№ справи 2-о-38/2007
РІШЕННЯ

іменем України

26 квітня 2007
року

Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської області

в складі
головуючого - судді
Бондар А.В.

При секретарі - Демяненко С.І.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Верхньодніпровську заяву ОСОБА_1 про
встановлення факту насильницького угону в німецькі табори,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернулася до суду з заявою про встановлення
факту насильницького угону в німецькі табори , посилаючись на те, що під час
Великої Вітчизняної війни 20 травня 1942 року її разом з іншими жителями м.
Верхньодніпровська, в тому числі ОСОБА_2, дошлюбне прізвище ОСОБА_3, ОСОБА_2,
насильно була інтернована в Німеччину, де протягом 4х місяців знаходилась разом
з нею в різних таборах м. Нюренберг.

У зв'язку з тим, що за станом здоров'я вона не пройшла
комісію в вересні 1942 року
через м. Брест-Литовськ Польши
вона була відправлена додому і прибула в м. Верхньодніпровськ,
Дніпропетровської області в листопаді 1942
року.

Відповідно до Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань» від 23 березня 2000 року вона має
право користуватися пільгами, в тому числі по сплаті комунальних платежів,
однак управління праці і соціального захисту населення Верхньодніпровської
районної державної адміністрації Дніпропетровської області зареєструвати її як
особу, насильно інтерновану в Німеччину в віці до 18 років в
Німеччину і видати їй про це відповідний документ не може, так як вона прямо
документально підтвердити факт насильницького угону її 20 травня 1942 року в Німеччину
підтвердити не може.

В судовому
засіданні заявник підтримала заяву і просить її задовольнити.

Представник
управління праці і соціального захисту населення проти задоволення позову не
заперечує.

Вислухавши заявника, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що
заява підлягає задоволенню з наступних підстав: як встановлено в судовому
засіданні під час Великої Вітчизняної війни 20 травня 1942
року заявницю разом з іншими жителями м. Верхньодніпровська, в тому числі
ОСОБА_2, дошлюбне прізвище ОСОБА_3, ОСОБА_2, насильно була інтернована в
Німеччину, де протягом 4х місяців знаходилась разом з нею в різних таборах м.
Нюренберг.

У зв'язку з тим, що за станом здоров'я заявниця не пройшла комісію в
вересні 1942 року
через м. Брест-Литовськ Польши
вона була відправлена додому і прибула в м. Верхньодніпровськ,
Дніпропетровської області в листопаді 1942
року.

Відповідно до Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» від 23 березня 2000 року вона має
право користуватися пільгами, в тому числі по сплаті комунальних платежів,
однак управління праці і соціального захисту населення Верхньодніпровської
районної державної адміністрації Дніпропетровської області зареєструвати її як
особу, насильно інтерновану в Німеччину в віці до 18 років в
Німеччину і видати їй про це відповідний документ не може, так як вона прямо
документально підтвердити факт насильницького угону її 20 травня 1942 року в Німеччину
підтвердити не може.

Наведені
обставини підтверджуються листом на ім'я зявниці Українського національного
фонду «взаєморозуміння і примирення» від 22
вересня 2004 року про
те, що їй призначена компенсаційна виплата за примусову працю в період
націонал-

2

соціалізму.

За таких
підстав заява підлягає задоволенню. Керуючись ст..ст..10, 60,212-214 ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

Встановити
факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, була
примусово інтернована 20
травня 1942 року з
м. Верхньодніпровська Дніпропетровської області в Німеччину, де знаходилась до
листопада 1942 року в
різних таборах м. Нюренберга і м. Брест-Литовська Польши.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.