АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-8539                                                Головуючий в І
інстанції Самоткан Н.Г.
Категорія 19                                                        Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
березня 2007 року
колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Калиновського А.Б.

суддів              - Кузнецова ВО., Кіктенко
JIM.

при секретарі -  Качур Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу

по апеляційній скарзі Відкритого акціонерного товариства „ Павлоградвугілля
"

на   рішення   Павлоградського   міськрайонного   суду
Дніпропетровської   області   від

08листопада 2006
року

за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства

„Павлоградвугілля" про стягнення компенсації втрати
частини одноразової допомоги у

зв'язку з порушенням строків її виплати, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2006 року
ОСОБА_1звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь
компенсації втрати частини одноразової допомоги у зв'язку з порушенням строків
її виплати. В обґрунтування позову посилався на те, що висновком МСЕК від 27.05. 1999 року йому
встановлено 60% стійкої
втрати працездатності. Відповідач видав наказ №850 від 24.06.1999р,
котрим позивачеві було призначено одноразову допомогу у сумі 24040 грн. 20 коп. Відповідач
не виплачував призначену одноразову допомогу тому позивач звернувся до суду.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 17.12.2001 р. з відповідача на користь ОСОБА_1. стягнена
заборгованість у сумі 17534
грн.50 коп.. На час звернення до суду відповідач вже сплатив йому частинами
одноразову допомогу. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь
компенсацію у сумі 7847 грн. 50 коп. у зв'язку з
порушенням строків виплати одноразової допомоги.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2006 року позов
задоволено повністю. На користь позивача стягнуто з ВАТ „Павлоградвугілля"
компенсацію в розмірі 7847
грн.64 коп., а
також поновлено строк на звернення до суду з позовом.

З даним рішенням
не погодився відповідач ВАТ „
Павлоградвугілля" та подав апеляційну скаргу в якій ставить питання
про скасування рішення суду та постановити інше рішення яким відмовити позивачу
в позові, вказуючи на те, що судом порушені норми матеріального права.

Перевіривши
матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених
вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає  необхідним

2

скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, відмовивши
позивачеві у задоволенні позову, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач тривалий
час знаходився в трудових відносинах з відповідачем. Згідно висновку МСЕК від 27.05. 1999 року йому
встановлено 60% стійкої
втрати працездатності. Відповідач видав наказ № 850 від 24.06.1999р,
котрим позивачеві було призначено одноразову допомогу у сумі 24040 грн. 20 коп.. Рішенням
Павлоградського міськрайонного суду від 17.12.2001
р. з відповідача на користь ОСОБА_1. стягнена заборгованість одноразовій
допомозі у сумі 17 534грн.50коп..
Згідно з п.п. 39,43 «Правил
відшкодування власником підприємства, установи і організацій або уповноваженим
ним органом шкоди заподіяної працівнику пошкодженням здоров'я, пов'язаного з
виконанням ним трудових зобов'язань», затверджених постановою КМУ №472 від 23.06.93 p., які
діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, одноразова допомога
виплачується потерпілому в місячний термін від дня встановлення МСЭК стійкої втрати
професійної працездатності.

Якщо потерпілому
з вини власника своєчасно не виплачена сума відшкодування шкоди, то ця сума
виплачується без обмеження якого-небудь терміну і підлягає корегуванню в
зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку,
встановленому ст. 34 Закони
України «Про оплату праці» від 24.03.95
р.

Таким чином,
відповідач зобов'язаний був проводити розрахунок компенсації несвоєчасно
виплаченої суми одноразової допомоги у відповідності з діючим на той час
законодавством, починаючи з липня 1999
року, тобто з того часу виникли спірні правовідносини.

Постановляючи рішення суд першої
інстанції за власною ініціативою поновив позивачу строк для звернення до суду , визнавши причини
пропуску строку поважними, оскільки позивач не має юридичної освіти та часто
хворіє у зв'язку з професійними хворобами, відповідач тривалий строк виплачував
одноразову допомогу невеликими сумами, тому позивач вважав, що відповідач
самостійно нарахує та сплатить компенсацію, не посилаючись на норми
матеріального права. Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитися
не можна.

Згідно ч.З ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до
винесення ним рішення. Таких заяв до суду не надходило.

Згідно п.6
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України правила Цивільного Кодексу України про позовну давність
застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки спірні
правовідносини виникли у липні 1999
року, строк позовної давності сплив у липні 2002 року, тобто до набрання чинності діючого ЦК України. При
таких обставинах необхідно було застосовувати правила про позовну давність ЦК Української РСР
в редакції 1963 року
діючого на момент виникнення спірних правовідносин та спливу строку позовної
давності.

Відповідно до
ст. 71 цього
Кодексу загальний строк позовної давності складав три роки, а відповідно до ст.
75 позовна давність
застосовується судом незалежно від заяв сторін.

Згідно ст. 80 ЦК Української РСР
закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові.

Якщо суд,
арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної
давності, порушене право підлягає захистові.

Колегія суддів вважає що позивач пропустив строк позовної давності без
поважних причин про що свідчить той факт, що він звернувся до суду через шість
років після виникнення спірних правовідносин. Звертаючись до суду у 2001 році з позовом
до відповідача про стягнення заборгованості по одноразовій допомозі, позивач
також не використав своє право. При таких обставинах колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції поновив строк без законних на то підстав, оскільки позивач
пропустив цей строк

з

без поважних причин, в зв'язку з чим за пропуском строку
позовної давності без поважних причин позивачеві необхідно відмовити у
задоволенні позову. Керуючись ст.ст. 303,
307,309,313 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ВАТ „Павлоградвугілля"
задовольнити.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2006 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Рішення
апеляційного суду набуває законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців.