначеної неустойки
за період, що передував такій зміні.

З матеріалів
справи вбачається , що
ОСОБА_1 звернулася до відповідача з письмовою претензією 13.04.2004 року щодо
усунення недоліків, які в передбачений Законом 14 денний термін не були усунуті.

4

3.06.2004 року позивачка,
замінивши свій захід захисту на інший, звернулася з додатковим позовом про
розірвання договору, оскільки недоліки товару не були відповідачем усунуті.

Таким чином,
колегія суддів вважає за необхідне задовольнити в цій частині позов ОСОБА_1.
частково, стягнувши на її користь неустойку за період, що передував такій
зміні, в розмірі 1497,44
грв. за період з 22.04.2004
року ( з дня
прийняття претензії відповідачем) до 3
червня 2004 року (до
дня звернення позивачки до суду).

Відповідно до
ст.24 Закону при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання про
відшкодування моральної (
немайнової) шкоди. Позивачка просила стягнути у відшкодування моральної
шкоди 10000 грв.

Колегія суддів
вважає, що в цій частині позов також підлягає частковому задоволенню і з
урахуванням обставин справи, заявлених вимог, характеру та обсягу моральних
страждань, наведених позивачкою, розмір моральної шкоди підлягає визначенню в
сумі 200 грв.

З урахуванням
викладеного, керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Жовтневого районного суду М.Маріуполя від 9
червня 2006 року
скасувати.

ПозовОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати
договір купівлі - продажу
набору меблів для кухні, укладений між ОСОБА_1. і ОСОБА_2 18 листопада 2002 року.

Стягнути
з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 вартість набору меблів для кухні з урахуванням 15% зносу в розмірі 4545,80

грв,
неустойку в розмірі 1497,44
грв за період з 22.04.2004
року до 3.06.2004 року, у

відшкодування
моральної шкоди - 200 грв? а
всього , 6243,24 грв.

Зобов'язати
ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 набір меблів для кухні.

Стягнути з
ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 59,50
грв.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двох
місяців з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо
до Верховного суду України.