У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року                                                   м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.

суддів:

Барсукової В.М.,               Гуменюка В.І.,                        Григор'євої
Л.І.,               Косенка В.Й.,-

розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління юстиції, Державної акціонерної компанії
“Національна мережа аукціонних центрів - Київський аукціонний центр”, ТОВ
“Весна-2000”, ОСОБА_2, третя особа - Перша Київська державна нотаріальна
контора про визнання прилюдних торгів з реалізації квартири недійсними, про
визнання недійсним експертного висновку від 26 лютого 2003 року, визнання
протоколу № 1 проведення прилюдних торгів з продажу квартири недійсним,
визнання акту державного виконавця про проведені прилюдні торги недійсним,
визнання недійсним свідоцтва про придбання квартири з прилюдних торгів, за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа - Шевченківська РУГУ МВС
України в м. Києві про усунення перешкод в користуванні квартирою, виселення та
зняття з реєстрації за місцем проживання,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2003
року ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі
рішення Святошинського районного суду м. Києва від 6 грудня 2002 року про
стягнення з нього та його сина ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4  6 111 грн. 40 коп. у відшкодування
матеріальної шкоди та 3 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, було
відкрито виконавче провадження. У липні 2003 року під час ознайомлення з
матеріалами виконавчого провадження ОСОБА_3 стало відомо, що квартира АДРЕСА_1
вже реалізована з прилюдних торгів за 31 750 грн. і її власником є ОСОБА_2.
Вважає, що ВДВС не мала права звертати стягнення на житло, оскільки у їх
власності є транспортні засоби та інше рухоме майно, яке державний виконавець і
не намагався розшукувати. Самі прилюдні торги проведені без їх повідомлення, а
також оцінка квартири значно занижена. Просив визнати недійсними прилюдні торги
з реалізації квартири АДРЕСА_1, визнати недійсним протокол № 1 від 16 липня
2003 року проведення прилюдних торгів з продажу вказаної квартири, визнати
недійсним експертний висновок від 26 лютого 2003 року по визначенню вартості
квартири, визнати недійсним акт державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ
м. Києва від 28 липня 2003 року про проведені прилюдні торги та визнати
недійсним свідоцтво про придбання квартири АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_2.
державним нотаріусом першої Київської державної нотаріальної контори від 4
серпня 2003 року.

ОСОБА_2. звернулася із зустрічним позовом, посилаючись на те, що вона на
законних підставах набула право власності на спірну квартиру, а тому як власник
має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні свого права
власності, а саме - права на вільне володіння, користування та розпорядження
квартирою. Просила усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1,
виселення та зняття відповідачів з реєстрації за місцем проживання.

Рішенням Шевченківського районного суду
м. Києва від 5 березня 2004 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсними:

прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1, проведені
16 липня 2003 року державною акціонерною компанією “Національна мережа
аукціонних центрів” “Київський аукціонний центр” за заявкою Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві;

протокол № 1 проведення прилюдних торгів від 16 липня 2003
року з продажу зазначеною квартири, затверджений Директором Київського
аукціонного центру Державної акціонерної компанії “національна мережа
аукціонних центрів”;

експертний висновок вартості даної квартири, наданий ТОВ
“Весна-2000” 26 лютого 2003 року;

акт державного виконавця Відділу державної виконавчої
служби Шевченківського РУЮ у м. Києві від 28 липня 2003 року про проведені
прилюдні торги з продажу квартири АДРЕСА_1;

свідоцтво про придбання даної квартири з прилюдних
торгів, видане на ім'я ОСОБА_2. державним нотаріусом Першої Київської державної
нотаріальної контори 4 серпня 2003 року під реєстровим номером 15-2362.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2. відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2004
року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 5 березня 2004 року
скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 8 червня 2005 року ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27
квітня 2004 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд у суд
апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 1 серпня 2005
року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2.
до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа: Шевченківське РУ ГУ МВС України у м. Києві
про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення та зняття з
реєстрації за місцем проживання задоволено. Зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_3
усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2. квартирою АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_1,
ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Зобов'язано
Шевченківське РУ ГУ МВС України у м. Києві зняти ОСОБА_1, ОСОБА_3 з реєстрації
за місцем проживання: АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2006
року заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення апеляційного суду м. Києва від 1 серпня
2005 року за нововиявленими обставинами задоволено. Рішення апеляційного суду
м. Києва від 1 серпня 2005 року скасовано за нововиявленими обставинами.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2006 року рішення
Шевченківського районного суду м. Києва від 5 березня 2004 року змінено,
доповнено його резолютивну частину та стягнуто з Відділу державної виконавчої
служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві на користь
ОСОБА_2. 31 750 грн. В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України від 2 жовтня 2006 року касаційну скаргу ОСОБА_2. відхилено, рішення
апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2006 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Державна виконавча
служба у Шевченківському районі    м.
Києва просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва
від  5 березня 2004 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2006 року та залишити в силі рішення
апеляційного суду м. Києва від 1 серпня 2005 року, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга ДВС у Шевченківському
районі м. Києва  підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції відмовляючи у
задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_2. та ДВС у Шевченківському районі м. Києва
і залишаючи без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 5
березня 2004 року, змінивши і доповнивши його резолютивну частину та стягнувши
з ДВС у Шевченківському районі м. Києва на користь ОСОБА_2. 31 750 грн.,
виходив з того, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про
застосування статті 48 ЦК УРСР (1963 року), щодо недійсності угоди, яка не
відповідає вимогам закону.

Проте з такими висновками суду
погодитись неможливо.

Встановлено, що спірна квартира була
реалізована шляхом проведення прилюдних торгів у порядку виконання рішення
Святошинського районного суду м. Києва від 6 грудня 2001 року про стягнення з
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди, заподіяної
внаслідок ДТП, в сумі 6 111 грн. 40 коп., 3 000 грн. моральної шкоди, 1 361
грн. 76 коп. судових витрат, а всього на загальну суму 10 473 грн. 16 коп.

Прилюдні торги - це продаж майна, на
яке звернено стягнення і яке підлягає реалізації. Під час проведення прилюдних
торгів укладається угода про передачу майна у власність, сторонами якої, з
одного боку, є покупець - учасник прилюдних торгів, котрим може бути фізична чи
юридична особа, а з другого - продавець - відділ ДВС в особі спеціалізованої
організації, яка організовує та провадить ці прилюдні торги за договором з  Державною виконавчою службою. Власником цього
майна стає покупець, котрий запропонував за нього у ході торгів найвищу ціну.

Таким чином, під час проведення
прилюдних торгів укладається угода про передачу майна у власність. Визнання
угоди недійсною можливе з підстав, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з
пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року
“Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” угода може бути
визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, а суд
повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною та настання у зв'язку з цим певних
юридичних наслідків.

Отже,
ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції насамперед повинен був встановити
юридичну природу правовідносин, які виникли між ОСОБА_1, Державною
виконавчою службою у Шевченківському районі м. Києва та ОСОБА_2. під час
укладення зазначеної угоди.

Статтею 145
ЦК УРСР (1963 року) передбачалося, що в разі, якщо майно за плату придбане у
особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен
був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно лише
в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане
власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх
володіння іншим шляхом поза їх волею. Витребування майна з зазначених підстав
не допускається, якщо майно було продано в порядку, встановленому для виконання
судових рішень.

У статті 61
Закону України “Про виконавче провадження” встановлено, що реалізації
арештованого майна, за винятком майна, вилученого за законом з обігу,
здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній
основі, на підставі договорів між державною виконавчою службою та
спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах.

Витребування
майна від добросовісного набувача не допускається, якщо воно продано у порядку,
встановленому для виконання судових рішень, навіть і при визнанні
неправомірними дій працівників державної виконавчої служби.

У цьому
випадку, згідно з частиною 3 статті 11 Закону України “Про державну виконавчу
службу” та частиною 2 статті 86 Закону України “Про виконавче провадження”,
шкода (збитки), заподіяна державними виконавцями  фізичним та юридичним особам під час
виконання рішення суду, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому
законом.

Спірна
квартира була реалізована в порядку, встановленому для виконання судових
рішень. ОСОБА_2. придбала цю квартиру на прилюдних торгах.

Враховуючи
викладене, суд апеляційної інстанції ухвалив рішення без належного з'ясування питання, які правові наслідки та зобов'язання настали для
кожної сторони після укладення зазначеної вище угоди.

Оскільки
порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного
вирішення справи, рішення суду апеляційної інстанції не може залишатися у силі
і підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Справа
підлягає направленню на розгляд до апеляційного суду, враховуючи  що апеляційним судом скасовано рішення апеляційного
суду від 1 серпня 2005 року за нововиявленими обставинами.

Відповідно
до статті 348 ЦПК України, якщо касаційну скаргу на судове рішення було подано
в установлені Цивільним процесуальним кодексом України строки, але вона
надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення касаційного розгляду
справи або коли строки на подання касаційної скарги у зв'язку з пропущенням
їх з поважних причин було поновлено або продовжено і особа, яка подала
касаційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, суд касаційної
інстанції розглядає таку скаргу за правилами, встановленими Главою 2 Цивільного
процесуального кодексу України.

ДВС у
Шевченківському районі м. Києва подала касаційну скаргу на рішення апеляційного
суду м. Києва від 10 липня 2006 року в строк, передбачений статтею 325 ЦПК
України, тобто протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням
апеляційного суду, але після закінчення касаційного розгляду справи.

Тому
касаційна скарга ДВС у Шевченківському районі м. Києва підлягає розгляду за
правилами касаційного провадження, передбаченими статтями 323-352 ЦПК України.

Касаційна
скарга ДВС У Шевченківському районі м. Києва на рішення апеляційного суду м.
Києва від 10 липня 2006 року підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення
скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись
статтями 336, 338, 345, 348 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну
скаргу Державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Києва
задовольнити частково.

Рішення
апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2006 року та ухвалу колегії суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2006
року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                       А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                 В.М.
Барсукова

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Й.
Косенко