АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-446                                                    Головуючий
2007р.                                                                        Лихосенко
Суддя-доповідач Савченко О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007р.                                                                     м.
Запоріжжя

Колегія судців судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончара О.С, Мануйлова Ю.С.

при секретарі:
Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23 листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про
усунення перешкод у користуванні квартирою і встановлення сервітуту та за
зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1, 3 особа: ВГІРФО Ленінського РВ ЗМУ УМВС
України в Запорізькій області, про усунення перешкод у користуванні власністю,
виселення з квартири, зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2006
року ОСОБА_1. звернулася в суд з позовом до

ОСОБА_2. про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1та встановлення
їй сервітуту - права
постійного

користування жилим приміщенням в зазначеній квартирі.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, з листопада 1999, року постійно
проживала, а 6.03.2002 року
була зареєстрована у цій квартирі в якості члена сім'ї власника - ОСОБА_3., який
померІНФОРМАЦІЯ_1

Після смерті ОСОБА_3. право власності на квартиру АДРЕСА_1рішенням
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2005 року визнано за його братом ОСОБА_2, - відповідачем по
справі.

Посилаючись на те, що у вказану квартиру вона вселилась в
якості члена сім'ї колишнього власника ОСОБА_3, отже набула право користування
нею, а новий власник ОСОБА_2. вимагає її виселення та чинить перешкоди у
користуванні житлом, в якому вона зареєстрована з 2002 року та постійно
проживає, не маючи іншого житла, просила усунути їй перешкоди в користуванні
квартирою АДРЕСА_1з боку
власника ОСОБА_2. та

2

встановити
їй сервітут - право
постійного безстрокового користування жилим приміщенням зазначеної квартири.

У лютому 2006
року ОСОБА_2. також звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1. про усунення
перешкод у здійсненні права власності, виселення з квартири та зняття з
реєстрації.

У позові зазначав, що рішенням Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 23 грудня 2005 року за ним в
порядку спадкування після смерті брата ОСОБА_3. визнано право власності на
квартиру ОСОБА_3. Ця
квартира необхідна йому та його родині для проживання, однак ОСОБА_1., яка
ніколи не була членом його сім"ї, до квартири його не пускає, добровільно
виселитися не бажає, порушуючи таким чином його права як власника квартири.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2006 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. -
відмовлено.

Зустрічний позов
ОСОБА_2-Задоволено.

Суд постановив усунути перешкоди ОСОБА_2в користуванні належною йому
квартирою АДРЕСА_1з боку ОСОБА_1, а саме: виселити ОСОБА_1. з квартири
АДРЕСА_1та зобов"язати ВГІРФО Ленінського РВ УМВС України в Запорізькій
області зняти її з реєстрації за вказаною адресою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити її позовні вимоги, а у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2. - відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія судців вважає,
що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, власником квартири АДРЕСА_1був ОСОБА_3,
який померІНФОРМАЦІЯ_1 У зазначеній квартирі ОСОБА_1. була зареєстрована 6.03.2002 року в якості
члена його сім"ї, як співмешканка. Належну їй на той час на праві
власності квартируАДРЕСА_2 у 2002
році вона продала.

Після смерті ОСОБА_3. право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1визнано у
порядку спадкування за його братом ОСОБА_2, що підтверджується рішенням
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2005 року(а.с. 17-21).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1., суд
виходив з того, що вона ніколи не була членом сім"ї нового власника
квартири ОСОБА_2, тому її доводи, що як член сім"ї колишнього власника
квартири вона придбала право користування житловим приміщенням спірної
квартири, а отже має законне право на встановлення сервітуту, визнав неспроможними.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої
інстанції правильно визначив правовий характер спірних правовідносин і його
висновок щодо відсутності правових підстав для встановлення ОСОБА_1. сервітуту
на користування житлом у спірній квартирі відповідає як положенням гл.32 ЦК України, так і
нормам житлового законодавства.

Відповідно до ч.ч.1 ,3
ст. 402 ЦК України
сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням
суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення
сервітуту.

3

Виходячи з положень ст. 405 ЦК України та ст. 156
ЖК України, сервітутні правовідносини щодо користування членами або
колишніми членами сім"ї власника житла, які проживають разом з ним та
спільно користуються з ним житлом, виникають в силу закону. Отже
обов"язковою підставою для їх виникнення є , зокрема, факт належності особи до члена сім"ї або до
колишнього члена сім"ї власника.

Як передбачено п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України, у разі припинення обставини, яка була підставою
для встановлення сервітуту, сервітут припиняється. Таким чином, . оскільки у
зв"зку із смертю 8.03.2004
року право власника ОСОБА_3. на квартиру припинилось, припинилося і похідне
від нього в силу закону сервітутне право ОСОБА_1., як члена сім'ї' померлого
власника, на користування цим житлом. Встановлення ж для осіб, які не є та
ніколи не були членами сім"ї іншого власника цього житла, права
користування його житлом, законом не передбачено, а заповіт про
зобов"язання спадкоємців надати ОСОБА_1. право користування квартирою
колишнім власником ОСОБА_3. складений не був.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд
першої інстанції порушив норми матеріального права, не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки ґрунтуються на невірному тлумаченні положень гл. 32 ЦК України.

При задоволенні позовних вимог ОСОБА_2., зокрема, про
виселення ОСОБА_1. зі спірної квартири й скасування її реєстрації, суд виходив
з того, ОСОБА_2. є власником квартири ОСОБА_3. Іншого
власного житла він не має, однак позбавлений можливості володіти та
користуватися спірною квартирою, оскільки в ній проживає ОСОБА_1., при цьому
оплату житла та комунальних послуг вона не здійснює(а.с.16, 67,87-89).3а таких
обставин суд правильно застосував ст. 48 Закону України „Про власність",
відповідно до якої власник може вимагати усунення будь-яких порушень його
права, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння, та
відшкодування заподіяних цим збитків.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують
правильність висновку суду першої інстанції про наявність підстав для
задоволення вимог ОСОБА_2.

Ухвалене по справі рішення відповідає нормам
матеріального та процесуального права, є по суті правильним, отже підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити, рішення

Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2006 року гір даній
справі, -

залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
проте може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня набрання законної сили.