Справа
№ 2-752/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2007 року     Голосіївський
районний суд м. Києва

у складі:головуючого судді           Нєсвєтової
Н.М.

при
секретарях Присяжнюк Т.М., Літоміній Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти Голосіївської районної
у м. Києві державної адміністрації, 3-я особа - спеціальна загальноосвітня
школа-інтернат №7 для дітей з важкими вадами мови, про поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2006 року позивач звернувся до суду з вказаним
позовом та просив скасувати наказ про його звільнення, поновити його на посаді
вихователя спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №7 для дітей з важкими
вадами мови, та стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного
прогулу, посилаючись на те, що 1 серпня 2006 року його було звільнено з роботи,
згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв"язку зі скороченням штату
працівників. Однак, він вважає, що його звільнення відбулося з порушенням вимог
діючого законодавства. А саме, на його думку, насправді скорочення штатів не
було, а директор школи таким чином позбавилась небажаного працівника, проявивши
упереджене ставлення до його особи. Крім того, вважає, що при скороченні штату
працівників він мав переважне право залишення на роботі, т.я. пропрацював у
школі 30 років, є ветераном праці, та на нього поширюється дія Закону України „
Про соціальний захист дітей війни".Вважає також, що профспілковий комітет
спецшколи-інтернату №7 дав згоду на його скорочення в його відсутність.

Крім того, просив стягнути з директора школи ОСОБА_2. у
відшкодування моральної шкоди, за розголошення лікарської таємниці, 1000 грн.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному
обсязі,просив його задоволити, а також поновити йому термін звернення до суду з
позовом про поновлення на роботі, оскільки пропустив його з поважних причин -
намагався поновити порушені права адміністративним шляхом.

Представник позивача також підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та послався на вище викладені обставини.

Представник відповідача та представник третьої особи в
судовому засіданні проти позову заперечували, вважають, що звільнення позивача
відбулося без порушення вимог чинного законодавства. Пояснили, що основним
критерієм при звільненні позивача у зв"язку зі скороченням штату
працівників була низька продуктивність його праці, пов"язана з
незадовільним станом здоров"я. Запропонувати йому іншу роботу можливості
не було у зв"язку з відсутністю вакансій, але про його вивільнення було
завчасно повідомлено державну службу зайнятості. Заперечують також проти
поновлення терміну на звернення до суду, оскільки вважають, що позивач
пропустив термін на звернення до суду без поважних причин.

Заслухавши
пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд
знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

2

Судом
встановлено, що згідно наказу №101 від 1.02.1965 року по Московському
районному відділу народної освіти м. Києва ОСОБА_1. було призначено на посаду
вихователя спецшколи-інтернату №7.

В подальшому
позивач працював вчителем математики, трудового навчання, а згідно наказу від
31.10.2005 року його було переведено на посаду вихователя у зв"язку зі
станом здоров"я.

Наказом №251-к
управління освіти Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від
16 травня 2006 року та наказом директора спеціальної загальноосаітньої
школи-інтернату №7 для дітей з важкими вадами мови №67-к від 30 травня 2006
року ОСОБА_1. звільнено з роботи з 01.08.2006 року у зв"язку зі
скороченням штату з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного
заробітку, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України.

04 серпня 2006
року позивач отримав повний розрахунок у зв"язку зі звільненням, в тому
числі - заробітну плату, матеріальну допомогу на оздоровлення на час літніх
канікул та вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, а також
трудову книжку.

Згідно ст. 40 п.
1 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений термін, може бути
розірваним власником чи уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації
виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства чи
перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності чи
штату працівників.

Згідно зі ст. 42
КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв"язку зі
змінами в організації випробництва і праці, переважне право на залишення на
роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією та продуктивністю
праці.

При рівних
умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі
надається іншим категоріям працівників, і в тому числі - працівникам з тривалим
безперервним стажем роботи на даному підприємстві, установі, організації,
особам, в сім'ї' яких немає інших працівників з самостійним заробітком, а також
іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Згідно ст. 43
КЗпП України, розірвання трудового договору по ініціативі власника чи
уповноваженого ним органу на підставах, передбачених п.1 ст. 40 КЗпП України,
може бути здійснено лише по передній згоді виборного органу первинної
профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно ст. 49-2
КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджують не пізніше,
ніх за два місяці. Одночасно з попередженням працівнику пропонують іншу роботу
на тому ж підприємстві чи організації. При відсутності роботи по відповідній
професії чи спеціальності, власник, чи уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про вивільнення працівників з зазначенням
професій.

Наказом
директора школи-інтернату №7 для дітей з важкими вадами мови №28 від 05 квітня
2006 року „ Про комплектування класів та виховних груп інтернатного закладу на
2006-2007 навчальний рік" було проаналізовано роботу шкільної
медико-педагогічної комісії про кількість учнів, яким рекомендовано продовжити
навчання в загальноосвітніх закладах, та постановлено затвердити мережу класів
та виховних груп на 2006-2007 навчальний рік. У зв"язку зі скороченням
контингенту учнів, розглянути питання про скорочення чисельності педагогічних
працівників на засіданні шкільного профспілкового комітету та порушити
клопотання перед районним управлінням освіти про скорочення штатів педагогів
інтернатного закладу.

Наказом
Управління освіти Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації №
181-к від 06 квітня 2006 року „ Про скорочення штатів педагогічних працівників
спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №7 для дітей з важкими вадами
мови", директора школи-інтернату №7 зобов"язано вирішити питання про
скорочення штатів педагогічних працівників навчального закладу з дотриманням
ст. 42,

3

ст. 43 КЗпП України,
попередити працівників, які підлягають звільненню, відповідно до чинного
законодавства. Головного спеціаліста управління освіти ОСОБА_3. зобов'язано
повідомити Голосіївський районний центр зайнятості населення м. Києва про
вивільнення педагогічних працівників спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернату №7.

Згідно з витягом
з протоколу №74 спільного засідання профспілкового комітету та адміністрації
спецшколи-інтернату №7 від 06 квітня 2006 року, на засіданні за поданням
директора школи розглянуто питання про комплектування школи-інтернату №7 на
2006-2007 навчальний рік та скорочення штатів педагогічних працівників. Було
обговорено 25 кандидатур педагогічних працівників. При визначенні кандидатур на
звільнення адміністрація школи-інтернату та профспілковий комітет керувались
кваліфікацією та продуктивністю праці працівників, на звільнення пропонувались
особи, які за віком та станом здоров"я вже не можуть працювати на повну
ставку, просять менше навантаження, мотивуючи тим, що їм важко працювати

На засіданні
було одноголосно проголосовано:
підтримати подання адміністрації про скорочення 12 працівників - 8 осіб
вихователів та 4 особи - педагоги. В тому числі було дано згоду на звільнення
ОСОБА_1. у зв"язку зі скороченням штату працівників.

Згідно з витягом
з протоколу №75 засідання профспілкового комітету спецшколи-інтернату №7 від 10
квітня 2006 року, відбулось ще одне засідання, на якому була присутня
адміністрація школи, представник профспілки працівників освіти Голосіївського
району м. Києва та запрошені члени педагогічного колективу закладу. На
вказаному засіданні головою профспілкового комітету школи було повідомлено про
скорочення штатів та про те, що на засіданні 06.04.2006 ПК дав згоду на
скорочення конкретних працівників, враховуючи продуктивність праці та
кваліфікацію кожного з них. В протоколі зазначено, що працівники, які не комплектуються
на 2006-2007 навчальний рік, і ОСОБА_1. в тому числі, ознайомлені з рішенням
профспілкового комітету.

Згідно з актом
від 10 квітня 2006 року, складеним та підписаним адміністрацією та
представниками профспілкового комітету школи, ОСОБА_1. попереджено про те, що
він не комплектується на 2006-2007 рік у зв"язку із скороченням мережі
класів та виховних груп.

Документом, який
носить назву :"Мережа класів на 2006-2007 н.р." та затверджений
підписом директора школи і завірений печаткою щколи підтверджується, що 10.04.
2006 року ОСОБА_1 був попереджений про звільнення, про що власноручно
розписався.

Таким чином,
судом безперечно встановлено, що в спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті
№7 для дітей з важкими вадами мови перед початком 2006-2007 навчального року
дійсно відбулося скорочення штатів, про що позивача було завчасно повідомлено,
а його звільнення узгоджено з профспілковим комітетом школи.

Будь-яких
доказів про упереджене ставлення до нього директора школи позивач не надав.
Його посилання на ту обставину, що він має переважне право перед іншими
працівниками на залишення на роботі, оскільки є ветераном праці та на нього
поширюється дія Закону України „ Про соціальний захист дітей війни", є
безпідставними і не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки зазначені ним
обставини враховуються при наданні переважного права на залишення на роботі
лише при рівних умовах продуктивності праці та кваліфікації. З пояснень
представників відповідача та третьої особи, а також матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що при визначенні кандидатури позивача на звільнення бралась
до уваги низька продуктивність його праці у зв"язку з віком та станом
здоров"я.

Так,
представник відповідача пояснив, що за станом здоров"я ОСОБА_1 часто
пропускав робочі дні, міг раніше піти з роботи, або запізнитись на роботу,
неякісно і невчасно складав навчальні плани, мав місце випадок, коли під час
його чергування дитина отримала травму. Зазначені пояснені підтверджені
медичною довідкою про стан здоров"я ОСОБА_1. від.

4

Довідкою про кількість пропущених днів у зв"язку з
хворобою, доповідними записками та поясненнями позивача на ім"я директора
школи. Сам позивач в судовому засіданні не заперечував наявності зазначених
обставин.

З огляду на викладене, суд вважає, що звільнення позивача
відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

Щодо вимог позивача про стягнення з директора школи
ОСОБА_2. у відшкодування моральної шкоди, за розголошення лікарської таємниці,
1000 грн., суд вважає, що вони є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах
трудового законодавства, а тому відмовляє в їх задоволенні.

Відповідно до вимог ст.233 КЗпП України працівник може
звернутися до суду з заявою у справах про звільнення в місячний строк, з дня
вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом
встановлено, що позивачем пропущений вказаний строк для звернення до суду.

Проаналізувавши доводи позивача щодо причин пропуску
процесуального строку, суд вважає, що клопотання позивача про поновлення
пропущеного терміну на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, не
підлягає задоволенню, оскільки останній не надав будь-яких доказів того, що цей
термін було пропущено ним з поважних причин.

При цьому суд також вважає, що звернення позивачем за
захистом своїх прав до адміністративних органів не є підставою для поновлення
вказаного строку відповідно до вимог ст.234 КЗпП України.

Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази у їх
сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність
позовних вимог, таких, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40 п.1, 42, 43,
49-2, 231, 233, 234 КЗпП України, ст. ст. 3,10,11. 14, 57, 58, 60,208,209,213,
214,215,218,223 ЦПК України, суд:

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління освіти
Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа -
спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №7 для дітей з важкими вадами
мовлення про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу- відмов йти.

Рішення
може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний
суд м.Києва протягом 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження в
десятиденний термін.