Справа № 22-4687/2007 рік
Головуючий 1 інстанції Компанієць І. Д.
Категорія: 44                                                             Доповідач Алексєєв
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2007
р.                     Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого: Алексєєва А.В.

суддів:     Постолової В.Г., Лісового О.О.

при секретарі:
Андрусь B.C.

з участю
позивачки ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Авдіївського міського суду від 2 квітня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Авдіївського міського суду від 2 квітня 2007 року було частково задоволенні
позовні вимоги та проведено розподіл спільно нажитого майна подружжя. Виділено
на праві власності ОСОБА_1 швейну машину „Джаноме" вартістю 400 грн.,
холодильник LG вартістю 1800 грн., пральну машину „Занусі"
вартістю 800 грн., телевізор „Філіпс" вартістю 400 грн., всього на суму
3400 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію замість
вказаного майна у розмірі 1700 грн. Визнано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить
право власності на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 по 1/2
частини кожному. Визнано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить право власності на
земельну ділянку площею 1000 кв.м. по 1/2 частині кожному, на земельну ділянку
площею 767 кв.м. по 1/2 частині кожному. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
державне мито у розмірі 237 грн. 97 коп., витрати на інформаційне-технічне
забезпечення у сумі 30 грн., а всього 267 грн. 97 коп. В решті частини
позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про розподіл майна подружжя відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення по
справі, яким відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
призначити по справі будівельно-технічну експертизі та стягнути з нього на
користь ОСОБА_1 30% вартості вищезазначеного домоволодіння. Апелянт посилається
на те, що судом не враховано, що не від'ємні поліпшення, які суттєво збільшити
вартість домоволодіння, були зроблені ним після розірвання шлюбу. Судом, в
супереч його клопотання, з яким погодилася ОСОБА_1, з цього приводу не було
призначено експертизу. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що неможливо
сумісне проживання його з позивачкою в одному будинку, а тому він просив
стягнути з нього на користь позивачки частину вартості домоволодіння. Позивач
також звертає увагу на те, що земельні ділянки, які суд розгіоділів по 1/2
частини кожному зі сторін, були їм приватизовані та не підлягають розподілу,
оскільки не є сумісно нажитим майном. Крім того, резолютивна частина рішення не
відповідає висновкам суду першої інстанції в частині визнання за ним права
власності на три одиниці вогнепальної зброї. Фактично його вимоги в цієї
частині були задоволені, але в резолютивній частині рішення суд вказав, що
відмовив у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Судом першої
інстанції було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19
грудня 1987 року та рішенням Авдіївського міського суду від 14 грудня 2005 року
шлюб було розірвано. Судом також було встановлено, що право власності на
будинок та господарські споруди за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 на
підставі угоди про розірвання договору дарування від 21 березня 2002 року,
тобто у період шлюбу. Також судом встановлено, що на земельні ділянки було
видано акти на право приватної власності від 15 грудня 2004 року на підставі
рішення Авдієвської міської ради від 29 липня 2004 року. Зазначені земельні
ділянки були відведені ОСОБА_2 згідно актів виносу в натурі земельної ділянки
від 14 жовтня 1986 року для будівництва індивідуального житлового будинку.
Також судом встановлено, що за період сумісного життя сторони придбали
вищезазначену побутову техніку.

Заслухавши
доповідача, представника відповідача, яка підтримала доводи апеляційної скарги,
позивачку, яка заперечували проти доводів апеляційної скарги, перевіривши
матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
представника відповідача підлягає відхиленню, рішення суду підлягає залишенню
без змін, з таких підстав.

З матеріалів
справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня
1987 року. Рішенням Авдіївського міського суду від 14 грудня 2004 року шлюб
розірвано.

Судом
встановлено, що під час зареєстрованого шлюбу сторони придбали швейну машину
„Джаноме" вартістю 400 грн., холодильник LG
вартістю 1800 грн., пральну машину „Занусі" вартістю 800 грн., телевізор
„Філіпс" вартістю 400 грн. Також судом правильно встановлено, що під час
шлюбу сторони побудували житловий будинок за адресою місто Авдіївка вулиця
Спортивна.

Згідно статті 60
Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

За таких підстав
суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних
вимог в частині виділення на праві власності ОСОБА_1 швейну машину
„Джаноме" вартістю 400 грн., холодильник LG
вартістю 1800 грн., пральну машину „Занусі" вартістю 800 грн., телевізор
„Філіпс" вартістю 400 грн., всього на суму 3400 грн., стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
грошової компенсації замість вказаного майна у розмірі 1700 грн., визнання, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2
належить право власності на житловий будинок з господарськими спорудами
АДРЕСА_1 по 1/2 частини кожному.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо не врахування судом того, що ним за час після
фактичного припинення шлюбних відносин було зроблено не від'ємні поліпшення,
які суттєво збільшити вартість домоволодіння, були предметом ретельного
дослідження в суді першої інстанції та їм дана належна оцінка. Також є
безпідставними й доводи апеляційної скарги щодо виділення ОСОБА_2 в натурі
домоволодіння. Ці доводи ОСОБА_2 також були перевірені в суді першої інстанції
та обґрунтовано не прийняті до уваги.

Суд першої
інстанції також дійшов до правильного висновку про задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 в частині виділення їй на праві власності 1/2 частини земельних
ділянок.

Судом  встановлено,
що земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0767 га та 0,1 га та
належать ОСОБА_1 на праві власності на підставі рішення Авдієвської міської
ради від 29 липня 2004 року №4/21-540 та державних актів про право власності на
земельні ділянки (а.с. 26-29). Згідно даних актів та рішень земельні ділянки
були отримані ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства та для
будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Згідно частини 2
статті 89 ЗК України, у спільній сумісній власності перебувають, зокрема,
земельні ділянки подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не
передбачено угодою між ними, співвласників жилого будинку.

Згідно частини 4
статті 89 ЗК України, співвласники земельних ділянок, що перебуває у спільній
сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

За таких підстав
спірні земельні ділянки, які були придбані у період зареєстрованого шлюбу для
ведення особистого селянського господарства та для будівництва та
обслуговування житлового будинку та господарських будівель, є співвласністю
колишнього подружжя ОСОБА_1 та підлягають розподілу між сторонами в рівних
долях.

Доводи
апеляційної скарги щодо належності спірних ділянок на праві приватної власності
особисто ОСОБА_2 спростовуються вищенаведеним та задоволенню не підлягають.

Зважаючи на
вищевикладене, відповідно до вимог статті 308 ЦПК України, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_2, залишає рішення суду без змін, як ухвалене
із додержанням вимог матеріального та процесуального права..

Керуючись
ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Авдіївського міського суду від 2 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного суду України протягом двох місяців після набрання нею законної сили.