Справа №33ц-776 кс/07;
Головуючий у першій інстанції: Медвідь Н. О.
Суддя-доповідач: Віхров В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

20 грудня 2007
року                                                                                            м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Дніпропетровської області у складі:

Віхрова В. В., Гайдук В. І.,
Козлова С. П.,

розглянувши
відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про
судоустрій України» (в редакції Закону України № 697-V від 22.02.2007) в касаційному провадженні в попередньому
судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу за позовамиОСОБА_1
до Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат

«Пуща-Водиця»
про відшкодування майнової та моральної шкоди, де третя особа, яка не заявляє

самостійні
вимоги на предмет спору,ОСОБА_2, за касаційною скаргою представника
відповідачаОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської
області від 06 жовтня 2004 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовами до ДП «НДВАК «Пуща-Водиця» (,
м. Київ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої через
пошкодження автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася
через дії та за вини ОСОБА_2, який на час пригоди перебував у трудових
відносинах з відповідачем, у зв'язку з чим просив стягнути на свою користь
відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 гривень та майнової шкоди у сумі 18
197 гривень 90 коп.

Рішенням
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2004 року
позовОСОБА_1. про відшкодування майнової шкоди задоволений повністю і стягнуто
на його користь з ДП «НДВАК «Пуща-Водиця» 18 197 гривень 90 коп., а в задоволені
позову про відшкодування моральної шкодиОСОБА_1. відмовлено; судові витрати в
розмірі 181 гривень 97 коп. віднесені на рахунок відповідача, який має
відшкодувати їхОСОБА_1.

Ухвалою
апеляційного суду Київської області від 05 липня 2005 року рішення місцевого
суду залишене без змін.

У касаційній скарзі
ОСОБА_3. вказує на порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм
процесуального права щодо підсудності справи, порушення провадження у справі та
з'ясування обставин справи, що потягло неправильне застосування норм
матеріального права, оскільки за постановою судді про накладення
стягненняОСОБА_2. на час керування транспортним засобом ніде не працював, з
огляду на що просить скасувати судові рішення з переданням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів,
заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи в межах касаційної
скарги, дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень місцевого та
апеляційного судів та їх скасування відсутні, виходячи з наступного.

Судами
встановлено, що 08.08.2004 на автодорозі у с Софіївська Борщагівка (Києво- Святошинський район
Київської області)ОСОБА_2., керуючи належним відповідачеві трактором, порушив
правила дорожнього руху, внаслідок чого зіткнувся і пошкодив автомобіль «Ніссан
Примера», належний
позивачу, збитки від чого склали 17 791 гривню, а також у зв'язку з цим позивач
витратив 400 гривень на проведення товарознавчої експертизи і шість гривень 90
коп. на оплату поштових послуг. Також встановлено, що відповідач перебував у
трудових відносинах з ОСОБА_2., який на момент завдання шкоди виконував трудові
обов'язки. При цьому відкинуті ті обставини, що позивач у зв'язку з
дорожньо-транспортною пригодою пережив душевних хвилювань, відшкодування яких
має скласти суму 5 000 гривень.

Апеляційний суд,
залишаючи рішення місцевого суду без змін, виходив з того, що відповідач є
власником трактора - володілець джерела підвищеної небезпеки, і не довів
передачу правового титулу будь-якій іншій особі.

Відповідно до ч.
2 ст. 320 ЦПК України (1963 року) підставами касаційного оскарження є порушення
норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Суд у цій справі
за ст. 335 ЦПК України (2004 року) під час її розгляду в касаційному порядку в
межах касаційної скарги і вимог, які були заявлені у суді першої інстанції,
перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права та не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч.
4 ст. 126 ЦПК України (1963 року) позивач вправі позови про відшкодування
шкоди, заподіяної майну, пред'явити також за місцем заподіяння шкоди. За ст.
144 ЦПК України (1963 року) позивач вправі об'єднати в одній позовній заяві
кілька вимог, зв'язаних між собою. Згідно ж зі ст. 128 ЦПК України (1963 року)
право вибирати підсудність між кількома судами, яким підсудна справа, має
позивач.3відси, під час розгляду цієї справи порушень правил підсудності не
допущено.

Заперечення на
протокол судового засідання суду першої інстанції не приносилися. Як вбачається
з протоколу судового засідання суду першої інстанції (а.с. 25, 27 зворот,
28зворот), представник відповідача позов про відшкодування майнової шкоди
визнав і просив зменшити розмір відшкодування, а також визнав, що перебуває з
третьою особою в трудових правовідносинах на момент дорожньо-транспортної
пригоди.

Судами
встановлені фактичні обставини за наслідками оцінки досліджених за розгляду
справи зібраних доказів в їх сукупності, які погоджуються між собою і між якими
усунені протиріччя, і порушень ст.ст. 30, 40, 62, 202 ЦПК України 1963 року суд
касаційної інстанції не вбачає.

Оскільки
встановлено, що відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки, коли за
змістом ст.ст. 11, 1172 ЦК України його дії і воля опосередковується через дії
і волю фізичних осіб, які діють від його імені за службовим (трудовим)
обов'язком, протиправно через порушення правил дорожнього руху його працівником
заподіяв шкоду внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, то відповідач
має відповідати за заподіяну шкоду на загальних підставах згідно зі ст. 1166 ЦК
України, як про це відзначив Пленум Верховного Суду України у п.3 постанови від
27.03.1992 за № 6, а саме за наявної вини лише відповідача йому шкода не
відшкодовується, а він є зобов'язаним відшкодувати позивачу завдану шкоду у
повному обсязі.

Колегія суддів
відзначає, що недоліки у формі позовної заяви, на які вказує представник
відповідача, усунуті вході розгляду цієї справи і не вплинули на вирішення
спору, і, відповідно, є несуттєвими.

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК України
підстави для обов'язкового скасування судового рішення відсутні, а оскаржувані
судові рішення є правильними по суті та справедливими і не можуть бути
скасовані з одних лише формальних міркувань.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновків місцевого та апеляційного судів не
спростовують.

Керуючись,
ст.ст. 323, 332, 336, 342-345 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну
скаргуОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2004 року
та ухвалу апеляційного суду Київської області від 05 липня 2005 року залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту оголошення, остаточна і оскарженню не підлягає.