Справа №22ц-169/07                                                           Суддя першої інстанції Бобровський І.М
Категорія 23                                                    Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

01 лютого 2007 року колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого                                                                     Паліюка В.П.,

суддів:                                                               Довжук Т.С., Козаченка В.І.

при секретарі судового засідання Цвєтковій Ю.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 листо­пада 2006
р. за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1
про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

14 березня 2006 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП).

Позивач
зазначав, що близько 11 години 30 хв. 16 грудня 2005 р. він, керуючи
нале­жним йому автомобілем
"МАЗДА-6", випуску 2003 p., н.з. НОМЕР_1, рухався в напрям­ку м. Вознесенська по автодорозі М-23, Ульянівка - Миколаїв.

Назустріч йому,
керуючи за дорученням автомобілем "ВАЗ-21099", н.з. НОМЕР_2 який належить
ОСОБА_3, рухався ОСОБА_1

Одразу після
моста через р. Ташлик, відповідач, порушуючи вимоги пунктів 12.1, 12.2, 12.3 Правил
дорожнього руху, виїхав на полосу зустрічного руху, в результаті чого допустив зіткнення з належним ОСОБА_2
автомобілем. Внаслідок цієї ДТП автомобіль позивача був значно
пошкоджений.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з
відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки винного в скоєнні
ДТП, 86241 грн. 26 коп. ма­теріальної шкоди та судові витрати: 1000 грн. - на
правову допомогу, 201 грн. 21 коп. - на проведення автотоварознавчої експертизи
та 862 грн. - оплати судового збору.

Рішенням
Южноукраїнського міського суду від 15 листопада 2006 р. позовні вимоги ОСОБА_2 повністю задоволені. Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 86241 грн. 26
коп. матеріальної шкоди, а також понесені ним судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої ін­станції
норм матеріального та процесуального права, зокрема, на порушення його права на
отримання правової допомоги, просив рішення суду скасувати, а справу направити
на новий розгляд.

Вислухавши суддю
- доповідача,
пояснення сторін та дослідивши надані сторонами докази, колегія суддів прийшла
до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно п. З ч. 1 ст. 311 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню з направлен­ням справи на новий розгляд, якщо
вона розглянута у відсутності будь-кого з осіб, які бе­руть участь у справі, належним чином не повідомлених про час і місце
судового засідання.

Перелік осіб,
які беруть участь у справі, визначений ст. 26 ЦПК України. Зокрема, частиною першою вказаної статті
представник відповідача віднесений до таких осіб.

З матеріалів справи вбачається, що 05 квітня 2006 р. в попередньому судовому засі­данні по даній справі приймала участь представник відповідача ОСОБА_4, на під­ставі нотаріально посвідченої
довіреності від 18 березня 2006 p., дійсній до 18 березня 2009
р.

Між тим, в судових засіданнях від 09 та 15 листопада 2006 р. представник відповіда­ча участі
не брала, а розписки про отримання нею судових повісток в матеріалах справи відсутні.

Більш того, з протоколів судових засідань вбачається, що всупереч вимогам
ст. 169
ЦПК України, суд взагалі не встановлював причину
неявки ОСОБА_4 до суду в ука­зані дні та не вирішував питання про
можливість розгляду справи в її відсутності.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд
спра­ви в межах строків, встановлених статтею 157 ЦПК України, у разі неявки в судове засі­дання однієї зі сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у
справі, про яких не­ма відомостей, що їм вручені судові повістки.

Проте, місцевий суд, не звернув уваги на зазначені обставини справи та
вимоги про­цесуального закону й розглянув
справу в відсутності представника відповідача. Хоча це мало суттєве значення для реалізації права ОСОБА_1 на правову допомогу,
гаран­товану йому ч. 1 ст. 59 Конституції України та ст. 12 ЦПК України, оскільки він юридич­ної освіти не має, а вирішення спору пов'язане із
знаннями в галузі права.

Так, в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 1995 р. (з наступними змінами та доповненнями, далі - Постанова) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності",
роз'яснено, що вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за
позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається
за пого­дженням сторін, а за його
відсутністю - за дійсною вартістю майна на час
розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно
може бути продано в дано­му населеному пункті чи місцевості. Для її визначення
при необхідності призначається експертиза.

Про такі роз'яснення відповідач не
міг знати внаслідок правової неосвіченості.

Водночас, районний суд, визначаючи розмір завданої позивачу шкоди, не
звернув належної уваги на зазначену вище Постанову, а тому не врахував те, що:

· ОСОБА_2 продав пошкоджений автомобіль, який належав йому
на праві власно­сті, без проведення ремонту;

· вимоги позивача про визначення розміру завданої йому
шкоди базувалися на варто­сті відновлюваного ремонту вказаного
автомобіля. Тоді як таких робіт ОСОБА_2 не проводив;

· розмір завданої шкоди може визначатись, не лише за
погодженням сторін, а й рин­ковою вартістю на аналогічний автомобіль.

Вказані вище обставини мають суттєве значення для визначення розміру
реальної майнової шкоди, завданої позивачу, а тому підлягали належному
дослідженню. Однак, місцевий суд ці питання дослідив поверхово.

Оскільки суд першої інстанції допустив такі порушення норм матеріального і
проце­суального права, які привели до неправильного
вирішення справи, то рішення суду підля­гає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 307, 311, 313 -
315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити част­ково.

Рішення Южноукраїнського суду Миколаївської області від 15 листопада 2006 р. за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди скасувати, а справу направити на новий розгляд до того ж
суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду України протягом двох
місяців.