Справа № 22 - 2425
у 1-й інстанції:Бужак Н.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ України

20 грудня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.
Києва в складі: головуючого - судді Чобіток А.О.. суддів -, Українець Л.Д.,
Матвєєвої О.А. при секретарі - Мороз Ю.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада
2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної спеціальної (воєнізованої)
аварійно-рятувальної служби Міністерства України з надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи,третя
особа:ОСОБА_2,про визнання наказів незаконними,поновлення на роботі,стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу,стягнення моральної шкоди,-

встановила:

В березні 2006
року ОСОБА_1.пред»явив позов до Державної спеціальної (воєнізованої)
аварійно-рятувальної служби Міністерства України з надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи про зняття
догани,оголошеної йому наказом № 191 від 23 грудня 2005 року та стягнення
моральної шкоди. В подальшому позивач збільшив свої вимоги і просив визнати
незаконним наказ №15 від 26 квітня 2006 року про оголошення йому догани та
наказ № 82-к від 26 квітня 2006 року про його звільнення по пункту 1 статті 40
КЗпП України.

На підставність
вимог зазначав, що з  2001 року працював
на посаді заступника начальника
Державної спеціальної (воєнізованої) аварійно-рятувальної служби
Міністерства України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи (далі -ДСВАРС).

23 грудня 2005
року безпідставно йому було оголошено догану за зволікання у розгляді звернення
водолаза Керченського МРРКЦ Кудрі С.Г. про невиплату одноразової винагороди за
перебування під водою 10000 годин, оскільки порушень терміну розгляду і
зволікань вказаної заяви з його боку не було допущено.

Крім того вважав
незаконним притягнення його до дисциплінарної відповідальності наказом №15 від
26 квітня 2006 року за відмову від виконання обов»язків голови комісії для
здійснення процедури припинення юридичної особи ДСВАРС,що реорганізується.
Вказував,що відповідач тільки за його згодою міг призначити його головою
вказаної комісії,оскільки суттєво змінювалися його трудові обов»язки.

Посилаючись на
незаконність його звільнення наказом №82-к від 26 квітня 2006 року,позивач
вказував,що наказом МНС України №272 від 18.10.2005 року вирішено провести
реорганізацію регіональних спеціальних(воєнізованих)аварійно-рятувальних
загонів ДСВАРС шляхом виділення їх із складу відповідних центрів та надати
статус юридичної особи з 01 січня 2006 року. Наказом МНС України №389 від 12.12.2005
року реорганізація ДСВАРС повинна бути відбутися шляхом створення до 1 січня
2006 року на базі Головного управління ДСВАРС органів управління та окремих
управлінь з забезпечення безпеки на водних об»єктах та об»єктах туристичної

діяльності,Центрального,східного,західного та південного
регіональних спеціальних аварійно-спеціальних загонів. Правонаступником ДСВАРС
визначено було Штаб ДСВАРС у частині,що стосується Головного управління
ДСВАРС,що реорганізується. Наказом №185 від 14.12.2005 року було припинено
юридичну особу ДСВАРС МНС України,що реорганізується,а наказом №183 від
14.12.2005 року ДСВАРС було зобов»язано попередити під підпис працівників
Головного управління,регіональних загонів про реорганізацію та наступне
вивільнення через 2 місяця з дня попередження у разі неможливості
працевлаштування з дотриманням вимог ч.3,4 ст. 32 КЗпП України. Проте його було
звільнено без законних підстав та з порушенням відповідачем установленого
законом порядку звільнення за ст. 40 п.1 КЗпП України,а саме недотримання
відповідачем 2-х місячного строку попередження про звільнення та не
повідомлення його про наявність усіх вакантних посад.

Відповідач
заперечував проти позову,посилаючись на безпідставність позовних вимог,оскільки
при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності за вказані
проступки та при звільненні позивача з зазначеної посади були дотримані
відповідні вимоги закону.

Рішенням
Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2006 року позов
задоволено частково. Постановлено визнати незаконними наказ №191 від 23 грудня
2005 року та наказ №15 від 26 квітня 2006 року про накладення на позивача
дисциплінарних стягнень у вигляді догани.

Відмовлено
позивачу у задоволенні позову щодо поновлення на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній
скарзі позивач просить скасувати рішення в частині відмови в позові про
поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове, яким задовольнити його
вимоги в цій частині. Посилається на порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Вислухавши
доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до
п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк,
а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Як вбачається з
матеріалів справи наказом ДСВАРС №82-к від 26 квітня 2006 року ОСОБА_1 був звільнений з
посади заступника начальника ДСВАРС Головного управління ДСВАРС в зв»язку з
реорганізацією ДСВАРС по пункту 1 статті 40 КЗпП України. Встановивши той
факт,що дійсно в ДСВАРС відбулась реорганізація відповідно до наказу МНС
України №389 від 12.12.2005 року шляхом створення до 1 січня 2006 року на базі
Головного управління ДСВАРС органів управління та окремих управлінь з
забезпечення безпеки на водних об»єктах та об»єктах туристичної діяльності,
Центрального,східного,західного та південного регіональних спеціальних
аварійно-спеціальних загонів і правонаступником ДСВАРС визначено було Штаб
ДСВАРС у частині,що стосується Головного управління ДСВАРС,що.
реорганізується,суд першої інстанції не звернув уваги на порушення відповідачем
порядку звільнення позивача з вказаних підстав,передбаченого ст. 49-2 КЗпП
України.

Відповідно до зазначеної норми закону про наступне
вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці
враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку зі змінами в
організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Встановленого
незважаючи на наказ №183 від 14.12.2005 року про попередження працівників
Головного управління регіональних загонів ДСВАРС про наступне звільнення,
позивач не був попереджений про звільнення з займаної посади,як це вимагає
наведена норма закону.

З наданих
позивачем листків непрацездатності вбачається, що, починаючи з 26.12 2005 року
по 25.04.2006 року він був відсутній на роботі в зв»язку з хворобою.При цьому з
10.01.2006 року він перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному
відділенні лікарні №15 м. Києва.

В зв»язку з цією
обставиною належить критично поставитись до акту від 10.01.2006 року, наданому
відповідачем про відмову позивача від ознайомлення з наказом №183 від
14.12.2005 року про попередження працівників Головного управління регіональних
загонів ДСВАРС про наступне звільнення та штатним розписом штабу ДСВАРС,
оскільки інших доказів щодо присутності позивача на роботі та виконання своїх
обов»язків в цей день відповідач не надав.

Крім того
відповідачем не надано будь-яких підтверджень щодо запропонування позивачу
вакантних посад, відповідно до вимог закону.

Таким чином
викладені обставини свідчать про те, що позивача було звільнено з порушенням
установленого законом порядку, а тому висновок суду першої інстанції в частині
правомірності звільнення позивача з займаної посади не відповідає дійсним
обставинам справи,а тому рішення суду першої інстанції в частині відмови цих
позовних вимог підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення.

Оскільки на
даний час ДСВАРС Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій в ЄДРРОУ
значиться юридичною особою і правонаступником Головного управління ДСВАРС є
Штаб,як визначив відповідач у вищезазначених наказах, колегія суддів вважає за
можливе поновити позивача на роботі на посаді заступника начальника Штабу
ДСВАРС та відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.04.2006року по 20 грудня 2007
року у розмірі 135 446грн.21 коп.

Статтею 237-1
КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику,якщо порушення його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів
вважає, що відповідач своїми діями, які стосуються незаконного звільнення
позивача, останньому спричинив моральну шкоду,яку зобов»язаний
відшкодувати.

З урахуванням
всіх обставин, за яких позивач був позбавлений законних прав на працю, характер
та обсяг страждань, яких зазнав позивач, колегія суддів вважає за можливе
стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Керуючись ст.
ст.304,307,309,314,316, ЦПК України,колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2006 року скасувати в
частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1. до Державної спеціальної
(воєнізованої) аварійно-рятувальної служби Міністерства України з надзвичайних
ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи
про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,відшкодування моральної шкоди і в означеній частині ухвалити нове
рішення наступного змісту:.

Позов ОСОБА_1 до
Державної спеціальної (воєнізованої) аварійно-рятувальної служби Міністерства
України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи про поновлення на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Поновити ОСОБА_1
на роботі на посаді заступника начальника штабу Державної спеціальної
(воєнізованої) аварійно-рятувальної служби Міністерства України з надзвичайних
ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської
катастрофи,що є правонаступником Головного Управління Державної спеціальної
(воєнізованої) аварійно-рятувальної служби Міністерства України з надзвичайних
ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської
катастрофи.

Стягнути з
Державної спеціальної (воєнізованої) аварійно-рятувальної служби Міністерства
України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 135446 грн.21 коп.

Стягнути
з Державної спеціальної (воєнізованої) аварійно-рятувальної служби Міністерства
України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Стягнути з
Державної спеціальної (воєнізованої) аварійно-рятувальної служби Міністерства
України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи в доход держави державне мито у розмірі 1354 грн.46
коп.

Рішення в
частині поновлення ОСОБА_1.на роботі та стягнення одномісячного середнього
заробітку у розмірі 7763 грн. підлягає негайному виконанню.

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили.