РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18   квітня
2007   року  колегія
суддів   судової   палати
в   цивільних   справах апеляційного суду Закарпатської
області в складі:

головуючого
- Ігнатюк Б.Ю.

суддів -
Собослоя Г.Г., Белякова І.І.

при
секретарі - Байзат І.І.

за
участю   ОСОБА_1. та її представника
ОСОБА_2., відповідачки

ОСОБА_3.,
позивача ОСОБА_4. та його представника ОСОБА_5., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1. на
рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 жовтня 2006 року по справі за
позовом ОСОБА_4до ОСОБА_1, ОСОБА_3., ОСОБА_6. про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним рішенням зазначені позовні вимоги задоволено:
зобов'язано ОСОБА_1., ОСОБА_3. та її неповнолітнього сина ОСОБА_6. усунути
перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою:АДРЕСА_1шляхом не
перешкоджання зміщенню огорожі відповідно до п.1.4 рішення виконкому
Ужгородської міської ради народних депутатів від 27.05.1992 року №93 "Про
довиділення земельних ділянок" та п.6 рішення Ужгородської міської ради
від 16.04.2004 року № 284.

ОСОБА_1. оскаржила вказане рішення суду, порушила питання
про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні вимог
позивача.

Апеляційна
скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні апелянт, її представник та ОСОБА_3.
скаргу з наведених підстав підтримали.

Позивач
та його представник просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, учасників процесу та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.І ст.ЗОЗ ЦПК України під час розгляду
справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної карги зводяться до твердження
незаконності рішення Ужгородської міської ради № 93 від 27.05.1992 року/ надалі
-рішення №93/, яким позивачу було довиділено 65 кв. м. землі та п.6 рішення
Ужгородської міської ради від 16.04.2004 року за № 284 /надалі - рішення № 284/
про передачу у приватну власність позивачу земельної ділянки розміром 0.10 га
поАДРЕСА_1

З матеріалів справи вбачається, що рішення № 93 не є
незаконним: воно є чинним, оскільки яким-небудь компетентним органом не
відмінювалось.

Разом з цим у процесі апеляційного розгляду справи
представником апелянта надано суду витяг з рішення 4 сесії 5 скликання
Ужгородської міської ради від 23 листопада 2006 року № 103, згідно якого п.6
рішення № 284 визнано таким, що втратив чинність. Тобто на час розгляду справи
у апеляційному суді воно втратило юридичну силу і тому посилання в

Справа №
22ц-519/07.

2

В скаржуваному рішенні на зобов'язання відповідачів по
усуненню порушень, які відповідачі створювали позивачу у зв'язку.з наявністю
рішення № 284 не може залишатись в силі і в цій частині підлягає скасуванню.

Що ж стосується посилання в апеляційній скарзі на п.П
постанови Пленуму ВС України від 16 квітня 2004 року "Про практику
застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних
справ", то воно не заслуговує нй увагу, оскільки він стосується
роз'яснення порядку вирішення земельного спору у випадку спору між власником
або користувачем земельної ділянки та іншою особою, якій надано земельну
ділянку без попереднього її вилучення у позивача. В даному випадку такого спору
немає: апелянт є відповідачем, а не позивачем.

Стосовно твердження пропуску позивачем строку позовної
давності, то такий довід також не може бути прийнятий до уваги, оскільки ні в
суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції апелянтом не наведено
яких-небудь доказів його пропуску. Зі змісту апеляційної скарги слід зробити висновок
про те, що апелянт вважає, що строк позовної давності слід рахувати з часу
прийняття рішення №93, тобто з 1992 року. Але це є неправильно, оскільки
вказаним рішенням позивачу надані певні права, а строк позовної давності
відноситься до порушеного права.

Згідно ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суду ухвалює
рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни
рішення.

А тому,
керуючись ст.ст.307, 309, 314 ЦПК України, судова колегія

РІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 жовтня
2006 року змінити, виключивши з його резолютивної частини слова " та п.6
Рішення Ужгородської міської ради від 16.04.2004 року №284".

В решті
рішення залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили негайно та може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її ухвалення.