Справа № 2-596/07
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 грудня   2007 року.

Добровеличківський районний суд  Кіровоградської області в складі суду:

Головуючого    судді
Ведющенко В. В.

при секретарі
Самелюк О.О.

за участю позивача                                             ОСОБА_1

представника позивача                                        ОСОБА_2

представника відповідача                                     Кривошея А.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ  України в
Кіровоградській області про стягнення оплати за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 20.09.2007 року
звернувся  до суду з позовом до
Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області
(далі по тексту УМВС), про стягнення оплати за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, мотивуючи позов тим, що до 09 грудня 2004 він працював на
посаді оперуповноваженого в особливо важких справах Світловодського відділу по
боротьбі з організованою злочинністю при УМВС. Згідно наказу УМВС від 09 грудня
204 року за № 053 о/с він був звільнений з органів внутрішніх справ України на
підставі п.64 “ж” “Положення про походження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ України”. Не погодившись з рішенням начальника
УМВС, у квітні 2005 року позивач звернувся до суду з скаргою на його
неправомірні дії. Постановою Ленінського районного суду м.Кіровоград від 06
жовтня 2005 року в задоволенні адміністративного позову позивачу було
відмовлено. Означена постанова суду позивачем була оскаржена в апеляційному
порядку. 22 листопада 2005 року скаргу позивача задоволено та скасовано наказ
начальника УМВС за № 053 о/с. Постановою
суду апеляційної інстанції зобов”язано начальника УМВС  поновити позивача на посаді
оперуповноваженого в особливо важких справах Світловодського відділу по
боротьбі з організованою злочинністю при Управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в Кіровоградській області з 09 грудня 2004 року В касаційному
порядку, Вищий Адміністративний Суд України залишив постанову Апеляційного суду
Кіровоградської області без змін. З 22.11.2005 року, позивач поновлений на
попередній посаді.

12.02.2007 року позивач звернувся з рапортом до начальника фінансового
відділу УМВС про оплату коштів за час вимушеного прогулу, але отримав негативну
відповідь. Оскільки під час розгляду судом справи про поновлення на займаній
посаді позивача, вимоги щодо стягнення оплати за час вимушеного прогулу
позивачем не заявлялись, позивач вважає, що за ним залишилось право на
звернення до суду за захистом своїх порушених прав. При обчисленні відшукуваної
суми позивач  навів наступний розрахунок:
середньомісячний заробіток за останні два місяці 2004 року роботи перед
звільненням становить 3711 грн. ( листопад - 630,5 грн., грудень - 3080 грн.)
тому середньоденний заробіток складав - 86,30 грн. Період вимушеного прогулу
-11 місяців та 10 робочих днів. Відшукувана грошова сума за період вимушеного
прогулу, при розрахунку наведеному позивачем складає 21273 грн.

Крім цього позивач
посилається на те, що в зв”язку з незаконним звільненням  він переніс відчутні моральні страждання,
втратив нормальні життєві зв”язки і повинен був прикладати значні додаткові
зусилля для організації свого життя. Так протягом всього періоду до поновлення
його на посаді, він повинен був у судах різних інстанцій захищати свої порушені
права, що вимагало значних моральних зусиль та додаткових фінансових затрат на
отримання правової допомоги. Він фактично був позбавлений можливості отримання
в найближчий період пільгової пенсії за вислугу років. В цей же час йому
потрібно було додаткове навчання чи перекваліфікація для подальшого пошуку
роботи. Весь період  вимушеного прогулу
його сім”я була позбавлена можливості нормально існувати із-за недостатку
матеріального забезпечення. Так весь сімейний бюджет складався лише з
заробітної плати дружини, а на утриманні була ще й дитина 16-ти років. Закон
України “Про затвердження прожиткового мінімуму на 2005 рік” встановив, що
прожитковий мінімум для дітей віком 6-18 років складав 468 грн. в місяць, для
працюючих осіб -453 грн. в місяць, для непрацюючих  осіб - 423 грн. в місяць. Тобто за період
вимушеного прогулу його сім”я повинна була отримати в сімейний бюджет близько
15000 грн., а отримала лише близько 6000 грн. зарплати дружини. Позивач вважає,
що недоотримані для нормального життя 9000 грн. є виваженим розміром моральних
збитків, які слід стягнути з відповідача за його незаконне звільнення.

Позивач в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав повністю, та надав суду пояснення, яке відповідає
мотивації позовної заяви. Представник позивача ОСОБА_2, в судовому засіданні
позовні вимоги свого довірителя підтримав повністю.

Представник відповідача А.М.
Кривошея в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю , позов
заперечив, суду пояснив, що 06.10.2005 року постановою Ленінського районного
суду м.Кіровограда позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог.           19.10. 2005 року  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на дану
постанову в якій просив Апеляційний суд Кіровоградської області скасувати
постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.10. 2005 року і
ухвалити нову постанову, якою визнати незаконним наказ начальника УМВС України
в Кіровоградській області № 053 від 12.09. 2004 року про звільнення з ОВС за
власним бажанням, зобов”язати начальника УМВС України в Кіровоградській області
поновити  його на посаді оперуповноваженого
в особливо важливих справах Світловодського відділу по боротьбі з організованою
злочинністю при УМВС України в Кіровоградській області та виплатити йому
середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до ст. 24 Положення.

22.11. 2005 року апеляційний суд
Кіровоградської області постановив нове рішення, відповідно до якого постанову
Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.10. 2005 року скасував, та
виніс нову постанову, якою наказ начальника УМВС України в Кіровоградській області
№ 053 від 12.09. 2004 року про звільнення позивача з ОВС за власним бажанням
визнано незаконним та скасовано, та зобов”язано начальника УМВС України в
Кіровоградській області поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого в
особливо важливих справах Світловодського відділу по боротьбі з організованою
злочинністю при УМВС України в Кіровоградській області. Дана постанова ОСОБА_1
не оскаржувалась, до того ж відповідно до ст.168 КАС України він мав право
звернутись до суду з заявою про
додаткове судове рішення, якщо вважає, що щодо однієї із позовних вимог,
з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено
рішення.          Представником УМВС
України в Кіровоградській області постанову Апеляційного суду Кіровоградської
області  було оскаржено до Вищого
Адміністративного Суду України.     08.11.2006
року ухвалою Вищого Адміністративного Суду України Касаційна скарга УМВС
України в Кіровоградській області залишена без задоволення, а постанова
апеляційного суду Кіровоградської області від 22.11. 2005 року без змін.
Посилання позивача  на норми КзпП
України, представник відповідача вважає безпідставними оскільки, позивач
проходив службу в ОВС на підставі Закону України “Про міліцію” та “Положення
про проходження служби рядовим та начальницьким складом  ОВС ”, а не на підставі КзпП України, тому
посилання позивача на норми КЗпП України є безпідставним. Представник
відповідача вказує на те, що трудовий спір між ОСОБА_1 і УМВС вже розглянуто,
рішення Апеляційного суду Кіровоградської області УМВС  виконало в повному обсязі. Позовні
вимоги  про стягнення з УМВС на користь
позивача відшкодування моральної шкоди, представник відповідача,  вважає не обгрунтованими. Відповідно до п.2 Постанови
ПВСУ № 4 від 31.03. 1995 року “Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди”, відшкодування моральної шкоди здійснюється відповідно до спеціального
законодавства. Позивач проходив службу в ОВС на підставі Закону  України “Про міліцію” та Положення про  проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ, вказаними нормативними актами не передбачено
відшкодування моральної шкоди. Окрім цього представник відповідача вважає, що
позивачем не доведено вини та неправомірності діянь відповідача, які стали
підставою для відшкодування йому моральних збитків.

Свідок ОСОБА_3, суду пояснила, що вона
працювала головним бухгалтером відділу ОБОЗ при УМВС в 2004- 2005 рр. На
даний час працює в фінансово-економічному відділі  УМВС. Грошове утримання позивача за листопад
2004 року яке було йому виплачено складало 630,5 грн. В грудні 2004 року
позивачу була нарахована компенсація за невикористану відпустку  в сумі 2450,00 грн. і утриманий податок в
сумі 318,5 грн. В цьому ж місяці 2004 року було знято нарахування  в зв»язку з тим, що згідно до вимог положення
про проходження служби та наказу МВС від 01.11.2003 року (грошова компенсація
за невикористану відпустку виплачується
особам  рядового і начальницького  складу). В січні 2005 року наказ на
звільнення ОСОБА_1 до бухгалтерії підрозділу в якому він проходив службу не
надходив, тому грошову забезпечення в січні 2005 року продовжувалось  нараховуватись  і в цьому ж місяці була надана виписка з
наказу № 017 від 25.11.2004 року про
встановлення  позивачу  додаткових видів грошового забезпечення, яке
за січень складало 1164,75 грн. Грошове утримання за січень 2005 року
ОСОБА_1  отримано не було. Наказ про
звільнення його надійшов до бухгалтерії з затриманням, тому нарахування
грошового утримання позивача за січень 2005 року було знято з обліку і
подальших  розрахунків з ним не
проводилось.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника
відповідача, пояснення свідка, дослідивши письмові матеріали справи суд
вважає  встановленими наступні фактичні
обставини справи та відповідні їм правовідносини сторін:

Позивач  працював на посаді оперуповноваженого в
особливо важких справах Світловодського відділу по боротьбі з організованою
злочинністю при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в
Кіровоградській області.  Згідно наказу
УМВС України в Кіровоградській області від 09 грудня 2004 року за № 053 о/с
позивач звільнений з органів внутрішніх справ України на підставі п.64 “ж”
“Положення про походження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ України”. 22 листопада 2005 року постановою апеляційного суду
Кіровоградської області скасовано наказ начальника УМВС від 09 грудня 2004 року
за № 053 о/с і зобов”язано начальника УМВС поновити позивача на посаді
оперуповноваженого в особливо важких справах
Світловодського відділу по боротьбі з організованою злочинністю при
Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області з 09
грудня 2004 року. Вищим Адміністративним Судом України залишено постанову
апеляційного суду Кіровоградської області без змін (а.с.8). Позивач з
22.11.2005 року поновлений на попередній посаді. 12.02.2007 року позивач
звернувся з рапортом до начальника фінансового відділу УМВС України в
Кіровоградській області про допомогу вирішення питання оплати за час вимушеного
прогулу( а.с.10) та отримав негативну відповідь( а.с.13), яку було мотивовано
тим, що під час розгляду судом справи про поновлення на займаній посаді
позивача, вимоги щодо стягнення оплати за час вимушеного прогулу позивачем не
заявлялись. Означені обставини сторонами в процесі не  оспорюють ся.

При звільнені вихідна
допомога позивачу не виплачувалась. Після звільнення позивач не працював,
допомогу по безробіттю не отримував. Розрахунок позивача відшукуваної грошової
суми оплати за час вимушеного прогулу базується на довідці про заробітну плату
(а.с.11)  № 86 від 12.02.2007 року,
згідно до якої заробіток позивача за останні два місяці 2004 року роботи перед
звільненням становить: 3711 грн. (листопад 630,50 грн., грудень -3080, 50
грн.). З пояснень  допитаної в судовому
засіданні свідка  ОСОБА_3, судом
встановлено, що  в грудні 2004 року
позивачу було нараховано компенсацію за період
невикористаної відпустки, тому в довідці про заробітну плату було
вказано нарахування означеного нарахування з врахуванням в тому числі
щомісячного грошового утримання. При цьому, щомісячне грошове утримання
складало в грудні 2004 року 629,94 грн. Згідно довідки УМВС № 471 від
09.11.2007 року  заробітна плата позивача
в листопаді 2004 року складає 629,97 грн. та в грудні 2004 року складає 629,94
грн. Згідно до особового рахунку за 2004 рік за № 0644 на ім»я  майора міліції ОСОБА_1, нарахування  повного щомісячного грошового утримання
позивача в листопаді та грудні 2004 року становлять 630,50 грн.  щомісячно, отримана заробітна плата складає
548,00 грн. щомісячно (листопад, грудень 2004 року). При цьому стягнено податку
за кожний означений місяць  в сумі 81,97
грн. Позивач проходив службу в ОВС на підставі Закону України “Про міліцію” та
“Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом  України». Період вимушеного прогулу позивача
становить з 09 грудня 2004 року по 22 листопада 2005 року, що складає 11
місяців та 14 днів. Виходячи з обліку лицьового рахунку на ім.»я позивача за
період листопад -грудень 2004 року, середньомісячне грошове утримання складає
630,5 грн. Вираховуючи середньоденний заробіток позивача в цей період суд
застосовує наступний розрахунок : 630,5 грн.
х 12 місяців та  розділити на 365
календарних днів  що складає 20,73
грн.

Згідно “Порядку обчислення середньої заробітної плати” затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України”(далі по тексту Порядок) № 100 від
08.12.1995 року у випадку вимушеного прогулу у зв”язку з незаконним
звільненням, середньомісячна заробітна плата розраховується виходячи з виплат
за останні два календарні місяці роботи. П.п. « б» п.4  розділу ІІІ (виплати, що включаються  у розрахунок середньої заробітної плати)
означеного Порядку, при обчисленні
середньої заробітної плати  у всіх
випадках  її збереження згідно з чинним
законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за
невикористану  відпустку, матеріальна
допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога
тощо;).

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12. 1999
року № 13 “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” -
передбачені законодавством про працю, норми її оплати і порядок вирішення
спорів, не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб
(рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України “Про міліцію”, порядок та умови
проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби
особовим складом ОВС.

Відповідно до ст. 24
Положення Про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, у разі
незаконного звільнення або переведення на
іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх
справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). У разі поновлення на
роботі (посаді) орган, який  розглядає
трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і
начальницького складу середнього заробітку за час  вимушеного прогулу або різниці в заробітку за
час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Відповідно до п.2 Постанови ПВСУ № 4 від
31.03. 1995 року “Про  судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, відшкодування
моральної шкоди здійснюється відповідно до спеціального законодавства. Крім
того, згідно з п.5 зазначеної Постанови ПВСУ, необхідно в кожній справі
з”ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими
нормами вони регулюються чи допускає відповідне законодавство відшкодування
моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Відповідно до ст. 56
Конституції України, ст.1173 ЦК України, шкода, завдана особі незаконним
рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх
повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цих органів.

Аналізуючи  у справі докази, оцінюючи їх в сукупності суд
вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки, розрахунок
позивача про розмір середньомісячної заробітної платні, спростовується показам
свідка Драган Р., обліковими даними особового
листа на ім»я позивача, тому суд вважає, що  розмір середньомісячної заробітної плати
позивача за період листопада, грудня 2004 року складає 630,5 грн.
Вираховуючи  розмір середньомісячної
заробітної плати позивача, суд не враховує одноразової компенсації позивачу за
невикористану відпустку в сумі 2450 грн., яка була йому нарахована в грудні
2004 року. При обрахунку періоду вимушеного прогулу позивача внаслідок
незаконного звільнення,  суд грунтує свій
розрахунок  на періоді часу з 09 грудня
2004 року до 22 листопада 2005 року і цей період складає 11 (одинадцять)
місяців 13 (тринадцять) днів. Середньоденний заробіток позивача за період
листопада, грудня 2004 року складає 20,73 грн. Тому до стягнення на користь
позивача підлягає грошова сума за період вимушеного прогулу в розмірі  7204,99 грн.

Вирішуючи позовну вимогу  про
стягнення на користь позивача грошового виразу
завданої йому моральної шкоди, внаслідок незаконного звільнення та
вимушеного прогулу, суд вважає, що в даному випадку ця вимога задоволенню не
підлягає повністю, оскільки  спеціальним
законодавством, яке регулює прядок проходження служби в ОВС України, не
передбачено відшкодування службовцям ОВС такого виду шкоди.

Розв»язуючи питання розподілу судових витрат  по справі суд вважає за доцільне стягнути на
користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог витрати понесені
позивачем за інформаційно - технічне забезпечення  судового розгляду справи.

На підставі вище викладеного, керуючись ч.1 ст.18 Закону України “Про
міліцію”, п.24 Положення про проходження служби особовим складом ОВС України,
ст.23, ст.1173 ЦК України, п.2 Постанови ПВСУ № 4 від 31.03. 1995 року
“Про  судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, п.2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24.12. 1999 року № 13 “Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці”, п.п. « б» п.4
розділу ІІІ “Порядку обчислення середньої заробітної плати”
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України” № 100 від 08.12.1995
року,  ст. ст.212-215, 294  ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити частково.

Стягнути з Управління
Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області код 08592224,
р/р 0428, МФО 823016 ГУДК України
у Кіровоградській області, м. Кіровоград 25006 вул. Дзержинського 41 на
користь ОСОБА_1  ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя
АДРЕСА_1, смт. Добровеличківка, Кіровоградської області індивідуальний
індетифікаційний НОМЕР_1, оплату за час вимушеного прогулу з 09.12. 2004 року
до 22.11. 2005 року в розмірі 7204,99 грн.( сім тисяч двісті чотири гривень 99
коп.). В задоволенні позовних вимог про стягнення грошового виразу моральної
(немайнової) шкоди на користь позивача, відмовити за недоведеністю.

Стягнути з Управління
Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на користь
ОСОБА_1  ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1,
смт.Добровеличківка, Кіровоградської області моральну шкоду в розмірі 9000
гривень.

Стягнути з Управління
Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на користь
ОСОБА_1  витрати понесені позивачем на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу пропорційно до задоволених
позовних вимог в сумі 10,15 грн ( десять гривень 15 коп.).

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в
Кіровоградській області на користь держави, державне мито в сумі 72,05 грн.
(сімдесят дві гривні 05 коп.).

Рішення суду вступає в
законну силу  через десять днів з моменту
його проголошення в разі не надходження до суду першої інстанції в цей же строк
документів апеляційного провадження. Рішення суду може бути піддане
апеляційному оскарженню шляхом подачі до Апеляційного суду Кіровоградської
області через Добровеличківський районний суд, апеляційної скарги на протязі
двадцяти днів з моменту подачі до Добровеличківського районного суду заяви про
апеляційне оскарження рішення суду. Заява про апеляційне оскарження рішення
суду може бути подана до суду першої інстанції, який розглянув справу по суті
на протязі десяти днів з моменту проголошення рішення суду.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області                                                          В. В. Ведющенко