Справа 22ц -1148/2007 р.                      Головуючий
в 1 -ій інстанції Гордійко ЮГ.
цивільна.                                Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15
серпня 2007 року.                       Апеляційний
суд Чернігівської області

в
складі: головуючого - судді Литвиненко І.В., суддів Бобрової І.О., Смаглюк
Р.1.,

при секретарі
Вареник О.М.,

з участю
представників позивачки, відповідача, третьої особи,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Чернігівської
області в м. Чернігові апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення
Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення,
як необгрунтоване і незаконне, і постановити нове рішення про задоволення
позову з таких підстав.

В вересні 2006 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом про визнання недійсним заповіту її покійного чоловіка ОСОБА_3,
посвідченого 18 листопада 2002 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 за реєстровим
№ 11581, на користь відповідача ОСОБА_2, мотивуючи наступним. її чоловік
ОСОБА_1, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1, за життя зловживав спиртними напоями, вів
неадекватно, пропивав речі, одного разу вдарив матір, не розуміючи своїх дій,
будучи тяжко хворим, він продовжував зловживати спиртними напоями, йому в цьому
допомагав відповідач Запирич, який часто приносив чоловікові спирні напої.
ОСОБА_3 був визнаний інвалідом першої групи, потребував стороннього догляду,
який здійснювали вона та мати чоловіка ОСОБА_5 Скориставшись їх відсутністю,
Запирич з метою отримання кімнати АДРЕСА_1, що належала на праві приватної
власності ОСОБА_1, організував складення на його користь заповіту. Оскільки
покійний ОСОБА_3 перебував в такому стані, що не розумів значення своїх дій, не
міг керувати ними, вів себе неадекватно, постійно перебував у стані
алкогольного сп"яніння, позивачка ОСОБА_1 просила визнати заповіт
недійсним.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від
16 травня 2007 року в позові відмовлено. Суд першої інстанції прийшов до такого
висновку з наступних підстав. Після смерті ОСОБА_1, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,
відкрилася спадщина у вигляді кімнати АДРЕСА_1. ОСОБА_1 18 листопада 2002 року
заповів вказану кімнату відповідачу ОСОБА_2. Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 23 травня 2006 року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Чернігівської області від 4 вересня 2006 року, визнано право
власності на 3/4 частини вказаної кімнати в порядку спадкування за заповітом за
відповідачем Запиричем, за ОСОБА_5/ матір"ю померлого/ -на 1/4 частину
цієї кімнати як на обов'язкову частку спадщини. ОСОБА_1 визнана такою, що не
має права на обов'язкову частину спадщини. Оскільки, виходячи з вказаного
рішення суду, позивачка ОСОБА_1 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3, вона не
є належним позивачем.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть
бути підтверджені іншими засобами доказування. Позивачка ОСОБА_1 відмовилася
оплатити призначену судом посмертну судово-психіатричну експертизу щодо стану
заповідача на момент посвідчення заповіту. Пояснень представника позивачки
ОСОБА_6 щодо психічного стану ОСОБА_1 недостатньо для задоволення позову. Тому
в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка вказане рішення вважає незаконним та
необгрунтованим з таких підстав. Судом постановлено рішення в порушення вимог
ст. 169 ЦПК України у відсутності позивачки та її представника, які не подавали
заяви про розгляд справи без них, були відсутні в судовому засіданні з поважних
причин. Суд не взяв до уваги ту обставину, що внаслідок тяжкого матеріального
становища позивачка не могла оплатити посмертну судово-психіатричну експертизу,
проігнорував вимоги постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня
1997 року „Про судову експертизу" про обов'язкове призначення в даному
випадку експертизи, відмовив позивачці у звільненні від судових витрат за
проведення цієї експертизи, безпідставно відмовив про допит свідків як на
підставу заявлених позовних вимог. Незрозумілою є позиція суду відносно того,
що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки її права як спадкоємця не порушені,
виходячи з рішення суду від 23 травня 2006 року. Допущені судом порушення процесуального
права привели до ухвалення незаконного рішення, тому просить його скасувати і
постановити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення
сторін, третьої особи, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачка ОСОБА_1
оспорює дійсність заповіту з тих підстав, що на час його укладення заповідач
ОСОБА_3 не усвідомлював
значення своїх дій та / або/ не міг керувати ними, тобто відповідно до ст.225 ЦК України.
Позивачка ОСОБА_1 зобов'язана довести обставини, наявність яких є підставою для
задоволення позову.

Твердження представника позивачки відносно психічного
стану померлого на момент укладення та посвідчення заповіту станом на 18
листопада 2002 року не є достатніми та допустимим доказами. Тому суд першої
інстанції обґрунтовано послався на ч.2 ст. 59 ЦПК України та п.10 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року „Про судову
практику в справах про визнання угод недійсними". Відсутність висновку
посмертної судово-психіатричної експертизи щодо психічного стану заповідача на
момент посвідчення заповіту свідчить про відсутність підстав визнавати його
таким, що він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними станом
на 18 листопада 2002 року. За таких обставин висновок суду щодо відсутності
підстав визнати заповіт ОСОБА_3 недійсним відповідає встановленим судом
обставинам справи і нормам ЦК
України. Посилання позивачки на ст.ст. 1224, 1233, 1257 ЦК України не
обґрунтовують її вимог, оскільки доказів, що волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі, що існують підстави для усунення особи від
спадкування, суду не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують вказаний висновок суду. Як
вбачається з журналу судового засідання 17 квітня - 16 травня 2007 року
представники позивачки були присутні в судовому засіданні, їх відсутність 16
травня 2007 року не свідчить про порушення судом ст. 169 ЦПК України.

Суд першої інстанції відмовив в позові на підставі ст.ст. 215, 225 ЦК України,
незалежно від того, що обговорював питання про те, чи є ОСОБА_1 належним
позивачем.

Питання щодо призначення та проведення посмертної судово-психіатричної
експертизи вирішено судом відповідно до вимог ЦПК України. Вирішення питань
щодо відстрочки чи розстрочки судових витрат, зменшення їх розміру чи
звільнення від їх оплати відповідно до ст. 82 ЦПК України - це право суду, а не
обов'язок. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині також необгрунтовані.

Таким чином, доводи апелянта щодо незаконності та
необґрунтованості рішення суду першої інстанції не доведені і належним чином не
підтверджені.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний
суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від
16 травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
проголошення.