УХВАЛА

Іменем України

2 серпня
2007 року                                                                                      м.
Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого                         судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів                                     ІГНАТЮКА
Б.Ю., КОЖУХ О.А.

при секретарі                        ДОВБАЦІ Т.О.

за участю позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за апе­ляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськра-йонного суду Закарпатської
області від 26 березня 2007 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя
особа без самостійних вимог на стороні відповідача Кольчинська селищна рада
Мукачівського району Закарпатської області, про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, відновлення меж земе­льної ділянки, визнання
права власності на земельну ділянку в розмірі 0,15 га, -

встановив   :

ОСОБА_1 оскаржив рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 26.03.2007 p., яким йому відмовлено в позові до ОСОБА_3, третя особа
без са­мостійних вимог на стороні відповідача Кольчинська селищна рада
Мукачівського ра­йону, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою
АДРЕСА_1, відновлення меж земельної ділянки, повернення 0,02 га захо­пленої
землі, визнання права власності на земельну ділянку в розмірі 0,15 га. Пози­вач
ставить в апеляції питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рі­шення,
яким позов просить задовольнити. На його думку, рішення суду не відповідає
обставинам справи. Суд не взяв до уваги постанову Мукачівського міськрайонного
су­ду від 16.12.2005 p.,
не прийняв у позивача певні докази в справі, не послався в рі­шенні на
документи щодо розмірів спірних земельних ділянок та не врахував відсут­ності у
відповідача ОСОБА_3 легітимних документів на наявну в нього ділянку.

Судом 26.03.2007 р. постановлено також окрему ухвалу,
якою повідомлено прокурора Мукачівського району про порушення закону, виявлені
під час розгляду справи. Ухвала ніким не оскаржується.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 апеляцію підтримали. Пояснили, зокрема, що: рішення Кольчинської
селищної ради від 14.12.1993 р. про надання ОСОБА_1 земельної ділянки площею
0,13 га прийма­лося тоді ж, коли й рішення, стосовно якого судом постановлено
окрему ухвалу, од­нак, у протоколі сесії це не відображено і оригіналу такого
рішення фактично немає.

Справа №
22ц-1126/07

Головуюча у 1-й інстанції БОЛЬШАКОВА О.О. Доповідач КОНДОР
Р.Ю.

на даний
час заяву позивача про передачу земельної ділянки у власність селищною радої не
розглянуто. Інші учасники справи, будучи належно повідомленими, в судове
засідання не з'явилися повторно, про причини неявки не повідомили, апеляційний
суд відповідно до ст. 305 ч. 2 ЦПК України та за згодою апелянта визнав за
можливе розгля­нути апеляцію у відсутність осіб, які не з'явилися

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта та його представника, переві­ривши
матеріали справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до наступного.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ще не
набув права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 у встановленому законом
порядку. Зокрема, рішення селищної ради про надання йому такої ділянки площею
0,15 га не приймалося, в натурі ділянка не відводилася, належ­ні докази на
підтвердження своїх вимог позивачем не надані. Тому не доведено й фа­кту
захоплення 0,02 га спірної ділянки відповідачем.

Ці висновки суду
відповідають обставинам справи.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є суміжними
землекористувачами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно, між якими виник спір щодо
права на ці ділянки, меж тощо. ОСОБА_1 мотивував змінений позов тим, що з 1962
р. за будинком АДРЕСА_1, що з 1996 р. належить йому, ра­хувалася земельна
ділянка розміром 0,15 га. Однак, відповідач самовільно захопив і відгородив
частину цієї ділянки, оскільки в його розпорядженні фактично знаходить­ся
0,1511 га при тому, що має бути 0,13 га.

ОСОБА_1 у 1987 р. став власником ½
частини АДРЕСА_1, а в 1996 р. - будинку в цілому (а.с. 5-6, 18-21 т. 1).

У справі відсутні дані про право приватної власності
сторін на спірні земельні ділянки. Обидві ділянки належать до комунальної
власності територіальної громади в особі Кольчинської селищної ради
Мукачівського району (ст. 78, ст. 80 п. „б", ст. 83 ЗК України).

ЗК УРСР (1970 р.) передбачав, що надання земельних
ділянок у користування здійснюється в порядку відведення за рішенням, зокрема,
виконавчого комітету се­лищної ради (ст. 16); право користування ділянкою,
залежно від строку, засвідчується відповідним державним актом, рішенням
відповідного органу, які видаються після відводу земельної ділянки в натурі,
право землекористування громадян, які прожи­вають в сільській місцевості,
засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських
підприємств та погосподарських книгах сільських рад або в реєстрових книгах
виконкомів селищних рад (ст. 20); до встановлення меж ділянки в натурі та
видачі документів щодо права на ділянку, приступати до її використання за­бороняється
(ст. 22); якщо йдеться про присадибну ділянку, то така надається за рі­шенням
відповідного підприємства (ст.ст. 58, 64, 73, 77).

ЗК України (1990 p.), що набрав
чинності 15.03.1991 p.,
аналогічно регулюючи ці питання, не передбачав, однак, засвідчення права на
земельні ділянки записами у вищезазначених книгах і встановлював також, що в
тимчасове користування землі з державної власності надаються радами народних
депутатів, тимчасове користування ділянкою оформляється договором (ст.ст. 7,
19, 22-24).

Чинним ЗК України (2001 р.)
передбачено, що право власності чи користування земельною ділянкою із земель
державної або комунальної власності набувається гро­мадянами за рішеннями
відповідних органів виконавчої влади або місцевого самовря­дування (ст. 116);
права власності та постійного користування ділянкою виникають

після
одержання встановленим порядком відповідних державних актів, право оренди -
після укладення та державної реєстрації договору оренди; до встановлення меж ді­лянки
в натурі та одержання належних правовстановлюючих документів на неї при­ступати
до використання ділянки забороняється (ст.ст. 124-126).

У справі немає рішення про надання ОСОБА_1 або попереднім власникам будинку
АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 0,15 га, на що вказувала й селищна рада (а.с.
169 т. 1). Немає й доказів відведення позивачу даної ділянки в натурі,
належного встановлення її меж, оформлення договору щодо користування ділянкою
тощо. Інші наявні в справі дані щодо цієї земельної ділянки (дані обмірів,
записи в погосподарській книзі) суперечливі та визначали її розміри як: 0,1308
га, 0,13 га, 0,12 га, 0,10 га, 0,1313 га. При цьому, посилання на розмір зазна­ченої
у погосподарській книзі на а.с. 8 т. 1 ділянки у 0,15 га, яка раніше бала
закріп­лена за ОСОБА_4, не можуть бути враховані, оскільки у цьому ж документі
вказа­но, що 0,05 га з цієї ділянки вилучено в присадибний фонд. У наявних в
справі запи­сах щодо земельної ділянки, закріпленої за будинком відповідача
АДРЕСА_2, також зазначається її розмір від 0,13 га до 0,15 га (а.с. 7-8, 15-18,
45, 48-49, 170, 189-190, 192, 203-208, 215, 217, 229 т. 1).

З наявних даних, а також із схем земельних ділянок на
а.с. 10, 15 т. 1 вбача­ється, що між сторонами склалося фактичне
землекористування (з фіксацією в 2001-2002 pp.), при якому, з
незначними відхиленнями, в розпорядженні ОСОБА_1 зна­ходиться земельна ділянка
площею близько 0,13 га, у ОСОБА_3 - близько 0,15 га.

Посилання позивача на постанову Мукачівського
міськрайонного суду від 16.12.2005 р. (а.с. 61) не може бути взяте до уваги.
Так, постановою не було визна­чено параметрів земельної ділянки, яку було
зобов'язано Кольчинську селищну раду передати у власність ОСОБА_1, судом було констатовано
наявність істотних супе­речностей у даних про розмір ділянки позивача, отже,
відповідні факти не були вста­новлені, а питання не було належно вирішене.
Неконкретність резолютивної частини судового рішення унеможливила його
виконання щодо надання земельної ділянки, на що вказували як державний
виконавець, так і Кольчинська селищна рада (а.с. 169, 189, 242-245 т. 1).

Отже, протягом часу користування ділянкою позивач
відповідні документи на неї не оформив, відсутність належно оформленого права
засвідчує й звернення ОСОБА_1 з даним позовом. Кольчинська селищна рада заяву
ОСОБА_1 про надання у власність земельної ділянки ще не розглянула і
відповідного рішення не прийняла. Враховуючи встановлене, наявні в справі
картографічні матеріали (а.с. 11-14 т. 1) не є достатнім доказом на ствердження
вимог позивача.

Відповідно до ст. 118 ч. 1 ЗК України, громадянин може
подати заяву до відпо­відного органу виконавчої влади чи місцевого
самоврядування, якщо він зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває
в його користуванні. Якщо користу­вання землею на час подачі заяви не є належно
оформленим, заява про приватизацію земельної ділянки подається на загальних
підставах (ст. 118 п. 6 ЗК України).

Дані правовідносини, з урахуванням часу їх виникнення та
характеру спору, регулюються вищенаведеними положеннями ЗК УРСР (1970 р.), ЗК України (1990 p.), ЗК України (2001
р.) щодо набуття права на земельну ділянку та іншим законодавст­вом щодо права
власності.

Відповідно до ст.ст. 14, 41
Конституції України, ст.ст. 328, 373 ЦК
України, ст.ст. 78, 116 ЗК України, право власності на землю набувається і
здійснюється гро­мадянами у порядку, визначеному законом. Так само в порядку,
визначеному зако-

ном, набувається
й право користування
землею. Право підлягає
захисту, якщо воно набуте відповідно до закону (ст.ст. 11-16 ЦК України).

За змістом ст.ст. 11, 57-60 ЦПК України, сторона на
власний розсуд розпоря­джається своїми процесуальними правами і зобов'язана
належно довести обставини, на які вона посилається в підтвердження своїх вимог
чи заперечень, суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Факти, що мають
значення в даній справі, встанов­люються передусім документальними доказами.
Відповідно до ст.ст. 212-213, 303, 308 ЦПК України, суд, забезпечивши належний
розгляд справи, постановляє законне і об­ґрунтоване рішення, яке апеляційним
судом перевіряється в межах доводів апеляцій­ної скарги та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, не може бути скасоване пра­вильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції, відмовивши в позові, правильно
застосував до даних пра­вовідносин положення законодавства щодо набуття права
на земельну ділянку, якими вони регулюються, та керувався нормами ЦПК України
про вирішення спору в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами
належних і допустимих доказів. За встановлених у справі обставин і за умови,
коли відповідна заява позивача селищною радою не вирішена, тобто, уповноваженим
органом і не задоволено заяву і не відмов­лено в цьому, позов ОСОБА_1
передчасний, порушення його права на даний час не доведене, а судом не можуть
бути задоволені взаємопов'язані вимоги позивача щодо захисту його права на
конкретну земельну ділянку.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного
процесу, відповідачем є особа, яку, виходячи з своєї правової позиції вказує
позивач. Співвідповідач залуча­ється судом до участі в справі за заявою
відповідної сторони (ст.ст. 11, 33 ЦПК Украї­ни). Апеляційний суд враховує, що
у справі брала участь Кольчинська селищна рада і це сприяло більш повному та
об'єктивному з'ясуванню обставин справи, рада мала процесуальні можливості для
висловлення і доведення своєї позиції в справі, оскар­ження рішення суду тощо.
Від позивача заява про залучення ради до участі в якості співвідповідача не
надходила, а відмова в позові прав ради не порушує. В апеляції порушення
процесуального права також мотивується лише в контексті невірної, на думку
апелянта, оцінки доказів.

З урахуванням вищенаведеного, апеляцію слід відхилити,
рішення суду першої інстанції, яке доводи апеляції не спростовують, - залишити
без змін.

Керуючись
ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення
Мукачівського міськ-районного суду Закарпатської області від 26 березня 2007 р.
-залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно і протягом двох міся­ців з дня її проголошення може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України.