Справа № 22ц-2703                                Головуючий у 1
інстанції Моцний В.В.
Категорія 21                                             Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 квітня 2007 року              Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого        Висоцької B.C.,

суддів                           Біляєвої
О.М., Осипчук О.В.,

при
секретарі       Таранець В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
збільшення розміру відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Старобешівського районного суду від 05 грудня
2006 року з ОСОБА_2. на
користь ОСОБА_1. стягнуто в відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого,
по 200 гр. щомісячно на утримання ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_2.,
не погоджуючись із рішенням суду, звернувся до Апеляційного суду Донецької
області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що суд прийняв
позовну заяву, яка не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки не
містить предмет позовних вимог та ціну позову. Стягуючи на користь ОСОБА_1. в
відшкодування шкоди 200 гр., суд вийшов за межі позовних вимог, чим порушив
статтю 11 ЦПК України. Крім цього, суд при ухваленні рішення керувався ст.1200
ЦК України, в той час як позовні вимоги були заявлені про збільшення розміру
відшкодування шкоди на підставі ст.1208 ЦК України, яка не була застосована
судом.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2. підтримав
апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів, просив її задовольнити.

Позивачка просила відхилити апеляційну скаргу, а рішення
суду залишити без змін.

Суд першої інстанції, стягуючи з ОСОБА_2. на користь
ОСОБА_1. в відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, по 200 гр.
щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, виходив з того, що рішенням
Старобешівського районного суду від 04 січня 2000 року ОСОБА_2. як володілець
джерела підвищеної небезпеки зобов'язаний сплачувати на користь позивачки по 70
гр. щомісячно в зв'язку з втратою годувальника на утримання дитини до її
повноліття. На час звернення до суду

2

розмір
посадового окладу за посадою, на якій працював померлий, підвищено і становить
505 гр., позивачка працює і має самостійний заробіток.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду скасуванню з направленням справи на новий розгляд з наступних
підстав.

Статтею 311 ч.1 п.5 ЦПК України передбачено, що рішення
суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий
розгляд, якщо суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не міг бути
усунений ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції.

Відповідно до вимог частини 1 статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах
заявлених ними вимог.

Як видно з позовної заяви, ОСОБА_1. звернулася до суду з
позовом про збільшення розміру відшкодування шкоди, визначеного рішенням
Старобешівського районного суду від 04 січня 2000 року, яке набрало чинності,
на підставі ст.1208 ЦК України.

Між тим суд першої інстанції вирішив питання про
стягнення відшкодування шкоди в розмірі 200 гр., керуючись статтею 1200 ЦК України.

Таким чином суд вийшов за межі заявлених позовних вимог,
в той час як позовні вимоги ОСОБА_1. фактично не розглянуті і цей недолік не
був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення.

Стаття 1208 ЦК
України встановлює дві підстави збільшення розміру відшкодування шкоди.
Такими є підвищення вартості життя та збільшення розміру мінімальної заробітної
плати.

Однак судом першої інстанції не з'ясоване питання, з якої
саме підстави позивачка просить збільшити розмір відшкодування, не наведені
відповідні розрахунки визначення розміру.

Враховуючи, що судом порушені вимоги п.5 ч.І ст.ЗП ЦПК
України, що є безумовною підставою для скасування судового рішення, апеляційний
суд скасовує рішення суду і передає справу на новий розгляд.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2. несе
відповідальність за шкоду, заподіяну його неповнолітнім сином.

При цьому судом не враховані положення частини 3 статті
1179 ЦК України,
згідно з якими обов'язок батьків відшкодувати шкоду, заподіяну неповнолітньою
особою, припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття.
Суд не обговорив питання щодо можливості притягнення до участі в справі винної
особи, яка досягла повноліття; не перевірив пояснення відповідача щодо загибелі
його сина ОСОБА_4., не витребував відповідні документи.

Керуючись
ст.ст.307 ч.1 п.5, 311 ч.1 п.5, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

3

Апеляційну
скаргу   ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Старобешівського районного суду від 05 грудня
2006 року скасувати, справу передати на новий розгляд до місцевого суду в
іншому складі.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців
з часу набрання законної сили.