АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року березня місяця 27 дня колегія суддів судової палати по цивільним
справам Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії в складі:

Головуючого, судді:   - Моісеєнко Т.І.

Суддів:                          -
Мамасуєвої Л.О., Іщенка В.І.

при секретарі:    - Піцик Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засідання у м. Феодосії цивільну справу
за скаргою ОСОБА_1 до державного виконавця Ленінської ВДВС АРК ОСОБА_2, відділу
державної виконавчої служби Ленінського району АРК про визнання неправомірними
дій, скасування постанови Ленінського ВДВС АРК про закриття виконавчого
провадження, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, про вирішення
питання про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за умисне
невиконання судового рішення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове
рішення Ленінського районного суду АРК від 27 листопада 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У 2003 році ОСОБА_1. звернулася до суду зі скаргою до держанного виконавця
ОСОБА_2, відділу державної виконавчої служби Ленінського району про визнання
неправомірними дій, скасування постанови Ленінського ВДВС АРК від 15 грудня
2002 року про закриття виконавчого провадження, відшкодування матеріальної і
моральної шкоди з відділу Державної виконавчої служби Ленінського району АРК та
про вирішення питання про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за
умисне невиконання судового рішення Керченського міського суду АРК від 05.11Л 998 року про
стягнення коштів з ОСОБА_3.
на її користь.

Вимоги мотивовани тим, що дії Державної виконавчої служби при виконанні
рішення Ленінського районного суду АР Крим не відповідають чинному
законодавству.

Просила скасувати постанову ВДВС від 15 грудня 2002 року
про закриття виконавчого прЬвадження, зобов'язати ВДВС провести торги 1/3
частки квартири, що належить божнику ОСОБА_3,
порушити відносно ОСОБА_2
кримінальну

Справа №
22-Ц-350- ф/2007

справу за умисне невиконання судового рішення, стягнути з ДВС Ленінського
району 22938 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду АР Крим від 19
березня 2004 року позов було задоволено частково.

Поновлено строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського ВДВС АРК від
15.12.2002 року про закінчення виконавчого провадження.

Постанова від 15 грудня 2002 року про закінчення виконавчого провадження
скасована. Зобов'язано провести примусову реалізацію арештованої 1/3 частки
квартири №АДРЕСА_1 у м. Щолкіне АРК, належну боржнику ОСОБА_3., шляхом
виставлення вказаної квартири на торги, с подальшою сплатою отриманих від
реалізації коштів ОСОБА_1. Зазначене рішення суду набрало законної сили.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду АРК від 27 листопада 2006
року , ухваленим за ініціативою суду вимоги ОСОБА_1. до ОСОБА_2 про порушення кримінальної
справи за умисне знищення виконавчого провадження залишені без розгляду.
ОСОБА_4. рекомендовано звернутися до прокуратури Ленінського району АРК у
порядку ст.97 КПК України.

Вимоги ОСОБА_1. до ВДВС Ленінського районного управління
юстиції про стягнення матеріальної і моральної шкоди також залишено без
розгляду, оскільки вони, на думку суду, підлягають розгляду у позовному
проваджені.

На вказане додаткове рішення суду ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається,
на порушення норм матеріального і процесуального права, неповноту з'ясувань
обставин, які мають значення для справи, неналежну оцінку доказам які містять
матеріали справи. Крім того, апелянт вважає, що вказані вимоги, в зв'язку зі
зміною законодавства підлягають розгляду по нормам Кодексу адміністративного
судочинства.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача,
позивачку, доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.4 ч.І ст. 307 Цивільного процесуального Кодексу
України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про скасування рішення
суду першої інстанції і закрити провадження по справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1. у 2003 році зверталася до суду
зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Ленінського відділу державної
виконавчої службу ОСОБА_2, на неправомірні дії Ленінського відділу державної
виконавчої служби АРК. з вимогами про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної
відповідальності за умисне невиконання судового рішення Керченського міського
суду АРК від 5.11.1998 року, а також з вимогами про стягнення з Ленінського
ВДВС АРК матеріальної і моральної шкоди, пов'язаної з тривалим невиконанням
зазначеного судового рішення. Крім того просила скасувати постанову Ленінського
відділу державної виконавчої служби АРК від 15. 12.2002 року про закриття
виконавчого провадження , зобов'язати ВДВС виконати судове рішення від
5.12.1998 року, шляхом реалізації 1/3 частки квартири боржника ОСОБА_3.

Рішенням Ленінського районного суду АРК від 19.03.2004 року було поновлено
строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського ВДВС від 15.12.2002 року.
Зазначена постанова була скасована. Ленінський ВДВС АРК було зобов'язано
призвести примусову реалізацію арештованої 1/3 частки квартири №АДРЕСА_1 м.
Щолкине АРК, належної боржнику ОСОБА_3.,
шляхом виставлення вказаної квартири на торги с подальшою
сплатою отриманих коштів від реалізації, ОСОБА_1.

По іншим
вимогам, заявленим позивачко», судове рішення 19.03.2004 року не було прийняте.

З матеріалів
справи також вбачається, що 27.11.2006 року суд за власною ініціативою ухвалив
додаткове рішення по вказаній справі, яким вирішив питання по вимогах ОСОБА_1.,
заявлених у 2003 році, а саме вирішив :

«Вимоги ОСОБА_1
про скарзі до ОСОБА_2 про порушення кримінальної за умисне знищення виконавчого
провадження залишити без розгляду , рекомендувавши ОСОБА_1 звернутись до
прокуратури Ленінського району в порядку ст. 97 КПК України.

Вимоги ОСОБА_1
по скарзі до ВДВС Ленінського районного управління юстиції про стягнення
матеріальної і моральної шкоди залишити без розгляду, оскільки вони підлягають
розгляду в позовному провадженні.»

Розглядая
апеляційну скаргу ОСОБА_1. на додаткове рішення суду, колегією суддів було
встановлено, що 27 грудня 2005 року Ленінським районним судом АРК вимоги
ОСОБА_1. про стягнення матеріальної і моральної шкоди з Ленінського відділу
державної виконавчої служби Ленінського РУЮ, Ленінського районного державного
казначейства за тривале невиконання рішення Керченського міського суду АРК від
05.11.1998 року були розглянути в порядку адміністративного судочинства і по
ним прийняте рішення, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Відповідно до
вимог ст.,205 ч.1п.2 Цивільного процесуального Кодексу України суд своєю
ухвалою закриває провадження по справі, якщо набрали законної сили рішення або
ухвала суду ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Крім того, з
матеріалів справі вбачається, що по вказаній справі ОСОБА_1. не зверталася з
вимогами про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за умисне
знищення виконавчого провадження. Вона просила вирішити питання про кримінальну
відповідальність ОСОБА_2 за тривале невиконання рішення суду, тобто з інших
підстав. Таким чином додаткове рішення суду у вказаній частині, ухвалено за
межами вимог ОСОБА_1, з якими вона зверталась до суду в 2003 році.

Разом з тим,
колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1. про притягнення ОСОБА_2 до
кримінальної відповідальності взагалі не можуть розглядатися у порядку
цивільного процесуального законодавства, оскільки існує інший порядок розгляду
зазначених вимог. Таким чином у суду першої інстанції не було правових підстав
для залишення вимог ОСОБА_1. про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної
відповідальності без розгляду.

З огляду на наведене,
колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню.

Відповідно до
вимог ч.іп.1 ст.205 Цивільного процесуального Кодексу України суд своєю ухвалою
закриває провадження по справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку
цивільного законодавства.

Колегія суддів
вважає, що вимоги ОСОБА_1. про розгляд її скарги на дії ОСОБА_2 за нормами
Кодексу адміністративного судочинства не є обгрунтованими, оскільки до суду
вона зверталася в 2003 році, під час дії Цивільного процесуального Кодексу,
прийнятого в 1963 році, коли Кодексу адміністративного судочинства ще не
існувало. Рішення по її скарзі судом було прийнято в 2004 році, а додаткове
рішення мало бути ухвалене лише в межах раніше діючого законодавства.

Крім того відповідно
до вимог ст.383 Цивільного процесуального Кодексу України ( в редакції від
01.09.2005 року) учасники виконавчого провадження мають право звернутися до
суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного
виконавця під час виконання судового рішення , ухваленого відповідного до цього
Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Оскільки
вимоги ОСОБА_1, витікають з невиконання рішення Керченського

міського
суду АРК від 05.11.1998 року норми,Кодексу адміністративного судочинства на

них не
розповсюджуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.303, 307 ч.І
п.4, 310, 314 ч.Іп.3 Цивільного процесуального Кодексу України, колегія суддів
судової палати по цивільним справам Апеляційного суду АРК у м. Феодосії,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Ленінського районного суду АРК від
27.11.2006 року скасувати.

Постановити по справі нову ухвалу, якою: провадження по
справі про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності закрити,
оскільки зазначене питання не підлягає розгляду за нормами ЦПК України,

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1. до Ленінського відділу державної
виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції АРК про стягнення
моральної і матеріальної шкоди .спричиненої невиконанням судового рішення
Керченського міського суду АРК від 5.11.1998 року закрити, оскільки зазначене
питання було предметом розгляду іншої справи, розглянутої в порядку
адміністративного судочинства України 27.12.2005 року, по якій прийнято судове
рішення.

Ухвала
апеляційного суду набуває чинності з дня її проголошення, може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання законної
сили.