Справа № 22-398/07                                      Головуючий
Категорія:  14                                                                                 Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26   березня   2007   року   Колегія
суддів   Судової  палати
у   цивільних   справах апеляційного суду Львівської області
в складі:

Головуючого:
судді Кота І.Н.

Суддів: Богонюка
М.Я., Монастирецького Д.І.

При секретарі: Стружинській Л.М.

З участю:

розглянувши  в судовому засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною

скаргою    ОСОБА_1 та
її   представника    ОСОБА_2

на рішення Галицького районного
суду м. Львова від 01 грудня 2006 року, -

встановила:

Оскаржуваним
рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_3 про розірвання
договору довічного утримання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. та її представник ОСОБА_2 . просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги в повному
обсязі.

Апелянти покликаються на неправильне застосування судом
норм матеріального та процесуального права. Вважають, що суд неповно
з"ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не
відповідають дійсним обставинам справи.

Так, суд
фактично встановив факт неналежного виконання умов договору довічного утримання
відповідачем, однак відмовив в позові про його розірвання. Крім того,
встановлено, що позивачка, яка не отримала належної допомоги та догляду від
відповідачки, не бажає щоб та в подальшому доглядала за нею, що унеможливлює
виконання даного договору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання апеляційної
скарги, представника відповідачки на заперечення скарги, дослідивши матеріали
справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Згідно ст.744 ЦК України
за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій
стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину,
інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач
зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням (або) доглядом довічно.

У відповідності до ч.1 п.1 ст.755 ЦК України договір
довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від
його вини. Встановлено, що згідно договору довічного утримання, який був
укладений між сторонами 10
квітня 2006 року,
позивачка передала у власність відповідачки однокімнатну квартиру, що в
АДРЕСА_1, а відповідачка зобов'язувалась довічно утримувати позивачку, забезпечувати
її необхідним харчуванням, здійсненням догляду та необхідної допомоги, наданням
побутових послуг, забезпеченням належного відпочинку, забезпечення належними
лікувальними засобами. За відчужувачем зберігається право по життєво проживати
в відчужуваній квартирі. Встановлена грошова оцінка зазначених в цьому договорі
видів матеріального забезпечення на місяць, яка становить 200 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову про розірвання договору довічного
утримання, суд вірно виходив з положень глави 57 ЦК України, встановивши при цьому, що відповідач
добросовісно виконувала покладені на неї обов'язки, які зазначені в даному
договорі, надавала позивачці необхідний догляд та допомогу, нема витрати на її
лікування, дотримувалася вимог договору щодо розміру грошової оцінки видів
матеріального забезпечення позивачки. Вона і в подальшому бажає виконувати
умови договору та надавати догляд і допомогу позивачці.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований
матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст.303,307 ч.1 п.1, 308,
314 ч.1 п.1, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1та її представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржено до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
ухвалою законної сили.