АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-694/2007
Головуючий по 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007 року березня
місяця   „ 14 "   дня                                                          м.
Полтава

Колегія   суддів
судової   палати   з
цивільних   справ   апеляційного   суду

Полтавської
області в складі:

Головуючого : Гасія Ю.В.

Суддів : Карнауха П.М., Обідіної
О.І.

при секретарі:
Рибак О.О.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за

апеляційною   скаргою
ОСОБА_1,  ОСОБА_2

на рішення
Київського районного суду м. Полтави від 12
січня 2007 року

по справі за
позовом Госпрозрахункової житлово-експлуатаційної дільниці

№15 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про

стягнення   заборгованості   за
квартплату   та   комунальні
послуги   та   за

зустрічним    позовом
ОСОБА_1,   ОСОБА_2 до
Госпрозрахункової житлово - експлуатаційної дільниці №15 про

відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, спонукання до укладення

договору.

Колегія   суддів,
заслухавши   доповідь   судді-доповідача   апеляційного суду,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2005 року
Госпрозрахункова житлово-експлуатаційна дільниця №15 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за квартплату та комунальні послуги.

В квітні 2006 року ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулись в суд з зустрічним позовом до Госпрозрахункової житлово -
експлуатаційної дільниці №15
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спонукання до укладення
договору.

Рішенням
Київського районного суду м. Полтави від 12
січня 2007 року
позовні вимоги ГЖЕД №15 доОСОБА_1
про стягнення заборгованості за квартплату та комунальні послуги задоволено.

Стягнуто
зОСОБА_1 на користь ГЖЕД №15
суму в розмірі 236 грн. 28 коп.

Стягнуто
зОСОБА_1 на користь держави державне мито у розмірі 25 грн.50 коп.

Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ГЖЕД №15
суму в розмірі 236 грн 28 коп.

Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь держави державне мито у розмірі 25 грн.50 коп.

Позовні
вимогиОСОБА_1, ОСОБА_2 до ГЖЕД №15
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спонукання до укладення
договору задоволено частково.

Зобов'язано ГЖЕД
№15 укласти
з ОСОБА_1, ОСОБА_2 договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням
відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

В задоволенні
решти позовних вимогОСОБА_1, ОСОБА_2 до ГЖЕД №15 відмовлено.

Стягнуто з ГЖЕД №15 на
користьОСОБА_1, ОСОБА_2 8
грн. 50 коп.
державного мита, сплаченого при подачі позову до суду.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 прохають рішення місцевого суду від 12 січня 2007 року скасувати з
тих підстав, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального права,
постановити нове про задоволення їх позовних вимог, відмовити ГЖЕД № 15 в задоволенні
позовних вимог в стягненні зОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму 472 грн. 56 коп. за
безпідставністю та держмита в сумі 51
грн; стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1250 грн. та на
користь ОСОБА_2 1250 грн
моральної шкоди, витрати на оплату держмита та ІТЗ в сумі відповідно 16 грн.50 коп.
ОСОБА_1, 16 грн 50 коп. ОСОБА_2

Перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги в межах оскарження, колегія суддів
вважає, що вона підлягає відхиленню.

Відповідно до
ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із
доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не погоджуються з рішенням суду
в частині стягнення заборгованості по оплаті послуг, наданих ГЖЕД-15 з 1 лютого
2004 року по 1 грудня 2005 року, тобто протягом 22 місяців в розмірі 472 грн.
56 коп. та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову про стягнення
2500 грн у відшкодування моральної шкоди за ненадання комунальних послуг.

Аналізуючи
оскаржене рішення суду в зазначених частинах, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Вирішуючи
позовні вимоги ГЖЕД-15, суд
першої інстанції виходив з меж позовних вимог позивача, тобто з обставин
утворення заборгованості по оплаті комунальних послуг з 1 лютого 2004 року до 1 грудня 2005 року, яка
виникла внаслідок невнесення оплати відповідачами ОСОБА_1.

Зазначені
обставини в повному обсязі підтверджені сторонами і не оскаржуються як в
частині розміру заборгованості, так і в частині способу їх виникнення - відмови
відповідачів від оплати послуг.

Судом першої
інстанції перевірено обгрунтованість встановленого тарифу оплати послуг,
діяльність позивача по наданню послуг відповідно до Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» в період з 1
лютого 2004 року по 1 грудня 2005 року (а.с.37, 38, 39, 40-51, 118, 135, 138).

Висновок суду
про надання позивачем послуг в період з 1
лютого 2004 року по 1 грудня 2005 року не
спростований відповідачами в порядку, встановленому законом.

При цьому
відповідачами відмова від оплати наданих послуг припинена в односторонньому
порядку, без надання письмового повідомлення про відмову від отримання
комунальних послуг та їх оплати.

Зазначені
обставини також не спростовані в ході розгляду справи та в апеляційній скарзі.

Крім того, відповідачами не наведено фактів відмови позивача в наданні послуг
за індивідуальним зверненням сім'ї ОСОБА_1 протягом періоду несплати ними
наданих комунальних послуг з 1
лютого 2004 року по 1 грудня 2005 року.

Наведені відповідачами недоліки в роботі позивача протягом 2006, 2001-2003 років суд першої
інстанції правильно не прийняв до уваги, враховуючи межі позовних вимог по
первісному позову.

Аналізуючи
доводи апеляційної скарги в частині незгоди з рішенням суду про відшкодування
моральної шкоди по зустрічному позову, колегія суддів вважає, що вони не
грунтуються на законі та обставинах справи.

Відповідно до
норм ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вимагаючи грошову компенсацію заподіяної моральної шкоди в розмірі 2500 грн., позивачі
фактично посилалися на бездіяльність ГЖЕД-15 у питаннях надання комунальних
послуг, на порушення відповідачем Закону України
«Про інформацію», на необхідність вчинення дій ними на покращення побутових
умов.

Між тим, судом
першої інстанції встановлені обставини надання відповідачем - ГЖЕД-15 комунальних послуг
населенню протягом всього часу перебування будинку №88
по вул.Пушкіна в м.Полтаві на балансі ГЖЕД-15, про що свідчать факти
наявності договорів відповідача з підприємствами енерго-водопостачання, вивозу
сміття, відповідними аварійними службами, виконання ремонтних та профілактичних
робіт по заявам мешканців будинку.

Позивачі
отримували письмові відповіді на свої звернення до відповідача ГЖЕД-15 і ними
не наведені докази ненадання відповідей на письмові звернення.

Проведення робіт
по поліпшенню побутових умов є правомірною та природньою діяльністю власника
житлового приміщення на підставі вимог Закону України «Про власність».

Зазначені вище обставини не спростовані при розгляді справи, не містять спростування
й доводи апеляційної скарги.

Позивачами не
зазначені докази умисних дій чи бездіяльності по заподіянню шкоди окремими
працівниками чи ГЖЕД-15 в цілому.

Тому суд
правильно відмовив в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, не
встановивши доказів її заподіяння.

За таких
обставин, та враховуючи, що суд першої інстанції вірно застосував положення
цивільного законодавства щодо юридичних фактів як підстави виникнення цивільних
прав та обов'язків, виходячи з загальних умов виконання зобов'язань,
передбачених ст.ст. 11,526
ЦК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, в частині
оскаржуваної в апеляційному порядку, постановлено в повній відповідності до
норм матеріального та процесуального законодавства.

Посилання в
скарзі на неправомірні дії суду стосовно протоколів судового засідання, колегія
суддів відхиляє з тих підстав, що при проведенні фіксації судового засідання
ведення протоколів не передбачено (а.с.174,187,233).

При цьому 4 грудня 2006 року судове
засідання не проводилось, а зауваження на
протокол судових засідань від 15 березня та 21 квітня 2006 року суддею
розглянуті (а.с.241а).

В зв'язку з цим,
колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду в
оскаржуваній частині, апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Київського районного суду м.Полтави від 12
січня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.