Справа № 22-9282-2007 р.                               Головуючий
Поливая Л.Д. Доповідач - Лапчевська О.Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21
грудня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду м.    Києва  в
складі:

Головуючого -
Лапчевської О.Ф.

Суддів  -
Жайворонок Т.Є.,
Кухарської  Т.Г.

при
секретарі  - Калініченко Т.В.

за участю     позивача - ОСОБА_2

відповідача     - ОСОБА_3

третіх
осіб  - ОСОБА_4,    ОСОБА_5

розглянувши
в судовому засіданні в м.  Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ' ОСОБА_1,
що діє в інтересах ОСОБА_2

на рішення Деснянського районного суду м.  Києва від 19

вересня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3,  3-

особи:         ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,

Деснянська районна у м.  Києві державна адміністрація,

Орган опіки та піклування
Деснянської районної у м.

Києві державної адміністрації,  про визнання особи

такою,         що           втратила                 право              користування                    жилим

приміщенням,        про
зобов'
язання      виписати      і
прописати неповнолітню дитину;

за
зустрічним       позовом       ОСОБА_3                         до                    ОСОБА_2,

ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  3-особа: Деснянська
районна у м.  Києві державна
адміністрація,  про зміну договору найму
жилого приміщення

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання
ОСОБА_3 таким,  що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1 посилаючись на те,  що він у спірній квартирі не проживає понад
14 років,  оскільки син має власну родину
і проживає разом зі своєю сім'єю за іншою адресою. З 1993 року відповідач жодного
разу не з'являвся    до    спірної
квартири,      не    інтересувався    нею,

не несе
будь-яких витрат по її утриманню. Зазначила,
що ОСОБА_3 понад шість місяців не проживає у спірній квартирі без
поважних причин,  а тому втратив право
користування зазначеною квартирою. В доповненнях до позовної заяви позивач
просила також суд зобов'язати ОСОБА_3 виписати зі спірної квартири і прописати
за місцем фактичного проживання свою неповнолітню дитину,  ОСОБА_7,
посилаючись на те,  що ОСОБА_3
зареєстрував проживаючим в спірній квартирі свого неповнолітнього сина,  ОСОБА_7,
без її згоди вже після її звернення до суду з позовом про визнання
ОСОБА_3 таким,  що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Відповідач
ОСОБА_3 позов не визнав,  пред'явив зустрічний   позов
про   зміну  договору найму житлового  приміщення

квартири
АДРЕСА_1,  просив суд зобов'язати
Деснянську районну у м. Києві державну адміністрацію укласти з ним на сім'ю
разом з сином окремий договір найму на кімнату,
жилою площею 9, 6 в.м. ,  а
відповідачам виділити у користування дві кімнати жилою площею 15, 9 та 14, 5
кв.м. ,  посилаючись на те,  що спільне проживання з членами родини у
нього не склалось. По домовленості з матір'ю він проживав з сім'єю в квартирі
дружини,  мати визнавала за ним права на
спірну квартиру,  але після пред'явлення
нею позову до суду,  він бажає змінити
договір найму' квартири. Спірна трикімнатна квартира в 1970 році була надана
його матері -ОСОБА_2 на сім'ю з 4-х осіб: вона,
батько,  сестра Ліля та він. Квартира
складається з трьох окремих кімнат,
жилою площею 9, 6,  15, 9 та 14, 5
кв.м.  На даний час у квартирі є
зареєстрованими: він,  його неповнолітній
син - ОСОБА_7,  брат - ОСОБА_6,  мати,  сестра,  племінниця з дитиною,  на кожного з сторін доводиться по 6, 67 кв.м.  жилої площі. Спільне проживання  з
членами родини у нього  не  склалось.

В
зв'язку з тим,  що мати не визнає його
право на проживання в квартирі він просив змінити договір найму спірної
квартири,  зобов'язати Деснянську районну
в м. Києві державну адміністрацію укласти з ними окремий договір найму на
кімнату,  жилою площею 9, 6 кв.м. ,  а з відповідачами на дві інші  кімнати
в  квартирі.

Рішенням
Деснянського районного суду м.  Києва від
19 вересня 2007 року ОСОБА_2 в позові про визнання ОСОБА_3 таким,  що втратив право користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1,  про
зобов'язання ОСОБА_3 виписати неповнолітнього сина - ОСОБА_7 з вартири АДРЕСА_1
та прописати його за місцем фактичного проживання - відмовлено.

ОСОБА_3
в позові про зміну договору найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 -
відмовлено.

ОСОБА_1,  що діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду в частині
відмови у задоволенні основного позову ,
посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає,  що судом першої інстанції не було
враховано,  що з матеріалів справи та
пояснень сторін було безспірно встановлено,
що відповідач у вказаній квартирі не проживає більше 14 років. Те,  що у 2002 році квартира здавалася в піднайом
ТОВ «Фо Топ» не є підставою визнання поважності не проживання відповідача у
вказаній квартирі,  оскільки квартира
здавалася в піднайом тільки у 2002 році і тільки через те,  що відповідач на протязі всіх років не
проживання не сплачує свою частку в витратах на утримання житла. Крім цього він
ще і без згоди всіх інших прописав свого сина,
вже під час слухання справи в суді першої інстанції. На всі спроби
вирішити питання щодо погашення заборгованості по оплаті за квартиру відповідач
не реагував. І це не дивлячись на те,  що
сама позивачка є інвалідом і не може на свою пенсію сплачувати за нього та його
сина витрати за квартиру. Просила рішення суду скасувати,  та постановити нове,  яким їх позов задовольнити в повному обсязі.

Представник
ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі.

З особи
- ОСОБА_4,  ОСОБА_5 приєдналися до
апеляційної скарги ОСОБА_2 та підтримали її в повному обсязі.

ОСОБА_3
заперечив проти задоволення апеляційної скарги,
суду пояснив,  що він дійсно не
несе витрат по утриманню житла та комунальних послугах. Проживає він у своєї
дружини. Дитину там не прописував,
оскільки вважає,  що там для цього
мало житлової площі. Речей його у квартирі немає. Квартира здавалася в піднайм
у 2002 році.

Заслухавши
доповідь судді Лапчевської О.Ф.. пояснення сторін,  обговоривши доводи апеляційної скарги,  дослідивши матеріали справи,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга підлягає до задоволення
з слідуючих підстав.

З
матеріалів справи встановлено,  що
трикімнатна квартира АДРЕСА_1 в 1970 р. була надана ОСОБА_2 (позивачу по
справі),  згідно ордера на сім'ю з 4-х
осіб: вона,  чоловік,  донька - ОСОБА_4 та син -ОСОБА_3- відповідач
по справі (а.с. 22).

На час
розгляду справи в суді в квартирі зареєстровано (прописано) шість осіб: позивач
- ОСОБА_2,  її діти: ОСОБА_3,  ОСОБА_6,
ОСОБА_4,  онука - ОСОБА_5,  онук - ОСОБА_7 (а.с. 21).

Судом
встановлено,  що ОСОБА_3 в спірній квартирі
не проживає з 1993 року. Після одруження він проживає з сім'єю в квартирі
АДРЕСА_2.

В спірній
квартирі згідно з поясненнями сторін склався порядок користування відповідно до
якого в кімнаті жилою площею 9, 6 кв. м.
проживає ОСОБА_8,  опікуном якої є
ОСОБА_4. Сім»я ОСОБА_5 в
складі 3-х осіб займає кімнату жилою

площею 14, 5
кв.м. ,  кімнату площею 15, 9 кв.м.  займає ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Зазначені обставини
сторонами не оспорюються.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 таким,  що втратив право користування жилим
приміщенням,  суд першої інстанції
виходив з того,  що у спірній квартирі
він не проживав з поважних причин,  на
проживання у своє дружини у нього була домовленість з матір»ю. Крім того у 2002
році квартира здавалася під офіс.

Однак з
таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно
до вимог  ст.  71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Як з
матеріалів справи так і з пояснень самих сторін було безспірно
встановлено,  що відповідач не проживав у
спірній квартирі понад шість місяців,
квартирою не цікавився,  витрати
по ній не сплачував,  не відносився до
нього як до свого постійного місця проживання. Не спростовує це і та
обставина,  що у 2002 році квартира
здавалася в найом,  оскільки з 2003 року
коли в квартирі знову проживали наймачі,
відповідач в квартиру не вселявся.

Не
свідчить про його домовленості з позивачкою по справі та іншими повнолітніми
наймачами спірного житла і його перепрописка
29 березня 2007 року,  вже після
відкриття провадження по справі за спірною адресою,  свого сина 2000 року народження,  який жодного дня в спірній квартирі не
проживав.

Відповідно
до п.п.3,  4 ч.1  ст.
309 ЦПК підставою для скасування рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам
справи,  та неправильне застосування норм
матеріального права.

На
підставі викладеного рішення суду першої інстанції в частині основного позову
підлягає до скасування,  з постановлениям нового рішення в
цій частині,  яким позовні вимоги
підлягають до задоволення у повному обсязі. В іншій частині рішення суду
підлягає залишенню без зміни.

Керуючись   ст.
71,  72 ЖК України,    ст.
301,  309,  312,
313,  316 ЦПК України,   колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  що діє в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Деснянського районного суду м.  Києва від
19 вересня 2007 року в частині позову ОСОБА_2 скасувати та постановити в цій
частині нове рішення наступного змісту.

Позов
ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати
ОСОБА_3 такими,  що втратили право
користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В
частині зустрічного позову ОСОБА_3 рішення Деснянського районного суду м.  Києва від 19 вересня 2007 року залишити без
змін.

Рішення
може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України
на протязі двох місяців з дня проголошення.