Справа
№33ц-1231/07
першій інстанції Лисенко
Л.І.                                     категорія
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2007
року                                                                                         м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого:
Колеснікова Г.Я

суддів:           Фадєєнко А.Ф., Ващенко Л.Г.,
Вадовської Л.М., Процик М.В.,

розглянувши у
судовому засіданні у м. Одесі справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2005 року у справі за
позовом Запорізького обласного управління відкритого акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю
«Ефір - форм» про розірвання кредитного договору і стягнення заборгованості,

встановила:

18.03.2004 р.
відкрите акціонерне товариство (далі ВАТ) «Державний ощадний банк України»
звернулось із позовом до ОСОБА_1.
та товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Ефір - форм» про
розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості у сумі 56042 грн. 12
коп.

Позивач
зазначив, що 26.06.2003 p.,
між ВАТ «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_1. укладений
кредитний договір № 998, згідно якому остання отримала кредит у сумі 50 000
грн. строком на 12 місяців до 27 червня 2004 року. У цей же день, 26.06.2003 p., між позивачем та
ТОВ «Ефір-форм» укладений договір поруки № 239, на підставі якого ТОВ
«Ефір-форм» зобов'язалось відповідати перед кредитором ВАТ «Державний ощадний
банк України», по виконанню зобов'язань ОСОБА_1. по кредитному договору № 998 від 26.06.2003 р., у тому ж розмірі,
що і боржник.

Посилаючись на
те, що ОСОБА_1не виконує договірних зобов'язань, позивач просив про розірвання
кредитного договору і стягнення солідарно з відповідачів заборгованість за
кредитним договором у сумі 56042 грн. 12 коп.

У судовому
засіданні позивач усно уточнив свої вимоги, просив стягнути заборгованість за
кредитом у сумі 43700 грн., пеню за прострочений кредит у сумі 2581 грн. 99
коп., пеню за прострочені проценти у сумі 521 грн., а також судовий збір у сумі
560 грн. (а.с. 50 зворот).

Рішенням
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2004 p.,
залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від
06.12.2005 p., позов ВАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1просить рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд, посилаючись на грубе
порушення районним і апеляційним судом норм процесуального та матеріального
права.

Колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню, а судові рішення скасуванню з
направленням справи на новий розгляд з наступних підстав.

Постановивши
рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки у
повному розмірі, суд у рішенні послався на неналежне виконання зобов'язань за
договором.

З таким
висновком суду погодитися неможливо, оскільки він не грунтується на нормах
матеріального права та зроблений з порушенням вимог процесуального права.

Відповідно до
ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Із матеріалів
справи вбачається, що 25.03.2004 р. справа призначалась до слухання на
06.05.2004 р. (а.с.1), неодноразово відклалась, та 06.12.2004 р. суд постановив
рішення по суті спору (а.с. 50 - 51 зворот).

Дані про належне
повідомлення відповідача ТОВ «Ефір - форм» на 06.12.2004 р. у справі відсутні
(а.с. 77-78).

Порушивши
правила ст.ст. 74-76 ЦПК України стосовно судових викликів та повідомлень, суд
першої інстанції розглянув справу за відсутністю відповідача ТОВ «Ефір - форм»,
всупереч вимогам ст. 169 ЦПК України, поклавши відповідальність за невиконання
умов кредитного договору лише на відповідачку ОСОБА_1

Суд не звернув
увагу на те, що поручителем за кредитним договором № 998, який, 26.06.2003 p., укладений між
позивачем і відповідачкою є ТОВ «Ефір - форм». На підставі договору поруки №
210 від 26.06.2003 р. ТОВ «Ефір - форм» взяло на себе зобов'язання відповідати
перед позивачем за виконання зобов'язань за цим кредитним договором у тому ж
розмірі, що і ОСОБА_1(а.с. 6-6 зворот).

За правилами ст.
554 ЦК України
у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Така
відповідальність і передбачена у договорі поруки від 26.06.2003р. (а.с. 6-6
зворот).

Вимоги про
стягнення кредитної заборгованості заявлені позивачем до ОСОБА_1. і ТОВ «Ефір -
форм» (а.с.3 - 4), і саме ці вимоги повинен був вирішити суд.

Оскільки справа
розглянута за відсутності відповідача ТОВ «Ефір - форм», яке належним чином не
повідомлено про час і місце судового засідання, і таке порушення процесуального
закону в силу ст. 338 ч. 1 п.3 ЦПК України є безумовною підставою для
скасування судових рішень, та враховуючи, що процесуальні порушення потягли до
порушення норм матеріального права, колегія суддів з касаційного розгляду справ
дійшла до висновку про необхідність скасування судових рішень з передачею
справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.
ст. 333, 335, 336 ч. 1 п. 2, 338, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2005 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції, іншим суддею.

Ухвала суду
оскарженню не підлягає.