АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2007 року колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області
у складі:

Головуючого
-Куцина М. М.  суддів: Чужа Ю. Г. Боднар
О. В.

при  секретарі -     відповідача     ОСОБА_2
та його представника ОСОБА_3,  та представника позивача ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 2 липня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна,

встановила:

У    січні 2007
року    ОСОБА_3 звернувся з позовом
до ОСОБА_2 про витребування майна.

В якому
зазначав,  що він на підставі договору
купівлі-продажу від 12 травня 1997 року придбав у
приватного підприємця «Рукшин» верстат токарний вартістю 1750 гривень,  який був у користуванні.

Позивач
у 1997 року
передав по усному договору відповідачу в безоплатне тимчасове користування
верстат токарний. Оскільки в грудні 2006
року цей верстат йому став необхідним,
він звернувся до відповідача з письмовою вимогою повернути,  проте відповідач відмовився повернути йому
цей верстат.

Позивач
у місцевому суді,  посилаючись на
зазначені в позовній заяві обставини,  просив
зобов'язати ОСОБА_2 повернути верстат токарний,
стягнути з відповідача на його користь судові витрати: про оплату
правової допомоги адвоката в розмірі 500
гривень.

Рішення
Ужгородського міськрайонного суду від 2
липня 2007 року
позов задоволено,  зобов'язано ОСОБА_2
повернути ОСОБА_3 верстат токарний,
придбаний ОСОБА_3 у ПП «
Рукшин» за накладною за №112
від 12 травня 1997 року.

В
апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду
першої інстанції як незаконне і таке,  що
постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права і
постановити нове рішення ,  яким   відмовити в
задоволенні позову

В суді
апеляційної інстанції відповідач та його представник апеляційну скаргу
підтримали в повному обсязі.

Представник
позивача апеляцію вважає безпідставною,
а рішення суду законним та обґрунтованим.

Справа №: 22ц-1675/07                                                         Номер
рядка статистичного звіту: 11

Головуючий у
першій інстанції: Семерак І. О. Доповідач: Куцин М. М.

2

Заслухавши
промови осіб,  які взяли участь у
розгляді справи,  дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно
до ч. 1  ст.  303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність
і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без
змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи
в задоволенні позову,  місцевий суд
виходив з того,  що позивач по справі у 1997 році передав по
усному договору відповідачу в безоплатне тимчасове користування верстат
токарний,  а відповідач у свою чергу
зобов'язався повернути той же токарний верстат. Оскільки позивачу в грудні 2006 року цей верстат
став необхідним,  він звернувся до
відповідача з письмовою вимогою повернути,
проте відповідач відмовився повернути йому цей верстат.

Відповідно
до ч.2  ст.  386
ЦК України власник,  який має підстави
передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою,  може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій,  які можуть
порушити його право,  або з вимогою про
вчинення дій запобігання такому порушенню.

Із
матеріалів справи вбачається,  що позивач
звертався 18 грудня 2006 року з письмовою
вимогою до відповідача повернути йому цей верстат.

Отже,  місцевий суд виходив з того,  що між сторонами виникли цивільно-правові
відносини,  які охоплюються правилами  ст. 324 ЦК
України (в редакції 1963
року): за договором безоплатного користування майном одна сторона
зобов'язується передати або передає майно у безоплатне тимчасове користування
другій стороні,  а остання зобов'язується
повернути те ж майно.

Відповідно
до п.4 абз. 2 «Прикінцевих
і перехідних положень» Цивільного кодексу України 2003 року,  цивільні відносини,  які виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України,  положення цього
кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків,  що виникли або продовжують існувати після
набрання ним законної сили.

Таким
чином,  місцевий суд правильно застосував
положення п.2 ч.1  ст. 3 99 ЦК України про
те,  що право володіння припиняється у
разі витребування майна від володільця власником майна.

Розглядаючи спір,
судова колегія вважає,  що
районний суд повно і всебічно дослідив та оцінив обставини справи,  надані сторонами по справі,  правильно визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон,  який їх регулює.

Із
матеріалів справи,  зокрема,  з накладної від 12 травня 1997 року за №112 вбачається,  що відповідач придбав за 1750 гривень верстат
токарний у ПП «Рукшин».

Відповідачем по
справі як у місцевому суді,  так і
апеляційному суді визнається факт того,
що позивач у 1997
році передав йому за усним договором у безоплатне користування верстат токарний,  а позивач у свою чергу зобов'язався на цьому
токарному верстаті виготовляти йому необхідні деталі безкоштовно.

3

Відповідачем
по справі заперечується повернення цього верстату позивачу з причин того,  що він у 1997 році для приведення в експлуатацію цього верстату провів
його ремонт та витратив для цього значні грошові кошти і багато безоплатно
виготовлював позивачеві продукції.

Відповідачем
по справі з заперечується факт того,  що
позивач по справі 18 грудня 2006 року звертався
до відповідача з вимогою про повернення його верстату у зв'язку з необхідністю.

Відповідач
в суді апеляційної інстанції ствердив,
що позивач за виготовлення ним трьох пилорам,  верстату для виготовлення стінних
блоків,  верстату для виготовлення
тротуарної плитки провів за це з ним оплату.

Зокрема,  факт передачі позивачем відповідачеві
токарного верстата в тимчасове користування стверджуються постановою
Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області від 10 жовтня 2006 року
про відмову в порушення кримінальної справи щодо відповідача та поясненнями
відповідача,  які містяться в цих
матеріалах на (а с. 5),  в яких він
визнає факт,  що отримав в тимчасове
користування цей верстат,  однак він
рахує ,  що виготовив для позивача значну
кількість деталей ,  а тому цей верстат
належить йому на праві приватної власності.

Отже,  позивач ОСОБА_2 повинен був довести ті
обставини,  на які він посилався як на
підставу своїх заперечень,  що є його
обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за  ст.  10
ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагальності процесу,  роз'яснював відповідачеві його права та
обов'язки.

На
підставі наведеного судова колегія вважає,
що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те,  що ОСОБА_3 як власник зазначеного верста токарного,  який він передав відповідачеві за уЄним
договором у безоплатне тимчасове користування,
вправі ставили перед судом питання його витребування.

Доводи
позивача про те,  що суд першої інстанції
не прийняв' до уваги і не допитав його свідків для підтвердження поданих ним
заперечень,  не ґрунтуються на
законові,  оскільки місцевий суд дане
клопотання відхилив,  при цьому не
допустив порушень норм процесуального права,
оскільки відповідачем ставилося клопотання про допит цих свідків з
обставин,  які не стосувалися предмету
позову.

З
врахуванням наведеного судова колегія вважає,
що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав
для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись  ст.
ст.  307,
308 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 -відхилити.

Рішення
Ужгородського міськрайонного суду від 2
липня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили,  шляхом подачі скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.