Справа № 2-1936
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

06 червня 2007 року
Ялтинський
міський суд АРК

у складі судді:    Переверзєвої Г.С.

при секретарі:     Кононової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Ялтинського міського суду в місті Ялта цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1до ОСОБА_2про розірвання договору
довічного утримання,
стягнення матеріального збитку і моральної шкоди,

В С Т А
Н О В И В:

Позивач
звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати договір довічного
утримання, укладений 24 березня 2006 року між ним і відповідачем і стягнути на
його користь матеріальний збиток в сумі 4800 гривень, моральну шкода в сумі
10000 гривень і судові витрати по справі в сумі 787,50 гривень.

Вимоги мотивує тим, що 24 березня
2006 року між ним і ОСОБА_2був укладений договір довічного утримання, згідно умов якого він передав йому
у власність 12 частку квартири № АДРЕСА_1, за що останній зобов'язався надати
йому довічне матеріальне забезпечення у вигляді щомісячних виплат в сумі 400
гривень, а також догляд
у вигляді: збереження безкоштовного довічного проживання в квартирі, щоденного триразового
калорійного харчування
вартістю не менше 300 гривень щомісячно; надання побутових послуг (прання
постільної білизни, послуг перукарні, ремонту техніки), а також забезпечення
лікарськими засобами на середню суму 70 гривень в місяць. Разом з тим,
відповідач жодної з умов Договору не виконав, матеріально його не забезпечував,
а також позбавив його права на проживання
в квартирі, пересиливши в сарай, розташований на прибудинковій території
будинку, а сам став проживати в його квартирі, у зв'язку з чим він вважає умови
договору порушеними і просить його розірвати. Також просить стягнути з
відповідача матеріальний збиток, що складається з суми матеріального
забезпечення, несплаченого
йому відповідачем з моменту підписання договору і на момент звернення ним до суду - упущену вигоду у розмірі 4800
гривень і моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, яка виразилася в тому, що він є людиною похилого
віку, інвалідом першої групи, потребує догляду і лікування, а в результаті
неправомірних дій відповідача його стан  тільки погіршав, він терпить постійні
стреси і переживання, що відображається на його здоров'ї і самопочутті.

Відповідач позов не визнав і пояснив
суду, що договір довічного утримання
був укладений між ним і позивачем саме за наполяганням останнього, у зв'язку з
тим, що він є власником тільки 12 частки спірної квартири, а власником її
другої половини була ОСОБА_3, з якою у них склалися неприязні відносини і спільне користування квартирою для них було
неможливим. В цей час ОСОБА_1з дружиною проживали в сараї, що знаходиться на
першому поверсі і переобладнаний
під житлове приміщення, складається з чотирьох кімнат, а в самій квартирі, яка розташована на другому поверсі будинку і
складається з однієї кімнати і веранди, не проживав ніхто. Спір між ними був предметом розгляду в суді, де він
надавав ОСОБА_1юридичні послуги, але оскільки їм в позові було відмовлено, він
викупив у ОСОБА_3, з відома ОСОБА_1, її частку квартири для залагоджування
конфлікту. Разом з тим, позивач продовжував проживати в сараї і не мав наміру
переселятися в квартиру. Знову ж таки за наполяганням позивача і для виконання
умов договору довічного утримання,
після його укладення
він зі своєю
дружиною  переїхали в спірну квартиру. По мірі можливості вони здійснювали догляд
за позивачем, купували йому продукти харчування, разом готували їжу, допомагали
в пранні постільної білизни, провели ремонт самої квартири і приміщення, в
якому з дружиною проживає позивач,
оплачували комунальні послуги і надавали йому транспортні послуги -
відвозили до
санаторію та шпиталю.
У зв'язку з тим, що з позивачем у них склалися хороші, дружні відносини, ніяких
письмових документів, підтверджуючих надання йому різного роду допомоги, вони в нього не вимагали. Що стосується
оплати матеріального забезпечення за договором у розмірі 400 гривень щомісячно,
то він ніколи не ухилявся від їх сплати, неодноразово пропонував позивачу
гроші, проте той їх брати відмовлявся, кажучи, що вдячний їм за вже надану допомогу, та йому від них  нічого не потрібне. Твердження позивача про те, що він
позбавив його права на проживання
в квартирі вважає також необгрунтованим, оскільки і до, і після укладення ними договору, ОСОБА_1проживав в сараї,
переобладнаному під житлове приміщення, і проживати в квартирі наміру не мав ще
й тому, що він
пересувається на милицях і підійматися на другий поверх для нього важко. У літні місяці він здавав квартиру
в наймання, одержував від цього дохід, в чому він йому також не перешкоджав,
звільняючи квартиру на цей час. Крім того, державна реєстрація права власності
на підставі договору довічного утримання
була здійснена тільки 5
лютого 2007 року і саме з даного часу у нього виникли обов'язки по виконанню
умов Договору. У виконання даних умов, а також у зв'язку з тим, що у них з
позивачем почали виникати конфліктні ситуації, і вони були вимушені з'їхати з
квартири, він перерахував йому 26 березня 2007 року поштовим переказом 800
гривень, а 30 березня 2007 року - відкрив на його ім'я розрахунковий рахунок в
банку, на який перерахував ще 4000
гривень, але позивач отримувати
ці гроші також відмовився.  Вважає, що
він зі свого боку вжив
всі можливі
заходи у виконання укладеного з позивачем Договору, не має наміру
ухилятися від його виконання і надалі, а тому підстав для його розірвання
немає.

Суд, вислухавши думку сторін, показання свідків, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 24 березня
2006 року між позивачем і відповідачем був укладений договір довічного утримання, згідно умов якого позивач передав у
власність відповідачу 12 частку квартири АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язався
надавати йому матеріальне забезпечення в сумі 400 гривень щомісячно і
здійснювати догляд
у вигляді: забезпечення житлом шляхом збереження права безкоштовного довічного проживання
у відчужуваній квартирі;
забезпечення щоденним триразовим харчуванням  на вартість продуктів не менше 300 гривень в
місяць; надання побутових послуг у вигляді прання постільної білизни, послуг
перукаря, ремонт техніки на суму не менше 30 гривень в місяць; забезпечення
належними лікарськими засобами на суму не менше 70 гривень в місяць (а.с. 7-8).

02 квітня 2007
року ОСОБА_1звернувся до суду із даним позовом, стверджуючи, що умови Договору
відповідачем не виконуються, ні догляду, ні матеріального забезпечення він не
отримує, був позбавлений права на проживання в квартирі, у зв'язку з чим
просить суд його розірвати.

Згідно ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок,
квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, замість чого
набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом
довічно.

З укладеного між сторонами договору видно, що на набувача (відповідача) покладені два
обов'язки паралельно: забезпечувати відчужувача (позивача) утриманням та забезпечити довічний догляд. Разом з тим, зі змісту ст. 744 ЦК України слідує, що обов'язок по утриманню
відчужувача поглинає
зобов'язання по догляду,
яке є другорядним.

Згідно ст. 748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за
договором довічного утримання
(догляду), згідно ст.
334 Кодексу.

Пункт 4 ст. 334 ЦК України говорить про те, що якщо
договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у
набувача виникає з моменту
такої реєстрації, тобто договір є реальним, і з моменту його державної
реєстрації до набувача
переходить право власності на будинок, а також виникає обов'язок утримувати
відчужувача замість
одержаного майна.

Договір довічного утримання, укладений між сторонами є договором, що
підлягає державній реєстрації і був зареєстрований в державному органі
реєстрації права власності (БТІ міста Ялта) 05 лютого 2007 року (а.с. 61), а
отже з даного моменту у сторін виникли передбачені ним права і обов'язки.

Як
встановлено судом, ОСОБА_2також є власником другої половини спірної квартири,
згідно укладеному
ним 30 жовтня 2006 року договору купівлі - продажу з ОСОБА_3(а.с. 59-60).

Як пояснили в судовому засіданні
сторони, після укладення даного договору ОСОБА_2, з дозволу і навіть за
наполяганням позивача, переїхав проживати в спірну квартиру. Позивач з дружиною
при цьому проживали в сараї, переобладнаному під житлове приміщення, який знаходиться на прибудинковій
території будинку.

Як пояснила в судовому засіданні
допитана у якості
свідка дружина позивача -
ОСОБА_1, вони з чоловіком проживали в даному сараї і до укладення договору
довічного утримання
з ОСОБА_2та
його переїзду в квартиру
(впродовж п'яти років, які вони знаходяться у шлюбі),
проживають в ньому і зараз, після того, як відповідач виїхав і в квартирі не
живе ніхто. Також вона пояснила, що до ОСОБА_2 в квартирі проживали з дозволу
ОСОБА_1 сторонні їм люди, у зв'язку з чим посилання позивача на те, що його
примусово позбавили права на проживання
в квартирі, суд вважає необгрунтованими.

Також ОСОБА_1 і свідок ОСОБА_4
пояснили суду, що позивач ніколи не звертався до відповідача з якими-небудь
проханнями або вимогами по догляду,
тому у відповідача не виникало необхідності здійснювати такий догляд.

Після державної реєстрації Договору, для його виконання, 26 березня 2007
року, до пред'явлення даного
позову до суду, ОСОБА_2було перераховане позивачу поштовим переказом 800
гривень, які ОСОБА_1приймати відмовився, і переказ був повернений відповідачу за
закінченням строків
зберігання (а.с. 67, 75).

30 березня 2007 року відповідач, у зв'язку з вагітністю
його дружини, з'їхав із спірної квартири, попередивши про це позивача і у
зв'язку з неможливістю здійснювати надалі за ним догляд, того ж дня відкрив рахунок в
Ялтинському відділенні ВАТ «Державний ощадбанк України» на суму 4000 гривень на
ім'я позивача. Договір і квитанцію про перевід цих сум він направив позивачу поштою,
проте за їх отриманням позивач також не з'явився (а.с. 65-66, 67).

Крім того, свідки ОСОБА_5і ОСОБА_6. ., допитані в
судовому засіданні, також пояснили суду, що у сторін були дружні відносини,
позивач сам відмовлявся від отримання матеріального забезпечення, а в літній
період - здавав
спірну квартиру в наймання, отчого одержував дохід, і відповідач йому в цьому
не перешкоджав, а також забезпечував його продуктами і надавав інші послуги, не
передбачені Договором: здійснював ремонт квартири і приміщення, в якому
проживає позивач, надавав йому транспортні послуги.

Також в судовому засіданні у якості свідка був допитаний ОСОБА_7, який пояснив
суду, що теж укладав у
2003 році з ОСОБА_1, по його наполяганню, договір довічного утримання, захищав його від власниці другої
частки квартири, яка перешкоджала йому в проживання в ній, прогнала його з квартири,
представляв його інтереси у
суді і добився  його вселення в квартиру,
протягом року допомагав йому у всьому, здавав його квартиру наймачам, дохід від
цього віддавав позивачу,
та ніяких претензій
з боку ОСОБА_1 до нього ніколи не надходило,
а в 2005 році Калашников, несподівано для нього, звернувся до суду з позовом
про розірвання договору довічного утримання,
який суд задовольнив, і він його не оскаржив. Крім того, пояснив суду, що ще до
нього ОСОБА_1укладав договір довічного утримання зі своєю племінницею, який також потім розірвав, а також і після нього, до
відповідача, за ним здійснювали догляд
інші особи, що
проживали в його квартирі, та які
потім також з'їхали з неї у
зв'язку з виникненням конфліктів з позивачем. Не вірити показанням даного свідка у суду немає підстав.

Згідно ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням
суду на вимогу відчужувача
або третьої особи, на користь якої
він укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його
вини.

Разом з тим, судом було встановлено, що відповідачем
було вжито всіх
заходів для належного
виконання укладеного
з позивачем договору довічного утримання.

З моменту його державної реєстрації, з 5 лютого 2007
року, їм перераховано позивачу 4800 гривень, що навіть перевищує суму
матеріального забезпечення, визначену Договором.

Що стосується невиконання ним інших умов договору, то, як вже мовилося раніше, обов'язок
по матеріальному утриманню,
який був виконаний належним чином, є первинним і
поглинає зобов'язання по догляду,
а отже підстав для висновку про те, що набувач не виконав покладені на нього
Договором обов'язкі,
у суду не має,
а тому вимога позивача про розірвання договору є необгрунтованою і задоволенню
не підлягає.

Вимоги позивача про стягнення на його користь упущеної вигоди і
моральної шкоди є похідними від вимоги про розірвання договору, а тому
задоволенню також не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 334, 744,
748, 755 ЦК
України, ст. ст. 3, 10, 59, 60, 205, 212, 213, 215, 217, 218 ЦПК України,

В И Р І
Ш И В:

У позові ОСОБА_1до ОСОБА_2про розірвання договору
довічного утримання,
стягнення
матеріального збитку і моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд АРК через
Ялтинський міський суд в строки та
порядку, передбачені ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя -