Справа №22-3547                               Головуючий
Категорія      23                                             Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2007 року                                 Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого
Курило В.П.

суддів:
Санікової О.С,  Шамрило Л.Г.

при
секретарі Степаненко В.Б. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Донецьку апеляційні скарги ОСОБА_1,
ОСОБА_2 і ОСОБА_3на рішення Ворошиловського районного суду м.  Донецька від 24 січня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,  третя особа ОСОБА_3про відшкодування
шкоди,  заподіяної в результаті
дорожньо-транспортної пригоди і за зустрічним позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3до
ОСОБА_1про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,  заподіяної в результаті дорожньо-транспортної
пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У
березні 2004 року
ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,  третя особа ОСОБА_3.,  посилаючись на те,  що 25
листопада 2003 року
водій ОСОБА_3.,  керуючи автомобілем «Фольксваген» під час руху по
пр.Б.Хмельницького в м. Донецьку,  на
перехресті з вул. Університетською при виконанні лівого повороту на порушення
вимог п.п.10.1 і 16.3 Правил
дорожнього руху не впевнився в безпеці свого руху,  не уступив дорогу його автомобілю
«Мазда-626»,  який рухався по
пр.Б.Хмельницького у зустрічному напрямку,
в результаті чого сталося зіткнення автомобілів. В результаті зіткнення
його автомобілю спричинені механічні пошкодження. Просив стягнути з ОСОБА_2 -
власника автомобіля «Фольксваген» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди
2875 грн.80 коп.,  а також витрати,  пов'язані з оплатою експертизи 110 грн.,  витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП
90 грн. і витрати на правову допомогу 500 грн.

У червні
2004 рокуОСОБА_2. і ОСОБА_3. звернулись із зустрічним позовом до ОСОБА_1про
стягнення матеріальної і моральної шкоди у зв'язку із зазначеною
дорожньо-транспортною пригодою,
посилаючись на те,  що саме
ОСОБА_1. винний у дорожньо-транспортній пригоді,  яка сталася 25 листопада 2003 року,  оскільки при подачі світлофором сигналу,  який забороняє рух,  не зупинився перед перехрестям,  а продовжив рух через перехрестя. В
результаті зіткнення автомобіль «Фольксваген» отримав механічні
пошкодження.ОСОБА_2. як власник автомобіля «Фольксваген» просив стягнути з
ОСОБА_1на відшкодування матеріальної шкоди 13004 грн. 10 коп.,  на відшкодування моральної шкоди - 5000 грн.;
ОСОБА_3. просив стягнути з ОСОБА_1на відшкодування моральної шкоди 3000 грн.
Позовні вимоги про стягнення моральної шкодиОСОБА_2. обгрунтував тим,  що він хвилювався з приводу пошкодження
автомобіля,  крім того він був
позбавлений можливості використовувати

2

автомобіль
у службових цілях; все це порушило його звичний спосіб життя; ОСОБА_3.
обгрунтував позовні вимоги про стягнення моральної шкоди тим,  що він нервував з приводу
дорожньо-транспортної пригоди,  пережив
стрес і в наступний час боїться сідати за кермо автомобіля.

Рішенням
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 23 січня 2007
року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_1на користь
ОСОБА_2 матеріальна шкода в розмірі 7223 грн. 10 коп. і моральна шкода в
розмірі 1500 грн.,  державне мито
72грн.23 коп. і 8грн.50коп.; на користь ОСОБА_3стягнуто моральну шкоду в
розмірі 1500 грн. і державне мито 8 грн.50 коп.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду скасувати,  ухвалити нове рішення,  яким задовольнити його позовні вимоги у
повному обсязі,  у задоволенні позовних
вимогОСОБА_2. і ОСОБА_3. відмовити,
посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи і
порушення вимог матеріального права і,
зокрема на те,  що судом не
встановлено,  хто з водіїв мав первісне
право проїзду перехрестя,  чиї дії не
відповідали вимогам Правил дорожнього руху і створили аварійну ситуацію,  чи знаходяться ці дії у прямому зв'язку з
дорожньо-транспортною пригодою; зробивши висновок про його вину у
дорожньо-транспортній пригоді,  суд не
дав належної оцінки доказам,  які зібрані
по справі; суд не обгрунтував,  чому не
був прийнятий до уваги висновок судової автотехнічної експертизи від 10 березня
2005 року,  яка була проведена Донецьким
науково-дослідним інститутом судових експертиз,
згідно якої пояснення відповідачів ОСОБА_2 про механізм
дорожньо-транспортної пригоди є невідповідними; судом ухвалене рішення на
підставі пояснень свідка ОСОБА_4.,  який
не був безпосереднім учасником дорожньо-транспортної пригоди і пояснень
свідківОСОБА_5. і ОСОБА_6.,  які не
бачили момент зіткнення автомобілів.

В
апеляційній скарзіОСОБА_2. і ОСОБА_3. просили змінити рішення суду,  постановити нове рішення,  яким стягнути з ОСОБА_1на відшкодування
матеріальної шкоди 13004 грн. 10 коп. і на відшкодування моральної шкоди на
користь ОСОБА_2 5000 грн. і на користь ОСОБА_3 3000 грн,  посилаючись на порушення  ст. 1166 ЦК України при визначенні розміру
матеріальної шкоди; при визначенні моральної шкоди суд не врахував глибину і
силу їх моральних страждань і безпідставно зменшив суму моральної шкоди.

В
судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1підтримав
доводи апеляційної скарги,  просив її
задовольнити; проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заперечував.

ОСОБА_2
і ОСОБА_3. підтримали доводи своєї апеляційної скарги; проти доводів
апеляційної скарги позивача заперечували.

Судом
першої інстанції встановлено,  що 25 листопада 2003 року приблизно о
16 годині
ОСОБА_1.,  керуючи автомобілем «Мазда 626» на перехресті
вул.  Університетській та
пр.Б.Хмельницького в м. Донецьку при подачі світлофора сигналу,  який забороняє рух,  не зупинився перед перехрещеною проїзжею
частиною,  продовжуючи рух через
перехрестя,  порушуючи п.8.10 Правил
дорожнього руху,  скоїв з автомобілем
«Фольксваген» під керуванням ОСОБА_3 дорожньо-транспортну пригоду,  в результаті якої автомобілю
«Фольксваген»,  який належить на праві
власності ОСОБА_2.,  завдані механічні
пошкодження,  а ОСОБА_2. заподіяна
матеріальна шкода,  розмір якої згідно
акту автотоварознавчого дослідження складає 7223 грн. 10 коп.

Судом
також встановлено,  що в результаті
дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_1.ОСОБА_2. і ОСОБА_3. перенесли
переляк,  стрес,  моральні страждання,  внаслідок чого погіршились їх життєві зв'язки
та взаємовідносини з оточенням та порушились їх плани на майбутнє.

3

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення сторін,  перевіривши доводи апеляційної скарги,  дослідивши матеріали справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1підлягає
задоволенню,  апеляційна скарга ОСОБА_2
та ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
309 ч.1 п.1
ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення є недоведеність обставин,
що мають значення для справи,  які
суд вважав встановленими.

Відмовляючи
ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної
шкоди у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою суд виходив з того,  що у дорожньо-транспортній пригоді винний
ОСОБА_1. і його вина доведена поясненнями свідківОСОБА_5.,  ОСОБА_6.,
ОСОБА_4.,  а також висновком
експерта від 2 листопада
2006 року
Науково-дослідного експертно-кримінального центру відділення автотехнічних
експертиз.

Проте
такі висновки суду потирічать зібраним по справі доказам.  При ухваленні рішення судом за основу взятий
висновок експерта від 2 листопада 2006 року відділення автотехнічних експертиз
і оціночної діяльності Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру
Головного управління МВС України в Донецькій області і не дано ніякої правової
оцінки висновку судової автотехнічної експертизи від 10 березня 2005 року,  проведеної Донецьким науково-дослідним
інститутом судових експертиз.

Відповідно
до  ст.
440 ЦК УРСР 1963 року шкода,
заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню особою,  яка заподіяла шкоду,  у повному обсязі. Той,  хто заподіяв шкоду,  звільняється від її відшкодування,  якщо доведе,
що шкоду заподіяно не з його вини.

Згідно  ст.
450 ЦК УРСР 1963 року,  яка діяла
на час виникнення правовідносин між сторонами,
організації і громадяни,
діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення
(транспортні організації,  промислові
підприємства,  будови,  власники автомобілів та ін.),  зобов'язані відшкодувати,  заподіяну джерелом підвищеної небезпеки,  якщо не доведуть,  що шкода виникла внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

У
постанові Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27 березня
1992 року (з подальшими змінами та доповненнями) роз'яснено,  що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода,  заподіяна особі і майну громадянина,  підлягає відшкодуванню в повному обсязі
особою,  яка її заподіяла,  за умови,
що дії останньої були неправомірними,
між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок.

З
матеріалів справи вбачається,  що 25 листопада 2003 року ОСОБА_1.
керував автомобілем «Мазда 626»,  який належить йому на праві власності,  рухаючись прямо по пр. Б.Хмельницького в місті
Донецьку. На перехресті з вул.
Університетською сталося зіткнення з автомобілем «Фольксваген» під керуванням ОСОБА_3.
без належних документів на право керування зазначеним автомобілем,  який рухався також по пр.Б.Хмельницького у
зустрічному напрямку і здійснював поворот наліво на вулицю Університетську; при
цьому в салоні автомобіля „Фольксваген"
знаходився її власникОСОБА_2.

На місці
дорожньо-транспортної пригоди в той же день працівниками відділу ДАІ був
складений протокол огляду,  а також схема
дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно
висновку судової автотехнічної експертизи від 10 березня 2005
року,  проведеної Донецьким
науково-дослідним інститутом судових експертиз,
в даній дорожньо-траснпортній ситуації водій ОСОБА_1.,  наближаючись до регульованого перехрестя,  де для нього горів зелений мигаючий сигнал
світлофору,  мав право на проїзд
перехрестя у наміченому напрямку,  а в
момент виникнення безпеки для руху негайно

4

прийняти
заходи до зниження швидкості навіть до повної зупинки автомобіля,  тобто діяти відповідно до вимог п.п.8.7.3
«в»,  12.3 Правил дорожнього руху. В даній дорожньо-транспортній
ситуації водій автомобіля Мазда-626 ОСОБА_1. не мав технічної можливості
запобігти зіткненню і тому в його діях невідвідностей вимогам п.12.3 ПДР не
вбачається.

В даній
дорожньо-транспортній ситуації перед початком руху водію автомобіля
Фольксваген-Пассат ОСОБА_3 необхідно було впевнитися у безпеці маневру з
тим,  щоб не створювати перешкод іншим
учасникам руху,  а при повороті
наліво,  при зеленому сигналі
світлофору,  уступити дорогу траспортним
засобам,  які рухалися у зустрічному
напрямку прямо,  тобто діяти відповідно
до вимог п.п.10.1,  16.6 Правил
дорожнього руху. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля
Фольксваген-Пассат ОСОБА_3. мав технічну можливість запобігти пригоді.

Відсутність
технічної можливості у водія автомобіля Мазда-626 ОСОБА_1. запобігти пригоді
свідчить про відсутність причинного зв'язку між його діями і наслідками,  що настали.

Дії
водія автомобіля Фольксваген-Пассат ОСОБА_3. як такі що не відповідають вимогам
п.п. 10.1 і 16.6 Правші дрожнього руху,
знаходилися у причинному зв'язку з наслідками,  що настали.

Експертом
також зроблені висновки,  що в момент
пригоди автомобіль Фольксваген-Пассат
виконував лівий поворот. В даному випадку дорожньо-транспортної пригоди
перехрестя першим повинен був проїхати автомобіль Мазда-626 під керуванням
ОСОБА_1.,  а потім автомобіль
Фольксваген-Пассат під керуванням ОСОБА_3 Місце зіткнення транспортних засобів
розташовувалося на полосі руху автомобіля Мазда-626.

В
процесі автотехнічного дослідження,  на
підставі аналізу механічних пошкоджень на автомобілі Мазда-626,  зміщення автомобіля з кінцевих слідів
гальмування,  а також даних про роботу
світлофорного об'єкту вул. Університетськая-пр.Б.Хмельницького 25 листопада 2003 року (а.с. 68)
експерт дійшов висновку про те,  що в
момент пригоди на автомобіль Мазда-626 була здійснена підбурювальна сила,  яка була направлена зліва направо по ходу
його руху,  яка змістила автомобіль зі
слідів гальмування. В умовах місця пригоди такою силою міг бути тільки
автомобіль Фольксваген-Пассат.
Зміщення автомобіля Мазда-626 зі слідів гальмування могло статися тільки
при умові,  що автомобіль Фольксваген-Пассат в момент
зіткнення знаходився в русі. За таких умов відомості водія ОСОБА_3 в тій
частині,  що автомобіль Мазда-626
врізався в його автомобіль,  коли він
стояв,  визнані експертом з технічної
точки зору неспроможними. Тому дослідження експертом було проведено на підставі
пояснень водія автомобіля Мазда-626 ОСОБА_1.,  які визнані експертом технічно спроможними.

В
судовому засіданні суду першої інстанції водій автомобіля Фольксваген-Пассат ОСОБА_3.
пояснював,  що в момент зіткнення він
закінчував поворот наліво,  а ОСОБА_1. на
автомобілі Мазда-626 рухався через перехрестя на жовтий для нього сигнал
світлофора (а.с. 50).

У
дослідницькій частині висновку експертом зазначено,  що в даній дорожньо-транспортній ситуації
водій ОСОБА_1.,  наближаючись до
регульованого перехрестя,  де для нього
горів зелений мигаючий сигнал світлофора,
мав право на проїзд перехрестя у наміченому напрямку,  що випливає з вимог п.8.7.3 „в" Правил
дорожнього руху.

Виходячи
з викладеного,  апеляційний суд
вважає,  що висновок експерта від 10 березня 2005 року є
об'єктивним і тому відповідно до
ст.  58 ч.1 ЦПК України є належним
доказом по справі,  який містить
інформацію про те,  що дії водія
автомобіля Фольксваген-Пассат ОСОБА_3 в даній дорожньо-транспортній ситуації є
неправомірними,  між ними і шкодою,  заподіяною позивачу ОСОБА_1. є безпосередній
причинний зв'язок,  тому його позовні
вимоги про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_2 як власником джерела
підвищеної небезпеки у зв'язку з пошкодженням автомобіля Мазда-626 підлягають
задоволенню.

5

Згідно
висновку спеціаліста Донецького обласного бюро експертиз від 1 грудня 2003 року розмір
матеріальної шкоди,  спричиненої
володільцю автомобіля Мазда-626 ОСОБА_1 пошкодженням його автомобіля складає 2 875 грн. 80 коп.,  яка і підлягає стягненню з відповідача
ОСОБА_2

З
наданих до матеріалів справи документів вбачається,  що при подачі позовної заяви позивачем
сплачений судовий збір в сумі 59
грн.50 коп.; за проведення експертизи позивачем сплачено 110 грн. і за
евакуацію автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди сплачено 90 грн.; за надання
правової допомоги на підставі договору про надання правової допомоги від 6 лютого 2004 року позивачем
сплачено 500 грн.,  які відповідно до  ст.
ст. 84 і 88 ЦПК
України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

З
матеріалів справи вбачається,  що ухвалою
суду від 7 червня 2006 року по справі
були призначені додаткові судові автотехнічна та трасологічна експертизи,  проведення якої доручено Науково-дослідному
експертно-криміналістичному центру при УМВС України в Донецькій області у
зв'язку з суперечливістю учасників дорожньо-транспортної пригоди,  а саме свідків ОСОБА_7.,
ОСОБА_5. ,  ОСОБА_6.,  ОСОБА_4.

На
підставі пояснень зазначених свідків,  а
також пояснень позивача ОСОБА_1і ОСОБА_3 експерт дійшов висновку про те,  що по поясненням ОСОБА_1в даній дорожній
обстановці в діях водія автомобіля Мазда -626
ОСОБА_1з технічної точки зору не вбачається невідповідностей вимогам
п.8.7.3 „е",  п.12.3 Правил
дорожнього руху,  які б знаходились в
причинному зв'язку з виникненням і розвитком даної дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому в діях водія автомобіля Фольксваген-Пассат ОСОБА_3 вбачається невідповідність
п.п.10.1 і 16.6 Правил дорожнього руху,
які знаходяться в причинному зв'язку в виникненням і розвитком даної
дорожньо-транспортної пригоди. По поясненням ОСОБА_3 експертом зроблений
протилежний висновок.

Між
тим,  свідок ОСОБА_7. пояснила,  що в момент дорожньо-транспортної пригоди
вона знаходилась в салоні автомобіля позивача Мазда-626; вони рухались по
пр.Б.Хмельницького прямо; при під'їзді до вулиці Університетській для них горів
зелений сигнал світлофора і в цей час вона побачила як білий Фольксваген почав повертати
наліво з правого ряду в лівий з зустрічного напрямку з пр.Б.Хмельницького на
вулицю Університетську; водій цього автомобіля не застосував ніяких заходів для
зупинки свого автомобіля щоб відвернути ДТП; при цьому позивач ОСОБА_1.
екстренно загальмував,  проте зіткнення
автомобілей не вдалося відвернути. Свідок ОСОБА_5.  пояснив,
що він переходив дорогу по пр.Б.Хмельницького в сторону вулиці
Бакінських Комісарів на зелене світло світлофора з боку вулиці
Університетській; коли він знаходився на середині дороги,  то почув удар автомобілів; рух автомобілів
ОСОБА_1і ОСОБА_3 він не бачив. Свідок ОСОБА_6. пояснив,  що він рухався зі сторони автовокзала „Южний"
по вулиці Університетській і перед перехрестям з пр.Б.Хмельницького стояв у другому
ряду на красний сигнал світлофора; автомобіль Фольксваген стояв на
пр.Б.Хмельницького; для автомобілів загорілося зелене світло,  вони почали рухатися; коли автомобіль
Фольксваген закінчував поворот наліво автомобіль Мазда-626 врізався в
автомобіль Фольксваген. Свідок ОСОБА_4. є інспектором ДАЇ і 25 листопада 2003 року виїжджав на
місце дорожньо-транспортної пригоди і не був безпосереднім учасником ДТП.

Таким
чином,  пояснення зазначених свідків є
суперечливими і тому не можуть бути безперечливими доказами того,  що в даній дорожній ситуації дії ОСОБА_1дії
були неправомірними,  між ними і
шкодою,  завданою ОСОБА_2. і ОСОБА_3 у
зв'язку з пошкодженням автомобіля,  є
безпосередній причинний зв'язок.

На
підставі викладеного апеляційний суд вважає,
що висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного
центру при УМВС України в Донецькій області від 2 листопада 2006 року також не
є належним доказом по справі і не свідчить про неправомірність дій ОСОБА_1і що
між його діями і шкодою,  спричиненою

6

ОСОБА_2  і ОСОБА_3,
є безпосередній причинний зв'язок,
тому позовні вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Керуючись  ст.
ст.  303,
307 ч.1 п.2,  309 ч.1,  314
ч.2 ,  316 ЦПК України,  апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3відхилити.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 24 січня 2007 року скасувати.

Задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1до ОСОБА_2,  третя
особа ОСОБА_3

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1на відшкодування матеріальної шкоди 2875 грн. 80 коп.,  а також витрати на проведення експертизи ПО
грн.,  витрати на евакуацію автомобіля з
місця дорожньо-транспортної пригоди в сумі 90 грн.,  витрати на
правову допомогу 500 грн.,  судовий збір 59 грн. 50
коп.,  а всього 3 635 грн. 30 коп.

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1про стягнення матеріальної і
моральної шкоди і за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1про стягнення моральної шкоди
відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили рішенням апеляційного суду.