Справа № 22а - 360
Головуючий в 1 інстанції Князьков
Категорія 12                                                                    Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
березня      2007 року судова палата в
цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

Головуючого
Новодворської О.І. Судді Сукманової Н.В., Кіянової С.В. При секретарі Писаревій
Ю.Г.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4до
ТОВ „Оптос", управління комунальних ресурсів Донецької міської ради про
визнання правочину недійсним з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю „Оптос" на постанову Ворошиловського районного суду м.
Донецька Донецької області від 27 грудня 2006 року.

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька Донецької області від
27 грудня 2006 року зазначений позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду представник ТОВ „Оптос" звернувся до
суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову, посилаючись на
те, що судом порушено вимоги процесуального права, справу розглянуто не в тому
провадженні та не ураховано усіх обставин справи.

Заслухавши доповідача, представника відповідача, який підтримав доводи
апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 13.10.2005 року позивачі звернулись до
Ворошиловського районного суду м. Донецька з позовною заявою до ТОВ
„Оптос", посилаючись на те, що 16.09.2005 року між Управлінням комунальних
ресурсів Донецької міської ради (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю
„Оптос" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу підвального
приміщення загальною площею 92, 4 кв. метра (літ. А-5), що розташоване за
адресою:АДРЕСА_1.

Позивачі вказували на те, що вказане підвальне приміщення належить їм на
праві спільної власності на підставі пункту 2 статті 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду», рішення Конституційного Суду України
у справі №1-2/2004 за конституційним зверненням ОСОБА_5 та інших громадян про
офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60
народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1,10 цього
Закону, та було продане без їх на те згоди. Позивачі вважають, що було порушено
їх, право власності на вказане вище підвальне приміщення.

Просили визнати недійсним договір купівлі-продажу
підвального приміщення загальною площею 92,4 кв. метра (літ. А-5), що
розташоване за адресою:АДРЕСА_1, який зареєстровано в реєстрі за №3487.

2

Судом першої інстанції встановлено, щоОСОБА_2 є власником
квартири НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 19
вересня 2003 року, ОСОБА_3прописана у квартирі НОМЕР_2, ОСОБА_4 є власником
квартириНОМЕР_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири укладеного 7
травня 1992 року, ОСОБА_1
є власником квартири НОМЕР_4на підставі договору дарування квартири,
укладеного 26 лютого 2005 року.

Вирішуючи спір, суд обґрунтовано виходив з положень матеріального закону та
задовольнив вимоги позивачів, урахувавши, що відповідно до пункту 2 статті 10
Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир
багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку,
технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати
участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.)
передаються у власність квартиронаймачів безоплатно й окремо приватизації не
підлягають.

Також, згідно рішення Конституційного Суду України у справі №1-2/2004 за
конституційним зверненням ОСОБА_5 та інших громадян про офіційне тлумачення
положень пункту 2 статті 10 вказаного Закону та за конституційним поданням 60
народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього
Закону, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у
спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у
квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення
об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Пунктом 7 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами
України визначається правовий режим власності. Таким чином, на підставі пункту
2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та
рішення Конституційного Суду України у справа. № 1-2/2004 вони - позивачі є
власниками вказаного підвального приміщення.

З листа-відповіді №01/323 від 27 вересня 2005 року,
наданого комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора №1
Ворошиловського району м. Донецька», позивачам стале відомо, що підвальне
приміщення, яке знаходиться в їх будинку АДРЕСА_1 і цьому будинку, було продане
ТОВ «Оптос» 16 вересня 2005 року на підставі договору купівлі продажу, який
зареєстровано в реєстрі за №3487.

Відповідно до статті 41 Конституції України, ніхто не
може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до статті 321 Цивільного Кодексу України, право власності є
непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 16 Цивільного Кодексу України, кожна
особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 215 ЦК
України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення
правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.
.

Ст.203 ЦК України
передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності
правочину, однією з яких є посилання на те, що зміст правочину не може
суперечить цьому кодексу,...

Як витікає з положень п.3 ч.1 ст.388 ЦК
України, якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо
майно ... вибуло з володіння власника, не з їхньої волі іншим шляхом.

Ст. 658 ЦК
України передбачено, що право продажу товару, крім випадків, встановлених
законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником,
покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права
вимагати його повернення. Крім того, в ході розгляду справи за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4до Донецької міської Управління комунального
господарства Донецької міської Ради про визнання

3

недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно
та спонукання до внесення змін до рішення встановлено, що 27.09.2004 року за
№13/31 Донецькою міською радою було винесено рішення "Про внесення
доповнень та змін до програми приватизації об'єктів комунальної власності Донецької
міської ради", у відповідності із яким, до переліку вказаних об'єктів було
включене спірне приміщення, яке, як те витікає з додатку до рішення,
знаходилось на балансі КП "ЖЕК № ІВорошиловського району м. Донецька"
і на той час знаходилось в оренді у ТОВ "Оптос". У цьому ж рішенні у
графі "Примітки" зроблено посилання на висновок УЖГ від 20.09.2004
року №09/04-901, із якого витікає, що дане приміщення не є допоміжним чи
технічним.

21.01.2005 року Управлінням комунального господарства
Донецької міської ради на це приміщення на ім'я територіальної громади м.
Донецька у особі міської ради, було видане свідоцтво про право власності на
підвальне приміщення загальною площею 92, 4 кв. (літ.А-5), що розташоване за
адресою:АДРЕСА_1. Як указано у свідоцтві, підставою для його винесення
слугувало рішення Донецької міської ради народних депутатів від 30.03.1993
року№17/1.

Постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька від
8.09.2006 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Донецької області
від 6 листопада 2006 року, дане рішення було скасоване.

З урахуванням цих обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов
висновку про те, що при укладанні 16.06.2005 року І Управлінням комунальних
ресурсів Донецької міської ради (продавець) та товариство» обмеженою відповідальністю
«Оптос» (покупець) спірної угоди -договору купівлі-продажу підвального
приміщення загальною площею 92,4 квадратних метри у житловому будинку (літ. 5),
яке знаходиться за адресою:АДРЕСА_1, продавець не мав права продажу приміщення,
оскільки, правовстановлюючий документ на спірне приміщення визнано незаконним,
та, що договір купівлі-продажу на підставі ст. 215 ЦК України слід
визнати недійсним.

Враховуючи, що платежі за придбане приміщення було перераховано на рахунок
Управління комунальних ресурсів, у відповідності із вимогами ст. 216 ЦК України, суд
визнаючи договір купівлі продажу недійсним, стягнув сплачену ТОВ „Оптос"
за спірним договором суму в 84104. 40 грн. на його користь.

З матеріалів справи убачається, також, що спір заявлено в порядку
цивільного провадження, провадження по справі відкрито в порядку цивільно -
процесуального судочинства і протягом усього часу справа розглядалася в порядку
цивільного судочинства, закінчуючи розгляд справи, суд помилково перейшов на
процесуальний порядок розгляду справи по правилам адміністративного
судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням того, що суд ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального права і виніс правильне та справедливе рішення, його слід
залишити без зміни, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст., ст. 308, 313, 314,
315 ЦПК України , апеляційний суд ,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Оптос" відхилити.

Постанову
Ворошиловського районного суду м. Донецька Донецької області від 27 грудня 2006
року  залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена у Вищий адміністративний суд України протягом одного місяця
із дня набрання законної сили.