УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"24" квітня 2007 року                    Колегія суддів судової
палати в цивільних справах

апеляційного
суду Тернопільської" області в складі:

Головуючого
Парандюк Т.С.

Суддів:
Бахметової В.Х, Демковича Ю.Й.

при
секретарі Любчик Л.В.

з участю представника ОСОБА_1. -ОСОБА_2,
адвоката ОСОБА_3., представника ОСОБА_4. - ОСОБА_5.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від
"31" січня 2007 р. по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної
небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 31 січня 2007 року позов ОСОБА_4. задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4
6455,84 грн. спричиненої йому матеріальної шкоди, 73,50 грн. сплаченого
держмита та 1000 грн. моральної шкоди, а всього 7529,34 грн., в задоволенні
решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 2 лютого 2007 року виправлено описку в рішенні
Тернопільського міськрайонного суду від 31.01.2007 року та викладено
резолютивну частину рішення в такій редакції:

" Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4

Справа №22а-449                                         Головуючий у 1-й інстанції - Костів О.З.

Категорія -23                                                Доповідач - Бахметова В.Х.

- 2 -

6455,84
грн. спричиненої йому матеріальної шкоди, 73,50 грн. сплаченого держмита та 700
грн. моральної шкоди, а всього 7229,34 грн., в задоволенні решти позовних вимог
відмовити".

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить
рішення суду першої інстанції, яким задоволено частково позов ОСОБА_4.
скасувати та постановити ухвалу, якою залишити позовну заяву ОСОБА_4. без
розгляду на підставі ст .207 п. 2 ЦПК України, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального права.

Апелянт
посилається на те, що стягуючи матеріальну та моральну шкоду в користь ОСОБА_4. суд першої інстанції
не звернув увагу на те, що власником автомобіля є ОСОБА_6.

Таким чином ОСОБА_4. є неналежним
позивачем, оскільки він немає права від імені власника транспортного засобу
ОСОБА_6. подавати позов і не має повноважень від нього на ведення справи в
суді.

Також позивачем ОСОБА_4. не представлено суду доказів,
які б підтверджували придбання нових запасних частин.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1. - ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на обставини викладені в ній.

Представник ОСОБА_4. - ОСОБА_5. не
погоджуються з доводами апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним, відповідає матеріалам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги за
матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга
ОСОБА_1. до задоволення не підлягає виходячи з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
і таке вбачається із матеріалів справи, 25.07.2005 року о 14 год. 40 хв.
на вул Довженка в м. Тернополі відбулось зіткнення автомобіля "ГАЗ -
24" номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1. та автомобіля "Фіат
- Скудо" номерний
знак НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_4.

Дорожньо -
транспортна пригода сталася внаслідок того, що автомобіль під керуванням
ОСОБА_1. не рухався як найближче до правого краю проїзної частини дороги, внаслідок
чого відбулося зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_4., чим були
порушені вимоги п.п. 11.2, 2.10 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок такої
дорожньо - транспортної пригоди отримав технічні пошкодження автомобіль
"Фіат-Скудо" яким керував ОСОБА_4.

Обставини
дорожньо - транспортної пригоди підтверджені притягненням до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1. за ст. ст. 122-2, 124 КУпАП  у
вигляді  стягнення  адміністративного  штрафу
в  сумі   140
грн.

- 3 -

( постанова Тернопільського
міськрайонного суду від 26 серпня 2005 року)

Як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня
1992 року № 6 ( зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 року № 7, від 30 вересня 1994 року №11,
від 25 травня 1998 року № 15 та від 24 жовтня 2003 року № 9 )
розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що
оскільки згідно зі ст. 48 Закону України "
Про власність " положення щодо захисту права власності поширюється також на
особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного
господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі,
передбаченій законом чи договором, така особа також вправі вимагати
відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

З матеріалів
справи, а саме з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_6.
вбачається, що ОСОБА_4. має право на керування цим транспортом.

Таким чином,
посилання апелянта на те, що ОСОБА_4. не вправі звертатись до нього з позовом
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки він не є власником
автомобіля є безпідставним, суперечить діючому законодавству.

Відповідно до
статей 1166, 1187 ЦК України
шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній
правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди
тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків,
що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України)

Суд першої
інстанції з врахуванням вищенаведеного підставно прийшов до висновку, що
ОСОБА_1. повинен відшкодувати спричинену матеріальну шкоду позивачу ОСОБА_4.
згідно звіту № 485 вартості визначеного матеріального збитку внаслідок
пошкодження в дорожньо -транспортній пригоді автомобіля в сумі 6455 грн. 84коп.

В зв'язку з тим,
що запасні частини не підлягали ремонту і вони не становлять жодної цінності, а
тому посилання апелянта про їх повернення є безпідставним.

Суд першої
інстанції правильно прийшов до висновку, що у зв'язку з

- 4 -

винними діями ОСОБА_1. у дорожньо - транспортній пригоді,
позивачу ОСОБА_4., окрім матеріальної шкода, заподіяна моральна шкода,
викликана тим, що сам факт дорожньо - транспортної пригоди із пошкодженням
автомобіля уже спричинив підвищене психологічне навантаження, пережив стрес,
моральні переживання. Окрім того у позивача настали вимушені зміни у його
житті, він та члени його сім'ї не могли деякий час користуватись автомобілем,
через що він відчував незручності, втратив спокій та сон, не мав можливості
піклуватись про матір, яка в той час хворіла і не могла самостійно
пересуватись. Враховуючи обсяг спричинених моральних страждань позивачу
ОСОБА_4, тому суд першої інстанції підставно стягнув з ОСОБА_1. - 700 грн.
моральної шкоди.

При вказаних
обставинах рішення суду першої інстанції відповідає вимогам як матеріального,
так і процесуального права. Підстав для скасування з мотивів викладених в
апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 307 ч. 1 п. 1, 308 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Тернопільського міськрайонного суду від 31 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.