Справа №22ц-283/07                                                            Головуючий
у 1 інстанції- Крупінська С.С.
Категорія -11                                                                         Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

4   квітня
2007   року   Колегія
суддів   судової   палати
у   цивільних   справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого -
судді Сівчука Є.І.,

суддів -
Мудренко Л.І., Русинчука М.М

при секретарі - Масляній С.В., розглянула у відкритому судовому засіданні в
місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до вищого професійного училища
№9 міста Луцька про зобов'язання виконати умови договору за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду від 26
січня 2007 року.

Особи, які
беруть участь у справі:

позивач -
ОСОБА_1;

представник
позивача - ОСОБА_2 (а. с. 28);

відповідач -
вище професійне училище №9 міста Луцька (далі - ВПУ №9);

представники
відповідача - Кондратюк Володимир
Веніамінович (а. с. 23), Пилипюк Володимир Петрович. Колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 26 січня 2007 року в позові
ОСОБА_1 до вищого професійного училища №9 міста Луцька про зобов'язання
виконати умови договору відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати вказане судове
рішення і ухвалити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне
застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а
оскаржуване рішення суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд з
таких

підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це відповідає
обставинам справи, що між сторонами 15 травня 2003 року укладено письмовий
договір, за умовами якого ВПУ №9 серед іншого зобов'язалось надати ОСОБА_1 під
реконструкцію   приміщення   в
гуртожитку  загальною   площею
69   кв.   м.

подальшою                передачею                 цього приміщення   у
власність   позивача,   а

останній
зобов'язаний був оплатити вартість вказаного приміщення в сумі 22126 грн.
частинами до 1 березня 2004 року.

Згідно з підпунктом 6.10 Статуту ВПУ №9 вказане майно є державною власністю
і перебуває в його користуванні, а управління ним здійснює Міністерство освіти
і науки України.

Статтею 34 Закону України від 27.03.1991 року «Про власність» передбачено,
що майно вищих і середніх спеціальних навчальних закладів перебуває у
загальнодержавній власності.

Відповідно до статті 39 цього Закону майно, що є державною власністю і
закріплене за державною установою (організацією), яка перебуває на державному
бюджеті, належить їй на праві оперативного управління.

Така установа (організація) відповідає за своїми зобов'язаннями коштами, що
є в її розпорядженні, при недостатності яких у неї відповідальність за її
зобов'язаннями несе власник.

З цього випливає, що відповідач як державний вищий
навчальний заклад, що перебуває на державному бюджеті, не вправі був
розпоряджатися, як це відбулось в розглядуваному випадку, закріпленим за ним на
правах оперативного управління гуртожитком чи його частиною. Таке право за
законом належить Міністерству освіти і науки України, яке від імені держави
здійснює функції власника щодо майна, закріпленого за навчальними закладами, що
йому підпорядковані.

Не дивлячись на те, що заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосувались
прав названого міністерства як уповноваженого власника спірного майна, суд
першої інстанції постановив оскаржуване рішення, не притягнувши до участі в
розгляді даної справи цей центральний орган виконавчої влади, тобто вирішив
питання про права і обов'язки особи, яка не брала участі у справі, що
відповідно до пункту 4 частини 1 статті 311 ЦПК України є безумовною підставою
для скасування рішення суду з направленням справи на новий розгляд.

В ході нового розгляду справи належить усунути зазначений
недолік, перевірити наявність передбачених статтями 47, 49 ЦК УРСР 1963 року, який
діяв на час укладення сторонами згаданого договору, що лежить в основі
розглядуваного спору, підстав для визнання його нікчемним, оскільки тільки за
таких обставин даний договір незалежно від подання позову про його недійсність
не породжує у сторін, які його уклали будь-яких взаємних прав і обов'язків, і
не підлягає виконанню. При цьому слід мати на увазі, що невідповідність
договору або окремих його умов вимогам закону чи іншого нормативного акту за відсутності
передбачених наведеними нормами обставин, не має своїм наслідком нікчемність
угоди, а лише в разі заявления
відповідного позову може бути підставою визнання цього договору недійсним
відповідно до положень статті 48 цього Кодексу. За наявності таких підстав суд
на виконання вимог частини 4 статті 10 ЦПК України зобов'язаний роз'яснити
заінтересованій в цьому стороні її право на пред'явлення відповідного позову і
наслідки невчинення вказаної процесуальної дії.

Керуючись
ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача                             ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 26 січня 2007 року в даній справі
скасувати, а справу направити на новий розгляд до того ж місцевого суду в іншому
складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
нею законної сили.