ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

4 квітня 2007 р.                                                                                м.
Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді
Кляшторного B.C., при секретарі
Горовой О.П., з участю представника позивача ОСОБА_2., представника
відповідача - Яцкова
П.С., розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1до Запорізького обласного військового
комісаріату про визнання неправомірними дій посадових осіб Запорізького
обласного військового комісаріату при виплаті надбавки за безперервну службу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернувся до суду з адміністративним позовом до Запорізького
обласного військового комісаріату про визнання неправомірними дій посадових
осіб Запорізького обласного військового комісаріату.

В позові вказав, що він проходить військову службу у Головному військовому
представництві замовника МО
України № 621, що
знаходиться на фінансовому забезпеченні у Запорізькому обласному військовому
комісаріаті. Вислуга років у нього складає 18 повних календарних років.
ОСОБА_1. з 01.05.2003 року по 31.12.2006 року відповідач виплачував щомісячну
надбавку в розмірі 10 % грошового забезпечення, визначену Розпорядженням
Міністра оборони України від 26.05.2003 року № 146/2095, замість належних йому
50 %, передбачених Указом Президента України від 05.05.2003 року N 389 та наказом
МО України від 26.05.2003 року N 149.

Заборгованість складає згідно уточнених позовних вимог 7502 грн. 17 коп. Зазначену
суму посадові особи Запорізького обласного військового комісаріату відмовляються
виплачувати позивачу, мотивуючи відсутністю грошових коштів.

У зв'язку з зазначеними обставинами ОСОБА_1. звернувся до суду з
адміністративним позовом та просить суд визнати неправомірними дії посадових
осіб Запорізького обласного військового комісаріату при виплаті надбавки за
безперервну військову службу та стягнути з Запорізького обласного військового
комісаріату 7502 грн. 17 коп. в рахунок
відшкодування заборгованості по виплаті надбавки за безперервну службу.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2. підтвердив зазначені в
позові обставини, підтримав позовні вимоги ОСОБА_1., наполягав на задоволенні
позову. При цьому суду пояснив, що відповідач, при виплаті надбавки керується
недостатнім фінансуванням державою ЗС України. Крім того, він вважає дії
відповідача в частині виплати надбавки в меншому розмірі порушенням ст.ст. 22,
24 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців і членів їх сімей», та просить застосувати аналогію закону,
зокрема, ст. 2 Закону України «Про оплату праці» і ст. 32 Кодексу законів про
працю України, на підставі того, що при зменшенні розміру щомісячної надбавки,
тобто при зміні, істотних умов праці, відповідач не попередив позивача про дану
зміну у встановлений законом двомісячний строк, а законодавством щодо
військовослужбовців ці правовідносини не врегульовані.

Представник
відповідача - Яцков
П.С позов визнав, заперечень суду не надав.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

2

Судом встановлено,
що ОСОБА_1. проходить військову службу у Головному військовому представництві
замовника МО України № 621, що знаходиться
на фінансовому забезпеченні у Запорізькому обласному військовому комісаріаті.

Відповідно до телефонограм-розпоряджень Міністра оборони
України від 26.05.2003 року № 146/2095 і від 16.01.2004 року № 146/1/11/26 зазначена
надбавка щомісяця виплачувалася позивачу.

Так, з травня 2003 року по
грудень 2006 року
ОСОБА_1. зазначену надбавку виплачували в розмірі 10 % від його
місячного грошового забезпечення.

Пунктом 1
Указу Президента України від 05.05.2003
року N 389 зазначено,
що порядок і умови виплати надбавок визначаються Міністром оборони України,
наказом якого відповідно до зазначеного Указу і було затверджено вище названу
Інструкцію. Проте діючим законодавством щодо військовослужбовців не
передбачено, що військовослужбовців зобов'язані попереджати про зміну порядку,
умов і розмірів грошового забезпечення, а тому, виходячи з принципів
справедливості і рівності усіх громадян перед законом - ст. 24 Конституції
України - суд вважає, що в даному випадку необхідно застосувати аналогію закону
про оплату праці, систему, її розмір та зміну істотних умов праці, тобто вимоги
ст. 2 Закону України «Про оплату праці» і ст. 32 Кодексу законів про працю
України.

Пунктом 1 Указу
Президента України від 05.05.2003
року надбавку було встановлено у відсотках до грошового забезпечення, які
мають високі результати у службовій діяльності, залежно від вислуги років в
таких розмірах: понад 5 років - до 10%; понад 10 років - до 30%; понад 15 років - до 50%; понад 20 років - до 70%; понад 25 років - до 90% відсотків.

Вислуга років ОСОБА_1. складає 18
календарних років. Виходячи із зазначених положень Указу, позивачу ОСОБА_1.
мала бути встановлена надбавка у розмірі -
50 % від місячного грошового забезпечення.

Оскільки Указом було визначено граничний розмір надбавки для
військовослужбовців, то виходячи із конституційних принципів та загальних засад
права, суд вважає, що розмір надбавки ОСОБА_1., який мав відповідну вислугу
років, мав складати не менше 50
%. За таких обставин нарахування позивачу надбавки та її виплата в меншому
розмірі є неправомірним.

Судом були досліджені як пояснення сторін по справі, так
і письмові докази, зокрема, довідки із заборгованостей перед позивачем,
відповідні витяги із наказів МО
України.

Так, судом встановлено, що заборгованість перед ОСОБА_1. у період з травня 2003 року по грудень 2006 року складає 7502 грн. 17 коп., з
урахуванням надбавки у розмірі 50%
(різниця у сплаченій надбавці та надбавці, за якою розрахована
заборгованість складає 40%).

Таким чином, суд вважає дії відповідача щодо нарахування та виплати
надбавки неправомірними, через що були порушені законні права та інтереси
позивача щодо невиплат спірних грошових сум.

Також при вирішенні позовних вимог суд приймає до уваги ту обставину, що
позивачем при виплаті грошового забезпечення встановлювалися максимальні
розміри надбавки, через що суд дійшов висновку про те, що цим були визнані
високі результати, у службовій діяльності позивача та останній має право на
отримання надбавки в зазначених судом розмірах.

Керуючись ст. ст. 2,
9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і
членів їх сімей», п.1.1 Положення про порядок виплати грошового забезпечення
військовослужбовцям ЗС України, затвердженого наказом міністра оборони України
від 05.03.2001 року N 75, п.7 Постанови
Кабінету Міністрів України 17.07.1992
року №393 «Про
порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової
допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», Указу
Президента України № 389
від 05.05.2003 року,
Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну
військову службу у ЗС України, затвердженої наказом МО України від 26.05.2003 року N 149,

3

ст.ст. 22, 24 Конституції
України, ст.ст. 99, 158,
159, 160, 163, п. 7 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, ст. 1 Прикінцевих та
перехідних положень ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1задовольнити.

Визнати незаконними дії посадових осіб Запорізького обласного військового
комісаріату в частині невиплати щомісячної надбавки за безперервну військову
службу ОСОБА_1.

Стягнути з Запорізького Обласного військового комісаріату на користь
ОСОБА_17502 грн. 17 коп. в рахунок
відшкодування заборгованості по виплаті щомісячної надбавки за безперервну
військову службу в Збройних Силах України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку не було подано.

Постанову може бути оскаржено до апеляційного суду
Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом
подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня її проголошення та апеляційної скарги протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або шляхом подання
апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у
строк, встановлений для подання такої заяви з одночасним надсиланням копії
апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області.