Справа №2-1116/07 РІШЕННЯ
03 квітня 2007 року Придніпровський районний суд
головуючого-судді                                                                                           Шамової ТВ
при секретарі                                                                                                    Черевик Л. А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Темп» м.Черкаси про усунення перешкод в користуванні
кімнатою в гуртожитку, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ВАТ «Темп» м.Черкаси про усунення перешкод в користуванні та володінні кімнатою
НОМЕР_1 в гуртожитку, розташованому за адресою: м.Черкаси,
АДРЕСА_1; а також стягнення з відповідача на її користь
судових витрат по сплаті держмита та інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи.
ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги уточнила. Пояснила, що з травня 1986 року як працівниця ВАТ «Темп» м.Черкаси
(раніше - завод «Машбуд») була заселена в кімнату НОМЕР_1
гуртожитку відповідача, розташованому за адресою: м.Черкаси, АДРЕСА_1,
де отримала ліжкомісце. За 20 років роботи на підприємстві неодноразово за усною вимогою керівництва цього
гуртожитку була вимушена перебиратися
з однієї кімнати в іншу-№ 28, 50, 41, як і багато інших мешканців гуртожитку ВАТ «Темп». Коли народилася донька -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, то остаточно
заселилася в кімнату № 41 за вищезгаданою адресою, де мешкає й до сьогодні разом з малолітньою донькою. 30 червня
2005 року була змушена звільнитися з роботи за згодою сторін, але продовжує
залишатися акціонером ВАТ «Темп», бо має 595 простих іменних акцій підприємства. 01 грудня 2005 року Придніпровський
районний суд задовольнив позов ВАТ
«Темп» про виселення її з дитиною з кімнати № 41 гуртожитку по АДРЕСА_1 в м.Черкаси. Але на сьогодні не має змоги
пересилитися в «свою» кімнату НОМЕР_1
цього ж гуртожитку відповідача, бо там вже тривалий час мешкають інші особи. Відповідач, згідно ст.ст.
125, 132 ЖК України, не має права виселяти
її - одиноку матір з мешкаючою разом з нею малолітньою дитиною з гуртожитку, яке є єдиним законним місцем
проживання, без надання іншого житлового приміщення. Тому просить зобов»язати відповідача усунути перешкоди в
здійсненні її права користування та
володіння кімнатою НОМЕР_1 у гуртожитку ВАТ «Темп», розташованому за адресою: м.Черкаси, АДРЕСА_1,
шляхом надання її сім»ї для проживання, а згодом і приватизації кімнати НОМЕР_1
цього гуртожитку. Також просить стягнути
з відповідача на її користь судові витрати по сплаті держмита в сумі 8.50 грн.
і по оплаті витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7.50 грн..
Представник відповідача позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав. Пояснив, що
твердження позивачки в судовому засіданні не відповідають дійсності, бо вона
фактично мешкає разом з дитиною в квартирі АДРЕСА_2 в м.Черкаси, що належить на
праві власності її доньці. Кімнатою № 41 в
гуртожитку ВАТ «Темп» за адресою: м.Черкаси, АДРЕСА_1 вона
користується тільки для зберігання своїх речей. Вважає, що відповідно до ст.ст.71, 72 ЖК України ОСОБА_1 і її донька втратили право
користування будь-яким житловим приміщенням у цьому гуртожитку, а з кімнати №
вони виселені за рішенням суду. Окрім того, просив застосувати позовну
давність, бо ОСОБА_1 з часу переселення з кімнати НОМЕР_1 - приблизно з 1987
вже знала про «порушення» її права на користування
цією кімнатою в гуртожитку ВАТ «Темп» м.Черкаси, але
не зверталася до суду з аналогічним позовом. Як акціонер товариства позивачка має право не на конкретну кімнату в гуртожитку
ВАТ «Темп», а на акції підприємства, що ніким не
оспорюється. Тому просить залишити позовні вимоги в повному обсязі
Свідок ОСОБА_3 засвідчив, що він як комендант гуртожитком ВАТ «Темп», розташованого за адресою: м.Черкаси,АДРЕСА_1,
неодноразово пропонував ОСОБА_1 переселитися з кімнати № 41
в іншу кімнату (№ 8) на першому поверсі гуртожитку,
як того вимагало керівництво товариства згідно наказу від 12,08.04 р. № 200, але позивачка категорично відмовлялася. Тому були
вимушені звернутися до суду з позовом про виселення її сім»ї з
цієї кімнати, яку вона разом з донькою займали без законних
Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали
цивільної справи, суд вважає, що цей позов не підлягає задоволенню з наступних
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу
(ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Згідно ст 267 ЦК України заява про захист цивільного
права має бути прийнята судом до розгляду незалежно від
спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Позивачкою не надано суду доказів поважності причин пропущення позовної давності. Більш того, ОСОБА_1 навіть не заявляла
клопотання про поновлення термінів позовної давності.
Суд вважає недоречними посилання ОСОБА_1 на ст.ст. 125, 132 ЖК України, адже з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку ВАТ "Темп"
поАДРЕСА_1 в м.Черкаси її ніхто не виселяв, вона залишила її
добровільно ще в 1987 році.
Також викликають щонайменше здивування твердження позивачки про порушення відповідачем житлових прав її малолітньої доньки. Адже з
довідки КП "ЧООБТІ" від 02.04.07 р. випливає, що ОСОБА_2,
1999 р.н., на праві приватної власності згідно
договору купівлі-продажу від 10.08.04 р. належить двокімнатна квартира АДРЕСА_2 в
Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток. Батьки зобов»язані поважати
дитину (ч.ч. 2, 4 ст.150 СК України).
Частиною 2 статті 155 Сімейного кодексу України закріплено, що батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Батьки зобов"язані передати у користування дитини майно, яке має
забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування
житлом, яке є власністю когось із них, встановлюється законом (ст.176 СК
Всупереч ст.60 ЦПК України позивачкою не доведено, що проживання в кімнаті
НОМЕР_1 гуртожитку ВАТ "Темп"
м.Черкаси по АДРЕСА_1 не буде суперечити інтересам її малолітньої доньки
ОСОБА_2, 1999 р.н., якій на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 10.08.04 р. належить
двокімнатна квартира АДРЕСА_2 в м.Черкаси. А мати малолітньої
дитини, піклуючись про неї, повинна мешкати разом з донькою.
Згідно положень ст.177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження.
Батьки зобов"язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.
Отже, надання позивачкою квартири ОСОБА_2, 1999 р.н., в користування іншій особі замість використання її для проживання самої
малолітньої суперечить інтересам останньої.
Окрім того, не зрозуміла вимога ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у здійсненні
її права володіння кімнатою НОМЕР_1 в гуртожитку ВАТ "Темп", що
розташований за адресою: м.Черкаси, АДРЕСА_1, адже позивачкою не заперечується, що це житло має статус кімнати в
гуртожитку відповідача.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про власність» № 697-ХІІ від 07 лютого 1991
року з наступними змінами та доповненнями право
власності-це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження майном.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно
до закону за своєю волею, незалежно від волі інших
осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).
Суб»єктом права власності може бути будь-який суб»єкт цивільного права. При
цьому, слід зауважити, що ст.13 Конституції
України, ч.2 ст.318, ст.386 ЦК України, ст.ст.2, 48 Закону України «Про власність» від 07.02.91 р. з наступними
змінами та доповненнями закріплена рівність
усіх суб»єктів права власності перед законом.
Об»єктом права власності може бути
будь-яка індивідуально-визначена річ.
Право власності набувається на підставах, що не забороняється законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття власності не встановлена судом,
(ст.328 ЦК України).
З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про недоцільність задоволення
Судові витрати між сторонами необхідно розподілити відповідно до вимог
Керуючись ст.ст.15, 57, 60, 210, 212, 213 ЦПК України, на підставі ст.ст.
150, 155, 177 Сімейного кодексу України, ст.ст.
316, 318, 328, 386 ЦК України, ст.ст. 125, 132 ЖК України, ст.13 Конституції України, Закону України «Про
власність» від 07 лютого 1991 року з наступними змінами та доповненнями, суд,-
Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ВАТ «Темп» м.Черкаси про усунення перешкод в користуванні кімнатою
НОМЕР_1 в гуртожитку, розташованому за адресою: м.Черкаси, АДРЕСА_1.
На рішення може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга-протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.