Справа № 22ц-1998/2007                                               Головуючий в
суді 1-ї інстанції Іванова І.В.
Доповідач в суді
2-ї інстанції Даценко Л.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі: головуючого судді Приходька К.П., суддів Даценко
Л.М., Олійника В.І., при секретарі Зозулі Н.С.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2007 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Перша Київська. обласна державна нотаріальна контора про визнання договору
дарування недійсним ,-

Встановила:

22 січня 2007 р.
позивачка звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору
дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного між сторонами
04.11.1988 р. з підстав, передбачених ст. 215 ЦК України.

Свої позовні
вимоги обґрунтовувала тим, що після смерті свого чоловіка ОСОБА_5., який помер
в ІНФОРМАЦІЯ_1 вона в лютому 1979 р. отримала свідоцтво про право власності на
1/2 частку в спільному майні подружжя та свідоцтво про право власності на
спадщину за законом на 1/2 частку будинку.

04.11.1988 р.
вона подарувала відповідачеві 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, яка
належала їй на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом та
довідки виконкому сільської ради.

Згодом в силу
судових рішень свідоцтво про право власності на спадщину за законом, на
підставі якого був укладений договір дарування, визнано недійсним в 1/4
частині, в зв'язку з чим на даний час сукупність ідеальних часток у праві
власності на будинок перевищує одиницю, що перешкоджає кожному із співвласників
будинку оформити відповідні документи.

Незважаючи на
те, що у договорі дарування не зазначено на підставі якого правовстановлюючого
документу був укладений оскаржуваний договір дарування, фактично він був
укладений на підставі свідоцтва про право . власності на спадщину за законом,
що посвідчується тим, що у позивачки на даний час знаходиться свідоцтво про
право власності на частку в спільному майні подружжя на її ім'я.

2

Тому для усунення перешкод, які виникли при зверненні до БТІ для
оформлення технічного паспорту на зазначений будинок, у зв'язку з невідповідністю
часток кожного із співвласників, позивачка звернулася в суд з даним позовом.

Рішенням
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.04.2007 р.
задоволено позовні вимоги, поновлено позивачці строк на, звернення в суд з
даним позовом, визнано недійсним договір дарування 1/2 частини житлового
будинку, укладеного між сторонами 04.11.1988 р.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. просить скасувати зазначене рішення і ухвалити нове, яким в
позові відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам
справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову в позові з таких підстав.

Згідно ст. 213
ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з законом.

Обгрунтованим  є рішення,
ухвалене  на  основі
повно  і  всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. п. 1,
2, 3, 4 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує в тому числі
такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для справи, та
докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що
04.11.1988 р. позивачка подарувала відповідачу 1/2 частину  житлового
будинку АДРЕСА_1 згідно  договору  дарування,
посвідченого  Першою  Київською
обласною державною нотаріальною конторою, (а. с.7-8)

Задовольняючи
позовні вимоги і визнаючи зазначений договір дарування недійсним, суд
обґрунтовував свої висновки тим, що знаходження у позивачки на даний час
свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя свідчить про
те, що фактично оскаржуваний договір дарування був укладений на підставі
свідоцтва про право на спадщину, яке визнане рішеннями Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 15.01.2001 р. та від 03.02.2004 р. недійсним
у 1/4 частині, тому відповідно й договір дарування повинен бути визнаний
недійсним як такий, що не відповідає вимогам закону, оскільки обмежує права
інших власників.

Однак з такими
висновками суду погодитись не можна, так як вони не відповідають обставинам
справи та вимогам закону.

3

Згідно ч. 1 ст.
48 ЦК України 1963 p. недійсною є та угода, яка не відповідає вимогам закону,
в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Проте, визнаючи
недійсним договір дарування з підстав, передбачених ст. 48 ЦК України, суд
всупереч вимогам цієї норми закону в своєму рішенні не зазначив, вимогам якого
ж саме закону не відповідає зазначений договір дарування.

Крім того, суд
першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачка не зазначила в своїй
позовній заяві вимогам якого ж саме закону не відповідає зазначений договір
дарування.

Колегія суддів
вважає, що висновок суду про визнання даного договору дарування недійсним,
оскільки він обмежує права інших власників, не відповідає вимогам ч. 1 ст. 48 ЦК України 1963 р., так як диспозиція
зазначеної норми не передбачає недійсність угоди, яка обмежує права інших
власників, а передбачає недійсність тієї угоди, яка не відповідає вимогам
закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Також
безпідставним є висновок суду про те, що позивачка звернулася в суд за захистом
свого права в межах, установлених законом строків позовної давності, оскільки
позивачка звернулася в суд з даним позовом по закінченню загального строку позовної
давності, передбаченого ст. 71 ЦК
України 1963 p.,
і поважності причин його пропуску суду не надала.

Та обставина, що
позивачка дізналася в 2004 р. про неможливість оформити документи для
користування своїми частками в спільній власності на житловий будинок в БТІ, у
зв'язку з тим, що сукупність ідеальних часткок власників перевищує одиницю, що
перешкоджає такому оформленню, як зазначив суд в своєму рішенні, не є поважною
причиною пропуску строку позовної давності.

З урахуванням
наведеного, колегія суддів вважає, що суд безпідставно прийшов до висновку про
задоволення позову.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на
увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні позовних вимог відповідно до вимог ст. 309
ЦПК України.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2007 року
скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, Перша Київська обласна державна
нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним відмовити.

4

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути   оскаржено
в   касаційному  порядку
до  Верховного Суду  України протягом двох місяців з дня набрання
ним законної сили.