Справа N 22ц 128-2007 року                       Головуючий 1 інстанції Батченко О.В.
Категорія - 39.                                   Доповідач апеляційної інстанції Лисенко П.П.
УХВАЛА іменем України.

5 лютого 2007 року.                                                            м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кутової Т.З. та Данилової
О.О.,

із секретарем судового засідання
Негрун І.О.,

з участю :

позивача ОСОБА_1.,

представника
відповідача Заливчого Я.В., у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою
відкритого акціонерного товариства "Чорноморсудопроект" переглянула
рішення місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2006 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1до відкритого акціонерного товариства
"Чорноморсудопроект" про стягнення компенсації за невикористану
відпустку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися
у дане судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази,
якими сторони їх стверджували ,-

установила:

26 серпня 2005
року ОСОБА_1пред'явив зазначений позов.

Його обґрунтовував тим, що з березня 2002 року і до 10 травня 2005 року знаходився у трудових
відносинах з відповідачем, обіймаючи посаду голови правління-генерального
директора товариства, а потім звільнився з роботи за власним бажанням.

За час роботи він мав право на щорічні відпуски але його не використав, через що
і у зв'язку із звільненням, звернувся до відповідача з проханням виплатити грошову компенсацію за всі 284 не використані ним дні щорічних відпусток у
розмірі 8 114 гривень 07 копійок.

Товариство нарахувало й виплатило йому лише 2 666 гривень 76 копійок, не визнаючи
інший розмір компенсації.

Його неодноразові спроби урегулювати спірні правовідносини за доброї волі
сторін - успіху
не мали.

Через це він вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого
життя, морально страждав.

Посилаючись на виписані обставини, просив суд стягнути з відповідача 5447 гривень 30 копійок грошової
компенсації за не використані щорічні відпустки
та 3 000 гривень у відшкодування моральної
шкоди.

Відповідач просив у позові відмовити, оскільки нарахування компенсації за
невикористані відпустки ним проведені вірно.

Рішенням місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2006 року позов задоволено
частково.

Постановлено стягнути з
відкритого акціонерного товариства "Чорноморсудопроект" на користь
позивача 5 447 гривень
30 копійок, компенсації за невикористані відпустки та 300 гривень у
відшкодування моральної шкоди, вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із таким процесуальним документом, відповідач його оскаржив
й просив скасувати, оскільки, як на його думку, суд дав неналежну оцінку
зібраним по справі доказам та неправильно застосував норми матеріального права, а саме, проігнорував чинну
законодавчу базу, за якою вираховується середній заробіток для виплати
грошової компенсації за не використані щорічні відпустки.

Апеляційну
скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни, оскільки той постановив
його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір
таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, місцевий суд вважав
установленим, що відповідно до положень ст. 83 КЗпП України позивач має право на отримання грошової
компенсації у розмірі 9
110 гривень 72 копійок,
за не використані ним 284
дні щорічних відпусток. Відповідач виплатив йому лише 2 666 гривень 76 копійок,
відмовляючись сплатити решту. Тому, враховуючи межі позовних вимог, з
роботодавця на користь працівника слід стягнути 5 447 гривень 30
копійок., а також 300
гривень у відшкодування моральних страждань останнього, завданих порушенням
його трудових прав.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду 1 інстанції щодо
них, крім застосованого порядку нарахування середнього заробітку, і результату
вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Так, з
матеріалів справи ( а.с.-4, 5, 9 ) вбачається, що
позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем, а потім вони були
припинені за його бажанням. За час роботи він не використав 284 дні щорічних
відпусток.

Відповідно до п.
2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 "Про
затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" обчислення
середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки
провадиться виходячи з виплат за останні 12
календарних місяців роботи, що передують місяцю
виплати компенсації за невикористані відпустки.

При цьому, час,
протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних
причин не працювали і за ними не зберігався
заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Заміни періоду часу, коли працівник не працював, на період, коли він виконував
роботу і отримував платню, не передбачено.

Як вбачається з
довідки Заводського РВ НГУ УМВС України в Миколаївській області від 16 травня 2005 року та інших
матеріалів справи, позивач з 27
вересня 2004 року і
до 12 квітня 2005 року у зв'язку
із розслідуванням кримінальної справи перебував під вартою, а потім, без постановления обвинувального вироку чи закриття провадження у справі з нереабілітуючих
підстав, був звільнений з під варти.

За такого, у світлі положень статей 29, 62 Конституції
України, не можна вважати, що ОСОБА_1. у цей період часу не працював без
поважних причин і його слід виключити із розрахункового періоду.

Тому, без
вирахування обов'язкових платежів, відповідач повинен був сплатити позивачеві 8 114 гривень 07 копійок (( 3 342 гривні 77 копійок фактичний заробіток позивача за повні
пропрацьовано місяці : 117 календарних дня) х 284 дні не
використані дні щорічних відпусток =
8 114 гривень 07 копійок.)),
той же сплатив лише 2
666 гривень 76 копійок.

У зв'язку з цим
та відмовою відповідача сплатити компенсацію у належному розмірі, з нього на
користь позивача необхідно було стягнути невиплачені 5 447 гривень 30 копійок.

Оскільки саме
таку дію здійснив і місцевий суд, хоча й не точно застосувавши при цьому
встановлений порядок обчислення середнього заробітку,
то підстав для скасування рішення у зазначеній частині немає.

Не встановлено підстав і для скасування чи зміни рішення і в частині стягнення
компенсації за моральну шкоду.

Колегія вважає,
що не виплативши позивачеві у повному обсязі грошову компенсацію за
невикористані відпустки, відповідач порушив законні права того на оплачуваний
відпочинок. Це, та необхідність відстоювати своє право в судових органах спонукала ОСОБА_1. докладати
додаткові зусилля для організації свого життя, викликало моральні
страждання, які і повинен компенсувати за
правилами ст. 237-1 КЗпП України відповідач.

При цьому, з
врахуванням обставин справи, достатнім розміром такої компенсації є грошова
сума у 300 гривень.

Оскільки саме її і стягнув суд, то
і в цій частині його рішення є вірним.

Що ж до твердження апелянта про відсутність оправдального висновку, а
тільки він, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу міг би бути підставою для
виключення з розрахункового періоду часу знаходження під вартою, то воно не
може бути взяте до уваги, оскільки суперечить презумпції не винуватості особи.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відкритого акціонерного товариства "Чорноморсудопроект"
відхилити.

Рішення
місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом 2-х
місяців може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного
Суду України.