Справа № 22-826907 р.                               Головуючий по 1 інстанції- Ткачов О.М.
- 42                                                         Доповідач   -   Шамрило Л.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

18
грудня 2007 p.
Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого:                                   Курило В.П.

суддів:                                               Шамрило
Л.Г.

Санікової
О.С.

при
секретарі:                                   Стефановій
І.М.

з участю
адвоката                            ОСОБА_2

розглянув
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області
від 03 жовтня 2007 року по справі за позовом Краснолиманського транспортного
прокурора в інтересах Міністерства транспорту та зв'язку України до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

У квітні
2007 р. Краснолиманський транспортний прокурор в інтересах відділкової лікарні
на станції Красний Лиман Державного підприємства „Донецька залізниця"
звернувся до суду з позовом про стягнення з головного бухгалтера вказаної
лікарні ОСОБА_1  на відшкодування
матеріальної шкоди 1206 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив,  що у лютому 2007 р. спеціалістами
Контрольно-ревізійного відділу в м.
Красний Лиман проведено планову ревізію фінансово-господарської
діяльності відділкової лікарні на станції Красний Лиман ДП „Донецька
залізниця" за період з 01.02.2005 р. до 31.12.2006 р.,  в ході якої встановлено,  що штатним розписом лікарні станом на
01.07.2006 р. передбачено 5 штатних одиниць лікарів стоматологів і не
передбачена посада завідуючого стоматологічним відділенням.  Незважаючи на це,  завідуючому стоматологічним відділенням
ОСОБА_3 у зазначений період провадилось нарахування та виплата заробітної
плати,  що призвело до незаконних витрат
на утримання понадштатної одиниці. Зокрема в період з 01.07.2006 р. до
31.12.2006 р. ОСОБА_3,  як завідуючому
стоматологічним відділенням,
необгрунтовано виплачена заробітна плата в сумі 4067, 34 грн. та зайво
перераховано у державні цільові фонди нарахувань на заробітну плату в сумі
1472, 38 грн.,  усього лікарні заподіяно
матеріальної шкоди на суму 5539, 72 грн. Вказана сума матеріальної шкоди
заподіяна з вини відповідачки,  яка,  займаючи посаду головного бухгалтера,  відповідає нарівні з керівником за законність
і правильність ведення фінансово-господарської діяльності. Прокурор на підставі
ч.1  ст. 132 КЗпП України просив стягнути
з ОСОБА_1  на користь лікарні на
відшкодування заподіяної шкоди її середньомісячний заробіток в розмірі 1206
грн.

У травні
2007 р. прокурор подав заяву про уточнення позовних вимог і просив стягнути з
відповідачки матеріальну шкоду в зазначеному розмірі на користь Міністерства
транспорту та зв'язку України,  чиї
інтереси як розпорядника бюджетних коштів були порушені останньою при виконанні
своїх трудових обов'язків.

Рішенням
Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2007 р. позов
прокурора задоволено,  стягнуто з
ОСОБА_1  на користь Міністерства
транспорту та зв'язку

України
на відшкодування матеріальної шкоди 1206 грн.,
на користь держави - судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

Не
погодившись з рішенням суду,
ОСОБА_1  принесла апеляційну
скаргу,  в якій ставить питання про
скасування рішення суду як незаконного і просить ухвалити по справі нове
рішення,  яким відмовити прокурору у
задоволенні позову. В обґрунтування доводів скарги посилалася на
невідповідність висновків суду обставинам справи та відсутність її вини у
заподіянні матеріальної шкоди,
пов'язаної з витратами на утримання понадштатної одиниці.

В
судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1
та представник відповідачки -адвокат ОСОБА_2 доводи апеляційної* скарги
підтримали і просили її задовольнити.

Представник
позивача - прокурор Конакова
В.О. заперечувала проти доводів скарги,
вважала рішення суду законним і просила залишити його без змін.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення відповідачки та представників сторін,  дослідивши матеріали цивільної справи,  перевіривши доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню,  а рішення суду -скасуванню
з таких підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  що актом
ревізії фінансово-господарської діяльності відділкової лікарні на станції
Красний Лиман ДП „Донецька залізниця" від 14.02.2007 р. №210-01 29-04
виявлено здійснення незаконних витрат на утримання понадштатної одиниці в
межах фонду оплати праці завідуючого стоматологічним відділенням ОСОБА_3 на
суму 4067, 34 грн. та зайвого перерахування до державних цільових фондів
нарахувань на заробітну плату в сумі 1472, 38 грн.,  усього 5539, 72 грн. Відповідальними особами
за фінансово-господарську діяльність лікарні у період,  що ревізувався,  були головний лікар ОСОБА_4 та головний
бухгалтер ОСОБА_1  Постановою старшого
помічника Краснолиманського транспортного прокурора від 17.04.2007 р. по даному
факту відмовлено у порушенні кримінальної справи відносно зазначених посадових
осіб за відсутності в їх діях складу злочину. Середній заробіток відповідачки
складає 1206 грн. на місяць.

Задовольняючи
позов прокурора,  суд першої інстанції
виходив з того,  що винними діями
(бездіяльністю) головного бухгалтера лікарні ОСОБА_1  була заподіяна матеріальна шкода Міністерству
транспорту та зв'язку України,  як
розпоряднику бюджетних коштів,
відповідальність за яку на підставі
ст.  ст. 130, 132-133 КЗпП України
повинна нести відповідачка в розмірі свого середньомісячного заробітку.

Проте з
такими висновками суду погодитися неможливо,
оскільки вони не відповідають матеріалам справи і вимогам закону.

ст. 130 КЗпП України передбачає загальні
підстави і умови матеріальної відповідальності працівників. Згідно ч.1  ст. 132 цього Кодексу за шкоду,  заподіяну підприємству,  установі,
організації при виконанні трудових обов'язків,  працівники,
з вини яких заподіяно шкоду,
несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди,  але не більше свого середньомісячного
заробітку.

З
матеріалів справи вбачається,  що наказом
головного лікаря ОСОБА_4 від 10.08.2006 р. №219 „Про зміни в штатному розписі
лікарні на 2006 рік" дійсно була виключена з штатного розпису посада
завідуючого стоматологічним відділенням лікарні,  яку займала ОСОБА_3 (а.с. 28-31). Відповідно
до витягу з протоколу №9 від 20.10.2006 р,
профспілковий комітет лікарні не дав згоди на звільнення ОСОБА_3 у
зв'язку із скороченням посади завідуючого стоматологічним відділенням (а.с.
34). З наказу виконуючого обов'язки головного лікаря ОСОБА_5 від 27.02.2007 р.
№114 видно,  що наказ №5л від 16.01.2007
р. про переведення ОСОБА_3 з посади завідуючого стоматологічним відділенням на
посаду лікаря-стоматолога та наказ №16л від 01.02.2007 р. про її звільнення за
п.6  ст. 36 КЗпП України скасовані і
остання поновлена на роботі на посаді завідуючого стоматологічним відділенням
(а.с.  121).

В
зв'язку з тим,  що в період з 01.07.2006
р. до 31.12.2006 р. головним лікарем,
який мав право прийому та звільнення з роботи працівників лікарні,  не було видано наказу про переведення чи
звільнення ОСОБА_3 з посади завідуючого стоматологічним відділенням,  а остання виконувала свої трудові обов'язки
на цій посаді згідно табелю обліку робочого часу,  відповідачка не мала законних підстав для
перерахунку або невиплати їй заробітної плати.

За таких обставин суд
дійшов помилкового висновку про вину головного бухгалтера лікарні ОСОБА_1  у заподіянні Міністерству транспорту та зв'язку
України матеріальної шкоди внаслідок незаконного використання бюджетних коштів
на утримання понадштатної одиниці та ухвалив незаконне рішення.

Невідповідність
висновків суду обставинам справи згідно п.3 ч.1
ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Оскільки
вина відповідачки у незаконних витратах на утримання понадштатної одиниці
завідуючого стоматологічним відділенням лікарні відсутня,  у задоволенні позову Краснолиманського
транспортного прокурора в інтересах Міністерства транспорту та зв'язку України
до ОСОБА_1  про відшкодування
матеріальної шкоди слід відмовити.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309,  313-314,  316 ЦПК України,   ст.
ст.  130,  132-133 КЗпП України,  апеляційний суд,  -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2007 року
скасувати.

У
задоволенні позову Краснолиманського транспортного прокурора в інтересах
Міністерства транспорту та зв'язку України до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної шкоди відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили рішенням апеляційного суду.