АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
Справа №
22ц-668    2007 р.                                              Головуючий
Спори про спадкове право                                                  Мазай
Доповідач в апеляційній Інстанції Василенко ЛЛ.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

З травня 2007
р. колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Черкаської області в складі:

головуючого                            Храпка
В.Д.

суддів                                       Василенко ЛЛ. Магди Л.Ф.

при секретарі                           Федьорко
М.Ю.

з участю прокурора

адвокатів

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2; ОСОБА_3; ОСОБА_4
подану в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Монастирищенського районного
суду Черкаської області від 22
січня 2007 р. по
справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа
Монастирищенська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право
власності недійсним, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом
частково недійсними, визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна, визнання договору довічного
утримання недійсним,

встановила:

02.10.2006 р. ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись в суд з позовом до
ОСОБА_3,ОСОБА_1, ОСОБА_2,
третя особа Монастирищенська державна нотаріальна контора про визнання
свідоцтва про право власності недійсним, визнання свідоцтв про право на
спадщину за законом частково недійсними, визнання права власності на 1/3 частину
спадкового майна, визнання договору довічного утримання недійсним.

В обгрунтування
заявлених вимог вказали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
їхній батько -ОСОБА_7.
Після смерті батька заповіту не залишилось.

16.03.1995 р. вони звернулись до Монастирищенської державної
нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Крім них на день
відкриття спадщини в якості спадкоємця залишилась також дружина батька - ОСОБА_3, про що
вони вказали в своїх заявах.

До складу
спадкового майна входить 1/4 частина житлового будинку з господарськими
спорудами АДРЕСА_1, інша
частина даного будинку належить ОСОБА_3, як майно нажите подружжям під час
шлюбу.

2

Після написання заяв про прийняття спадщини вони до
нотаріальної контори за отриманням свідоцтв про право на спадщину не звертались
, але проводили
поточний ремонт  будинку,   господарських   споруд,
вирощували  домашню  худобу,
обробляли земельну ділянку.

В липні 2006 р. виникла
суперечка, під час якої ОСОБА_3 заявила, що житловий будинок належить лише їй,
а вони не мають ніякого права на це майно.

Під час
звернення до Монастирищенської державної нотаріальної контори з'ясувалось, що
дійсно спірний будинок оформлений лише на ОСОБА_3, оскільки їй 13.07.1995 р.
було видане свідоцтво про право на спадщину за НОМЕР_1.

Відповідно до
довідки Монастирищенської міської ради №
5912 від 22.09.2006 р. було
змінено нумерацію по АДРЕСА_1, спірний будинок, який належав покійному батькові
на підставі свідоцтва про право власності рахувався під № 2, в подальшому під
№21.

Позивачі просили
суд визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.07.1995 р. НОМЕР_1 частково
недійсним, залишивши ОСОБА_3 1/3
частину спадкового майна, а саме 1/6
частину спірного житлового будинку з надвірними спорудами. Визнати за
кожним з позивачів право власності на 1/3
частину спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме 1/6 частину спірного
житлового будинку з надвірними спорудами.

24 жовтня 2006 р. позивачі
подали доповнення до позовної заяви, вказавши, що з документів наданих
нотаріусом їм стало відомо, що згідно свідоцтва про право власності на спірний
житловий будинок від 1977
р. його власником являвся ОСОБА_7., згідно ж свідоцтва про укладення шлюбу,
шлюб між їхнім батьком та ОСОБА_3 був зареєстрований лише 30.08.1980 р. У зв'язку з цим
вважають незаконним свідоцтво про право власності від 13.07.1995 р. НОМЕР_2, оскільки майно,
яке належало кожному з подружжя до одруження є власністю кожного з них.

Крім того, під
час попереднього судового засідання їм стало відомо, що ОСОБА_3 28.04.2006 р. відчужила
спірний будинок, уклавши договір довічного утримання з ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Вважають,
що вказаний договір є недійсним, так як був укладений на підставі документів,
які були незаконно отримані ОСОБА_3

Просили суд
визнати свідоцтво про право власності від 13.07.1995
р. НОМЕР_2 видане
Монастирищенською державною нотаріальною конторою недійсним.

Визнати
свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.07.1995 р. за НОМЕР_1
видане Монастирищенською державною нотаріальною конторою частково
недійсним, залишивши ОСОБА_3 1/3
частину спадкового майна, а саме 1/3
частину житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1.

Визнати за ними - ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 право власності кожного на І/3
частину спадкового майна за законом, яке залишилось після смерті батька
ОСОБА_7, а саме 1/3 частину
житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1.

Визнати договір
довічного утримання від 28.04.2006
p., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 посвідчений
нотаріусом Монастирищенської державної нотаріальної контори та зареєстрований в
реєстрі № 1017 - недійсним.

Рішенням
Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 січня 2007 р. визнано
свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.07.1995 р. за НОМЕР_1
виданого Монастирищенською державною нотаріальною конторою частково
недійсним, залишено ОСОБА_3 1/6
частину спадкового майна, а саме 1/6
частину житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 право власності кожного на 1/6
частину спадкового майна за законом, яке залишилось після смерті батька
ОСОБА_7, а саме 1/6 частину
житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1. Визнано договір довічного утримання від 28.04.2006 p., укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 посвідчений нотаріусом Монастирищенської державної
нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі № 1017 - недійсним. В частині позовних вимог про визнання
свідоцтва про право власності від 13.07.1995
р. №

3

1704       виданого       Монастирищенською державною       нотаріальною       конторою
недійсним - відмовлено.

В апеляційній скарзіОСОБА_1, ОСОБА_2 просять рішення суду,
як таке, що постановлене з порушенням вимог матеріального права скасувати
частково, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивачам
відмовити.

При цьому
вказується, що позивачі пропустили строк звернення до суду з позовом про
визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.1995 p., що є
підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Крім того,
визнаючи частково недійсним свідоцтво про право ОСОБА_3 на спадщину за законом,
суд в той же час визнав повністю не дійсним договір довічного утримання від 28.04.2006 p., що є
порушенням права ОСОБА_3 на розпорядження своїм майном та одночасно порушує і
їхні права.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням
вимог матеріального права скасувати частково, ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог позивачам відмовити.

При цьому
вказується, що позивачі пропустили строк звернення до суду з позовом про
визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.1995 p., що є
підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Крім того,
визнаючи частково недійсним свідоцтво про право ОСОБА_3 на спадщину за законом,
суд в той же час визнав повністю не дійсним договір довічного утримання від 28.04.2006 p., що є
порушенням її права на розпорядження своїм майном.

В апеляційній
скарзі поданій в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6 їхній
представник - ОСОБА_8 просить рішення
суду змінити, визнати свідоцтво про право власності НОМЕР_2 видане 13.07.1995 р.
Монастирищенською державною нотконторою недійсним, визнати частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.07.1995 р. за НОМЕР_1
частково недійсним, залишивши ОСОБА_3 1/3
частину спадкового майна, а саме 1/3
частину спірного житлового будинку з надвірними спорудами, визнати за
кожним з позивачів право власності на 1/3
частину спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме 1/3 частину спірного
житлового будинку з надвірними спорудами.

Судова колегія,
заслухавши доповідь судді -
доповідача, пояснення сторін, представника позивача, адвоката ОСОБА_8
перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає
за необхідне її відхилити.

Відповідно до
ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог в частині визнання свідоцтва про право власності на
1/2 частину спірного житлового будинку від 13.07.1995 р. за НОМЕР_2
недійсним, районний суд виходив з того, що позивачам достовірно було відомо
з 1995 p.,
що 1/4 частина вказаного будинку належить ОСОБА_3 до суду ж з позовом вони
звернулись лише в 2006 p.,
отже строк позовної давності щодо оспорювання вказаного свідоцтва у
позивачів закінчився. Таким чином, у відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України в
редакції 1963 р. суд
прийшов до висновку, що це є підставою для відмови в позові.

Задовольняючи
позовні вимоги в частині визнання свідоцтва про право на спадщину за законом НОМЕР_1 від 13.07.1995 р. частково
недійсним та визнаючи за позивачами права власності по 1/6 частині
спадкового майна, районний суд виходив з того, що позивачі, як діти та ОСОБА_3,
як дружина померлого, тобто, як спадкоємці першої черги за законом, у
визначений законом строк, за місцем відкриття спадщини подали до нотаріальної
контори заяви про її прийняття, отже прийняли спадщину після ОСОБА_7, яка
складалась з 54 частини
житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1.

4

Задовольняючи
позовні вимоги в частині визнання договору довічного утримання недійсним,
районний суд виходив з того, що право власності на спірне домоволодіння, яке в
подальшому стало предметом відчуження за договором довічного утримання, було
отримане ОСОБА_3 в результаті неналежного оформлення та реєстрації заяв
позивачів про прийняття спадщини нотаріальною конторою та неповідомлення
нотаріуса про наявність у померлого інших спадкоємців першої черги.

Розглядаючи
спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом
встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7., який являвся
чоловіком ОСОБА_3 та батьком позивачів. Після смерті ОСОБА_7 заповіту не
залишив.

Відповідно до
свідоцтва про право власності НОМЕР_2
від 13.07 1995 р. 1/2
частина житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 на підставі ст.
22 КпШС України
належить ОСОБА_3, яка є дружиною ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Таким чином,
після смерті ОСОБА_7 залишилось спадкове майно, яке складалось з 1/2 частини
житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1.

Суд встановив,
що позивачам з 1995 р. було
достовірно відомо, що 1/2 частина спірного домоволодіння належить ОСОБА_3 в
якості майна нажитого подружжям під час шлюбу та яке являлось їхньою спільною
сумісною власністю.

З урахуванням
того, що позивачі не надали суду доказів того, що вони не мали можливості з 1995 р. з'ясувати
правомірність належності 1/2 частини вказаного домоволодіння ОСОБА_3, питання
про поновлення строку позовної давності в цій частині позову не ставили, не
надали суду доказів поважності причин пропуску цього строку, суд першої
інстанції обгрунтовано, відповідно до вимог ст. ст. 71, 75, 76, 80 ЦК України
в редакції 1963 p.,
відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Разом з тим, суд
встановив, що після смерті ОСОБА_7 позивачі, як діти та ОСОБА_3, як дружина
померлого, тобто, як спадкоємці першої черги за законом, у визначений законом
строк, за місцем відкриття спадщини подали до нотаріальної контори заяви про її
прийняття, що стверджується як самими заявами так і відповідними реєстраційними
записами в книзі обліку та реєстрації спадкових справ Монастирищенської
державної нотаріальної контори.

Таким чином, суд
обгрунтовано встановив, що у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України в
редакції 1963 р.
ОСОБА_5, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 прийняли спадщину після померлого ОСОБА_7

Проте, як
вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним
нотаріусом Монастирищенської норатіальної контори за НОМЕР_1 від 13.07.1995 p., лише
дружина померлого - ОСОБА_3,
як спадкоємець прийняла спадщину після ОСОБА_7, яка складалась з 1/2 частки
спірного домоволодіння.

Позивачі до
нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом
не звертались, про існування вказаного свідоцтва про право на спадщину за
законом їм стало відомо лише в 2006
р.

На підставі
наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що так як ОСОБА_3 належить 1/2 частина спірного
домоволодіння, позивачі являються спадкоємцями першої черги після померлого
батька, у встановлений законом строк подали до нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини, розподілу між спадкоємцями підлягає 1/2 частина житлового
будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1, тому
позовні вимоги в частині визнання свідоцтва про право на спадщину за законом НОМЕР_1 від 13.07.1995 p., частково
недійсним та про визнання за позивачами права власності по 1/6 його частині
піддягають до задоволення.

Крім того, суд
встановив, що 28.04.2006
р. між ОСОБА_3 таОСОБА_1, ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання
за яким ОСОБА_3 передала у

5

власністьОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожному
по 1/2 частині спірного домоволодіння, взамін чого набувачі зобов'язувались
надавати ОСОБА_3 довічне матеріальне забезпечення. При цьому ОСОБА_3 гарантувала,
що на момент укладання договору прав щодо нього у третіх осіб немає.

Право власності
на спірний будинок по 1/2 його частині за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджено
витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно  від 20.06.2006
р.

Враховуючи викладене,
судова колегія вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку про те,
що право власності на спірне домоволодіння, яке в подальшому стало предметом
відчуження за договором довічного утримання, було отримане ОСОБА_3 в результаті
неналежного оформлення та реєстрації заяв позивачів про прийняття спадщини
нотаріальною конторою та неповідомлення нотаріуса про наявність у померлого
інших спадкоємців першої черги, у зв'язку з чим вказаний договір, у
відповідності до вимог ст. 215
ЦК України   підлягає до визнання
недійсним.

Доводи
апеляційних скарг зазначених висновків суду не спростовують і на їх
правильність не впливають. При цьому, не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.
ст. 304, 307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

Ухвал ила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2; ОСОБА_3; ОСОБА_4 подану в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6   відхилити.

Рішення
Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 січня 2007 р. залишити без
змін.

Ухвала набирає
чинності одразу після проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців.

Головуючий: