Справа № 22ц - 245/07                                             Головуючий
Категорія: 5                                                                 Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

2007 р. квітня 12                                                                                                             місто
Луцьк

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого судді Завидовської О.Г.

суддів Данилюк В.А., Осіпука В.В.

при секретарі Тарасюк Ю.П.

з участю позивача ОСОБА_1.

представника відповідача ОСОБА_4.

відповідача ОСОБА_2.

представника відповідача ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу
за

позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,

виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання частково недійсним

свідоцтва про право на квартиру, свідоцтва про право на спадщину за
заповітом

та визнання права власності на ХА частину квартири за апеляційною скаргою

відповідача    ОСОБА_2                                                           на    рішення
Луцького

міськрайонного суду від 29 грудня 2006
року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2006 року ОСОБА_1.
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2., виконавчого комітету Луцької міської
ради про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру,
свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на Vi
частину квартири.

Свої позовні
вимоги обґрунтовує тим, що з 14
серпня 1996 року він
проживав і був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1разом з
наймачем квартири ОСОБА_3., який є його дідом. 10 липня 1997
р. за викликом Білоцерківського державного аграрного університету здавав
вступні іспити та був зарахований на денну форму навчання. 17 липня 1997 року дід
позивача приватизував цю квартиру, а його в свідоцтво не включено. Оскільки він
був членом сім'ї наймача і мав з ним рівне право на користування спірним жилим
приміщенням, то приватизація квартири без його участі суперечить чинному
законодавству та порушує його права, ІНФОРМАЦІЯ_1року
наймач

2

квартири помер, і після його смерті
спадщину прийняв та оформив відповідач ОСОБА_2.

В зв'язку з
наведеним просив визнати недійсними частково свідоцтво про право власності на
спірну квартиру, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а також визнати
за ним право власності на 1/2 частину спірного жилого приміщення.

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 29
грудня 2006 року
позов задоволено.

Визнано
недійсним свідоцтво про право власності, видане на ім'я ОСОБА_3. на квартиру АДРЕСА_1Волинської
області від 17 липня 1997 року, яке видане
на підставі розпорядження виконавчого комітету Луцької міської ради від 17 липня 1997 року №259-р, а
саме в частині права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1.

Визнано
недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я
ОСОБА_2. 19 вересня 2004 року першою
Луцькою Державною нотаріальною конторою за реєстровим номером №4-2398, в частині права
власності на 1/2 квартири.

Визнано за
ОСОБА_1. право власності на 1/2 частинку квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто із
виконавчого комітету Луцької міської ради на користь ОСОБА_1. 153 грн. судового
збору на 15 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Стягнуто з
ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. 15
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Не погоджуючись
з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2. подав апеляційну скаргу, у якій вказує на
невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування
судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому
засіданні відповідач ОСОБА_2. та його представник ОСОБА_5. апеляційну скаргу
підтримали, позивач ОСОБА_1. та його представник ОСОБА_4. апеляційну скаргу заперечили.

Заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення, а рішення суду - до скасування з наступних підстав.

З пояснень
сторін та матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1. є онуком ОСОБА_3., який був
наймачем жилого приміщення по АДРЕСА_1,
з 14 серпня 1996 року позивач був
зареєстрований у вказаному жилому приміщенні, знятий з реєстраційного обліку 30.05.1998 року (а.с.9).

17 липня 1997 року квартира АДРЕСА_1була
приватизована ОСОБА_3. на підставі розпорядження Луцького міськвиконкому №259-р від 17.07.1997 року (а.с.5).

з

ІНФОРМАЦІЯ_1року ОСОБА_3.
помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7).

16 вересня 2004 року відповідачу
ОСОБА_2. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.6).

Задовольняючи
позовні вимоги позивача ОСОБА_1., суд першої інстанції виходив з того, що
позивач вселився в спірну квартиру як член сім'ї наймача, набув з ним рівного
права у користуванні квартирою, вибув з постійного місця проживання, тобто із
спірної квартири, на навчання, а тому за ним зберігалося жиле приміщення на
момент приватизації, а отже його слід було включити у свідоцтво про приватизацію
квартири.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам
справи.

Відповідно до
ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів
сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі
(будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Відповідно до
ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти
і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Будучи
неповнолітнім позивач проживав зі своїми батьками у м.Біла Церква Київської
області, де навчався у середній школі, яку закінчив у 1997 році. Вказаний
факт підтвердив позивач.

Будь-яких
доказів постійного проживання у квартирі по АДРЕСА_1разом з дідом ОСОБА_3. та
ведення з ним спільного господарства позивач не надав.

Як вбачається із
заяви ОСОБА_3. про приватизацію квартири (а.с.70), останній не зазначав у заяві
позивача як члена своєї сім'ї.

В зв'язку з
наведеним висновки суду першої інстанції про те, що позивач набув права на жиле
приміщення, є передчасними, а тому покликання на те, що позивач вибув на
навчання, а отже за ним зберігалося право на це житло під час приватизації і
він має право на ХА частку вказаного жилого приміщення, є безпідставними.

В зв'язку з цим
є неправильним застосування судом норм ЦК
України, що регулюють право спільної сумісної власності.

Таким чином
через недоведеність обставини, які суд вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права рішення
суду слід скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись
ст.ст.309, 316, 317, 319
ЦПК України, на підставі ст.64 ЖК України, ст.5 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», колегія суддів

4

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького
міськрайонного суду від 29
грудня 2006 року у
даній справі скасувати.

В позові
ОСОБА_1до ОСОБА_2, виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання
частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, свідоцтва про
право на спадщину за заповітом та визнання права власності на ХА частину
квартири відмовити.

Рішення може
бути оскаржене до Верховного Суду України на протязі двох місяців після
набрання ним законної сили і набирає законної сили після його проголошення.