РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-323/2007 рік

08   травня   2007   року   Першотравенський   міський
суд, Дніпропетровської області в складі: головуючої судді Бондарьової
Г.М. при секретарі Кобкі Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБИ 1 до ОСОБИ 2 про укладення
трудового договору, визнання звільнення незаконним, зобов»язання допуску на
роботу, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

16
жовтня 2006 року
ОСОБА 1 звернулася
до суду з позовом до ОСОБИ 2
про укладення трудового договору, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу посилаючись на те, що їй достовірно було відомо про
наявність, вакантних посад лікарів -терапевтів.
20 вересня 2006 року вона
звернулася до виконуючого обов'язки головного лікаря Першотравенської міської
лікарні ОСОБИ 3 з заявою
про прийняття на роботу до Першотравенської міської лікарні на посаду
лікаря-терапевта дільничного терапевтичного відділення. ОСОБА 3, оглянувши надані
позивачкою документи: трудову книжку, документи про освіту, свідоцтво про
присвоєння вищої категорії лікаря-терапевта, повідомив, що вона буде прийнята
на дану посаду та запропонував їй пройти медичний огляд та підписати заяву про
прийом на роботу у завідуючого поліклінікою Першотравенської міської лікарні
ОСОБИ 4 і
завідуючої терапевтичним відділенням поліклініки Першотравенської міської
лікарні - ОСОБИ 5.

20 вересня 2006 року позивачка
пройшла медичний огляд. Згідно висновків медичного огляду, вона, "-за
станом здоров'я, здатна працювати на даній посаді. 21 вересня 2006 року була
підписана заява про прийом на роботу у завідуючого поліклінікою
Першотравенської міської лікарні ОСОБИ 4
та завідуючої терапевтичним відділенням поліклініки Першотравенської
міської лікарні ОСОБИ 5.
Того ж дня позивачка знову звернулась до ОСОБИ З, показала йому заяву про
прийом на роботу, підписану завідуючим поліклінікою Першотравенської міської
лікарні ОСОБОЮ 4 та
завідуючою терапевтичним відділенням поліклініки Першотравенської міської
лікарні ОСОБОЮ 5, карту
медичного огляду й довідку Дніпропетровської обласної МСЕК №3 (згідно якої
ОСОБА 1 може
працювати дільничним лікарем-терапевтом на одній ділянці без нічних чергувань).

ОСОБА 3 не мав ніяких
зауважень до висновків медичного огляду та наданих позивачкою документів, і на
заяву про прийом на роботу зробив напис: «до наказу». Також .ОСОБА 3 повідомив, що

2

позивачка прийнята на роботу на посаду лікаря-терапевта
дільничного терапевтичного відділення та що наказ про прийом на роботу буде
виданий. 21 вересня 2006 року ОСОБА 1 особисто
передала заяву про прийом на роботу, копії документів про освіту та копію
свідоцтва про присвоєння їй вищої категорії лікаря-терапевта до відділу кадрів
Першотравенської міської лікарні. Того ж дня, вона пройшла інструктаж з техніки
безпеки.

22 вересня 2006 року ОСОБА 1 вийшла на роботу
та здійснювала прийом хворих на своєму робочому місці впродовж всього робочого
дня. Вона пропрацювала на своєму робочому місці до 26 вересня 2006 року включно. 21 вересня 2006 року вона
прийшла на роботу, але кабінет, де позивачка працювала був опечатаний, в
зв'язку з чим вона не змогла почати роботу. З 27 вересня 2006
року по 13 жовтня 2006 року вона,
незважаючи н"а протиправні дії адміністрації Першотравенської міської
лікарні щодо не допуску її до роботи, здійснювала обов'язки лікаря-терапевта
дільничного терапевтичного відділення та обслуговувала хворих на дому, про що є
відмітки в журналі обслуговування хворих на дому.

З 27 вересня 2006 року по
теперішній час адміністрація Першотравенської міської лікарні позивачку не
допускає до роботи у Першотравенськіи міській лікарні на посаду
лікаря-терапевта дільничного терапевтичного відділення та відмовляє їй в
укладення трудового договору.

Позивачка вважає
дії адміністрації Першотравенської міської лікарні щодо відмови в укладенні
трудового договору та не допуску до роботи - незаконними. У відповідності з ч.4 ст. 24 КЗпП України,
трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника було фактично допущено до роботи. Якщо внаслідок
відмови у прийнятті на роботу або несвоєчасного укладення трудового договору,
працівник мав вимушений прогул, його оплата, згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного
суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про
практику розгляду судами трудових спорів», провадиться стосовно до правил ч.2
ст. 235 КЗпП про
оплату вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові з дня його
звернення до власника або уповноваженого органу з приводу прийняття на роботу.
Виходячи з цього, позивачка вважає, що відповідач також зобов'язаний виплатити
на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу. Свої вимоги в
зазначені частині вона уточнить після надходження від відповідача довідки про
середню заробітну плату лікаря-терапевта дільничного терапевтичного відділення
Першотравенської міської лікарні.

У відповідності
з п.1 ч.І ст. 4 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про державне мито», робітники і службовці
звільняються від сплати судового збору за позовами, що випливають з трудових
відносин.

До теперішнього
часу адміністрація Першотравенської міської лікарні відмовляється укласти з
позивачкою трудовий договір та не допускає її до роботи.

На підставі
викладеного, ОСОБА 1 просить:
зобов'язати Першотравенську міську лікарню укласти з нею трудовий  договір
про  роботу  на
посаді  лікаря-терапевта

дільничного терапевтичного відділення Першотравенської
міської лікарні з 22 вересня 2006 року;

·
стягнути з Першотравенської міської лікарні середній
заробіток за час вимушеного прогулу;

·
допустити негайне виконання рішення суду в частині
стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць;

·
під час попереднього судового засідання вирішити питання
про витребування у відповідача відомостей про наявність вакантних посад
лікарів-терапевтів і довідки про середню заробітну плату лікаря-терапевта
дільничного терапевтичного відділення Першотравенської міської лікарні.

Об березня 2007 року ОСОБА 1 звернулась до
Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з доповненням до
позовної заяви про укладення трудового договору, в якій посилається на те, що 01 вересня 1989 року вона
знаходилась в трудових відносинах з відповідачем та працювала на посаді лікаря
терапевта дільничного. З 31
травня 2005 року
вона була звільнена з лікарні по переводу до міського відділу охорони здоров'я.

З 01 червня 2005 року вона була
прийнята до Першотравенської міської лікарні лікарем терапевтом дільничним на 0.5 ставки за
сумісництвом, про що було здійснено запис у трудовій книжці. 01 вересня 2006 року вона була
звільнена з основного місця роботи з посади заступника начальника міського
відділу охорони здоров'я у зв'язку з ліквідацією відділу згідно п.1 ст. 40 КЗпП України.

З 03 серпня 2006 року по 20 вересня 2006 року включно
вона знаходилась на лікарняному.

20     вересня 2006 року вона
принесла до Першотравенської

міської
лікарні лікарняний для його проведення та сплати. Крім

того, їй
потрібно було вирішити питання про переведення її з 0.5

ставки
на повну ставку лікаря терапевта в зв'язку зі звільненням

з
основного місця роботи та збереження робочого місця. Вона

надала у
відділ кадрів інспектору ОСОБІ 6
заяву про переведення

її з 0.5 ставки лікаря
терапевта на повну ставку лікаря

терапевта.
В відділі кадрів їй пояснили, що оскільки вона була

звільнена
з основного місця роботи, то вона повинна написати

іншу
заяву про звільнення з посади лікаря терапевта дільничного

за
сумісництвом та, написати заяву про прийом її на роботу на

посаду
лікаря терапевта дільничного з 21
вересня 2006 року.

Вона виконала
вимогу інспектора відділу кадрів, наказ про її звільнення від 20 вересня 2006 року та прийом
на роботу з 21 вересня 2006 року був
підписаний в один день на той час в.о. головного лікаря ОСОБИ З

На заяві про прийняття
на роботу є підпис ОСОБИ 3
«до наказу», підпис завідуючого поліклінікою ОСОБИ 4, підпис
завідуючої терапевтичним відділом лікарні ОСОБИ 5.

21     вересня 2006 року вона надала
ОСОБІ 3 карту
медичного

огляду з
висновком терапевту Першотравенської міської лікарні

про те,
що вона за станом свого здоров'я може працювати на

посаді
лікаря терапевта дільничного. ОСОБА 3
ніяких претензій до

неї
після надання документів не мав.

Позивачка
пройшла інструктаж з техніки безпеки та була допущена до роботи. Трудова книжка
була надана нею до відділу кадрів лікарні.

4

22     вересня 2006 року вона почала
працювати, в кабінеті

здійснювала
прийом громадян, надавала їм призначення до

лікування,
видавала направлення на проходження медичного

обстеження,
заповнювала санаторно-курортні картки громадян,

підписувала
у завідуючої терапевтичного, відділення та у

завідуючого
поліклініки ОСОБА 4, що
підтверджується наданими

суду
копіями медичних документів, витягами з журналу прийому

громадян.

23   вересня 2006 року ОСОБА 3 повідомив їй про
те, що дзвонив

головний
лікар ОСОБА 7, яка
знаходилась у відпустці та надала

команду
не допускати позивачку до робочого місця. Юрист лікарні

їй
повідомив, що оскільки на неї порушена кримінальна справа, то

головний
лікар не дає згоду на її роботу в лікарні.

Оскільки, вона
вважала таку причину необгрунтованою, всі вимоги згідно законодавства нею були
виконані, вона була допущена до роботи, то продовжувала здійснювати свою роботу
лікаря терапевта дільничного до 13
жовтня 2006 року, що
підтверджується витягами з журналу прийому громадян.

Позивачці
постійно чинили перешкоди в здійсненні своїх

обов'язків,
що спонукало її звернутися до суду з позовом за

захистом
своїх прав.

ОСОБА  1 вважає, що дії відповідача стосовно
недопущення її до роботи є протиправними та незаконними. Згідно ч.2 ст. 21 КЗпП України,
працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної та творчої праці
шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох
підприємствах, установах, організаціях. За бажанням працівника у трудовій
книжці здійснюється запис про роботу за сумісництвом. Звільнення сумісникові з
роботи проводиться за наявності загальних підстав, передбачених законом. Особи,
які працюють за сумісництвом на державних підприємствах встановлені додаткові
підстави для звільнення -
за ініціативою власника у зв'язку з прийняттям на роботу працівника, який
не є сумісником, у зв'язку з обмеженням сумісництва (ст. 43-1 КЗпП України).

Вважає, що її
незаконно було звільнено 20
вересня 2006 року з
посади лікаря - терапевта
за сумісництвом, оскільки вона працювала за сумісництвом у лікарні та мала
бажання продовжувати трудові відносини з установою, то її , за заявою,
відповідач повинен був перевести з 0.5
ставки лікаря терапевта на повну ставку лікаря терапевта.

Штатним розкладом
лікарні передбачена ставка лікаря терапевта терапевтичних дільниць
терапевтичного відділення поліклініки лікарні, кошторис заробітної плати
передбачав як 0.5 ставки
лікаря терапевта так і повну ставку лікаря терапевта, роботу ОСОБА 1 виконувала ту ж
саму як за сумісництвом так і на повну ставку лікаря терапевта. Отже відповідач
повинен був прийняти її заяву про переведення її на повну ставку лікаря
терапевта.

Фактично її
трудові відносини з 1989
року по вересень 2006
року з відповідачем не припинялися. Одразу після переводу її до міського
відділу охорони здоров'я 01
червня 2005 року
вона в той же день була прийнята в лікарню за сумісництвом.

КЗпП України не
передбачає звільнення сумісника в зв'язку зі звільненням його з основного місця
роботи. В такому випадку її повинні були перевезти з 0.5 ставки на повну
ставку лікаря терапевта, а не звільняти, а потім знову прийняти на роботу.

Позивачка не
мала статусу новоприйнятого службовця, який повинен був проходити медичний
огляд, бо працювала на одній і тій самій лікарні фактично безперервно з 1989 року на одній і
тій же посаді лікаря - терапевта
дільничного.

Медичний огляд, передбачений
нормами КЗпП України, наказом Міністерства охорони здоров'я № 555 від 29 вересня 1989 року «Про
вдосконалення системи медичних оглядів громадян та водіїв індивідуальних
транспортних засобів» зі змінами від 05
червня 2000 року,
Постановою КМУ від 23 травня
2О01 року № 559 «Про
затвердження Переліку професій, виробництва та організацій, працівники яких
підлягають обов'язковим профілактичним медичним оглядам, порядку проведення
оглядів та видачі особистих медичних книжок та з метою впорядкування
розповсюдження інфекційних захворювань серед населення України», Наказу
Міністерства охорони здоров'я України від 23
липня 2002 року № 280 «Щодо,
організації проведення обов'язкових оглядів працівників окремих професій,
виробництв і організацій, діяльність яких пов'язана з обслуговуванням населення
і може призвести до поширення інфекційних хвороб» для медичних працівників - лікарів терапевтів
передбачений 1 раз на
рік.

Згідно наказу № 85 від 02 лютого 2006 року
Першотравенської міської лікарні «Про проведення поглибленрго медичного огляду
працівників міської лікарні» всі медичні- працівники повинні пройти медичний
огляд з 01 лютого 2006 року.

Такий медичний
огляд 02 лютого 2006 року позивачка
пройшла як лікар терапевт терапевтичного відділення поліклініки
Першотравенської міської лікарні.

21 вересня 2006 року ОСОБА 1 повторно пройшла
медичний огляд, висновки про стан її здоров'я, встановлений у лютому 2006 року, був
підтверджений лікарем терапевтом 20
вересня 2006 року про
те, що вона до роботи здатна.

Відповідач
незаконно з 27 вересня 2006 року не допускав
позивачку до робочого місця на якому працювала майже 17 років. Причина,
вказана відповідачем про відмову у допуску ОСОБИ 1 до робочого місця -
відмова від проходження медичного огляду є надуманою та необґрунтованою.

Двічі на рік
проходити медичний огляд не передбачено чинним законодавством про працю (ст. 169 КЗпП України).

Про акт від 22 вересня 2006 року про
недопущення позивачки до роботи, їй стало відомо тільки в лютому 2007 року, коли такий
акт був наданий відповідачем у судове Засідання. На акті відсутній підпис
позивачки про ознайомлення з актом, відсутній також запис про її відмову від
ознайомлення з актом.

ОСОБА 1 вважає, що такий
акт був складений вже на судове засідання, значно пізніше, ніж за вказану на
ньому акті, крім того, наказ №
164 - к від 20
вересня 2006 року не
відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно
лікарняного позивачка 20
вересня 2006 року
знаходилась   на   лікарняному.   Звільнення
робітника,   який

знаходиться на лікарняному є незаконним. Заяву про
звільнення за ст. 38 КЗпП
України була написана під тискрм з боку інспектора відділу кадрів. Згідно ч.4
ст. 24 КЗпП
України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи
розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до  роботи.

ОСОБА 1 вважає, що вона
знаходилась в трудових відносинах з відповідачем станом на 22 вересня 2006 рік, не
припиняла їх та має право на стягнення з відповідача заробітної плати за
вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди. Середньомісячна заробітна
плата станом на вересень 2006
рік лікаря терапевта терапевтичного відділення поліклініки складала згідно
даних відповідача - 838грн. 50 коп., з 01 грудня 2006 року по
теперішній час 894грн. 40
коп.

З 22 вересня 2006 року по 05 березня 2006 рік - відповідач
повинен сплатити позивачці:

239,58грн.•+
1 677грн. + 2 683,20 грн. + 2*2,95 грн. = 4 812,73 грн.

Середньоденна заробітна плата
складає -,,838,50 грн.: 21 робочих днів = 39,
93грн х 6
робочих днів =
239,58 грн. (заробітна плата за вересень 2006 p.).

З 01
жовтня 2006 року по 01 грудня 2006 рік зарплата
складає: 838,50грн. х 2
= 1677грн.

З 01 грудня 2006
року по 01 березня 2007 рік зарплата
складає: 894,40грн.хЗ
= 2 683,20грн.

З 01
березня 2007 року по 05 березня 2007 рік зарплата
складає: 894,40грн.:21 роб. День =
42,59грн. х 5 днів = 212грн. 95 коп.

Крім того
внаслідок протиправних дій відповідача позивачка вважає, що їй завдана моральна
шкода, яка полягає у завданих душевних стражданнях. Вона втратила спокій та
сон,, її було фактично позбавлено права на працю, відповідач необґрунтовано не
допускав її до роботи, чинив перешкоди у здійсненні роботи, розповсюджував
серед громадян міста інформацію, яка порочила честь та гідність позивачки як
лікаря та людини. їй необхідно було надавати додаткових зусиль для організації
свого життя та побуту. Спілкування з оточенням було забруднено, бо кожний
постійно цікавився як- у неї справи щодо поновлення порушених прав. Позивачка
намагалась уникнути такого спілкування і це завдавало їй ще більшого душевного
болю. Моральну шкоду вона оцінює у 3
000 грн.

На підставі викладеного ОСОБА 1
просить суд визнати наказ №

164-к від 20 вересня 2006 року таким, що
не відповідає вимогам

законодавства та зобов'язати відповідача допустити її до роботи

на посаду лікаря терапевта терапевтичних територіальних дільниць

терапевтичного відділення поліклініки Першотравенської міської

лікарні. Окрім того, стягнути з відповідача заробітну .плату з 22

вересня 2006 року по 05 березня 2007 рік у сумі 4 812грн. 73

коп. та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в

розмірі 3 тисячі
гривень.

В судовому
засіданні позивачка доповнила, що суму середнього заробітку, належного їй до
стягнення вона „визначила приблизно, оскільки не мала в наявності довідки про
заробітну плату. Також вона збільшує суму відшкодування моральної шкоди до 10 тисяч гривень.

7

Представник
відповідача в судовому засідання позов не визнав повністю пояснивши, що ОСОБА 1 20 вересня 2006 року звернулась
до виконуючого обов'язки головного лікаря ОСОБИ 3 з заявою про прийом на роботу на посаду дільничного
лікаря терапевта терапевтичного відділення поліклініки з 21 вересня 2006 року.

21 вересня 2006
року заява була підписана завідуючим відділення ОСОБОЮ 4 та завідуючою
поліклініки ОСОБОЮ 5, після
чого виконуючий обов'язки головного '
лікаря ОСОБИ 3 також
підписав заяву написавши: «O.K. до наказу». Але враховуючи той факт, що з травня місяця 2006 року по серпень 2006' року позивачка
знаходилась на лікарняних з різними захворюваннями (тимчасова втрата
працездатності за 2006 рік
складає 196 днів), в тому числі
перенесена операція на судинах нижніх кінцівок, в присутності ОСОБИ 1 зробив помітку з
22 вересня 2006 року
з-обов'язковим профоглядом на 20
вересня 2006 р.

Старший
інспектор відділу кадрів ООСБА 6
видала ОСОБІ 1 записку
про прийом на роботу встановленого зразку ф. ТЗ., яка містить необхідну
інформацію (Прізвище, ім'я, по-батькові, посаду (професію), дату, результат
медогляду, відмітку про проходження інструктажу з техніки безпеки) та
попередила ОСОБУ 1 про
необхідність надати документи про освіту, трудову книжку, копії паспорту,
ідентифікаційного коду та; заповнену належним чином записку про прийом, з
обов'язковим висновком про стан здоров'я на момент прийому на роботу.

Однак, позивачка
не надала вказані документи в повному об'ємі. Надала до O.K.
карту медичного огляду з висновками лікарів на лютий 2006 року та
висновком лікаря-терапевта від 20
вересня 2006 року
«годна работать», без зазначення
ким саме.

Ст. 24 КЗпП України
передбачає при укладенні трудового договору надання громадянином паспорту,
трудової книжки, -документу про освіту, документ про стан здоров'я. Згідно з
положенням про медичний огляд працівників певних категорій, попередній медогляд
пр прийомі на роботу проводиться з метою встановлення фізичної та психофізичної
придатності осіб до роботи по певній професії, спеціальності, посаді,
попередження захворювань та нещасних випадків. Приймаючи до уваги те, що ОСОБА 1 являється
інвалідом третьої групи, знаходилась на лікарняних . з захворюваннями
серцево-судинної системи та ін. захворюваннями, влаштовувалась на посаду
дільничного лікаря-терапевта, а дана посада потребує ' постійного
проходження по дільниці -
оскільки ОСОБА 1 не
надала медичного висновку про роботу дільничного лікаря-терапевта, сторонами не
було досягнуто згоди, фактично не було укладено трудового договору, ОСОБА 1 не була допущена
до роботи.

В позовній заяві
ОСОБА 1 посилається
на ч.4 ст. 24 КЗпП
України, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли-наказ чи
розпорядження не були видані, але працівник фактично був допущений до роботи.
Однак, Пленум Верховного суду України в постанові «Про практику розгляду судоми
трудових спорів» від 06 листопада
1992 року
роз'яснив, що фактичний допуск до роботи може бути прирівняний до укладення
трудового договору тільки в тому випадку,
якщо працівник допущений до роботи з відома

8

власника або уповноваженого ним органа, чого в даному
випадку не було.

Незважаючи на
вищевикладене, 22 вересня 2006 року ОСОБА 1 самовільно,
обманним шляхом, заволоділа ключами від кабінету № 4 3 поліклініки та намагалась вести амбулаторний прийом
хворих, на неодноразові зауваження адміністрації покинути приміщення, оскільки
вона не отримала допуску до роботи, відповідала відмовою.

27 вересня 2006 року
адміністрація лікарні була вимушена прийняти крайні міри, опечатати кабінет,
проінформувати про те, що трапилось прокуратуру та міський відділ міліції.

Однак, до 13 жовтня 2006 року, ОСОБА 1 розташувавшись в
коридорі лікарні відгукувала хворих,- чекаючи прийому до лікаря та намагалась
консультувати їх, настроювала хворих проти колективу лікарні, робила
призначення хворим на дому. В результаті протиправних дій ОСОБИ 1 склалась
надзвичайно напружена обстановка в поліклініці.

На підставі викладеного, прошу суд
в позовній заяві ОСОБИ 1
до ОСОБИ 2 про
укладення трудового договору та відшкодування, заробітної  плати
за  час  вимушеного
прогулу  залишити  без задоволення.

Що стосується
доповнень ОСОБИ 1 до
позовної заяви про укладення трудового договору від 06 березня 2007 року, то
представник відповідача вважає їх безпідставними та необґрунтованими та такими,
що вводять в оману суд посилаючись на те, що, позивачка стверджує, що 20 вересня 2006 року після
закриття лікарняного листа та  здачі його
до сплати намагалася вирішити питання про переведення її з 0.5 ставки лікаря
терапевта дільничного та якій вона працювала як зовнішній сумісник на 1.0 ставку лікаря
терапевта дільничного в зв'язку зі звільненням з основного місця роботи. Більше
того, подала до відділу кадрів відповідну заяву про її перевод, після чого
старший інспектор відділу кадрів відмовила в прийнятті останньої та вимагала
написати заяву про звільнення з роботи як сумісника та про прийняття на роботу
як основного працівника.

Дані ствердження
є неправдиві та безпідставні, оскільки відділ кадрів є структурним підрозділом
Першотравенської міської лікарні, працівники якого безпосередньо підпорядковані
головному лікарю та керуються його розпорядженнями та відповідними
нормативно-правовими актами. В даному випадку заява про перевод ОСОБИ 1 не надходила ні
до приймальні головного лікаря на підпис, ні до відділу кадрів з відповідною
резолюцією ствердження щодо вимоги написання заяви про звільнення безпідставні,
адже 03 травня 2006 року ОСОБА 1 власноруч
написала заяву про надання їй відпустки з подальшим звільненням, яка була
підписана головним лікарем та надійшла до відділу кадрів лікарні. Відпустка
позивачці була надана та встановлена дата звільнення, але під час відпустки
позивачка захворіла у зв'язку з чим відпустка була продовжена та знову
встановлена дата звільнення. Дана ситуація повторилася ще раз - дату звільнення
було знову змінено та призначено на останній день-хвороби, а саме 20 вересня 2006 року - як того вимагає
чинне законодавство. 20 вересня 2006 року позивачка
підтвердила своє

9

бажання звільнитися та підписала ще одну заяву про
звільнення на підставі останньої і була звільнена.

ОСОБА 1 стверджує, що на
заяві про прийняття на роботу є резолюція в. о. головного лікаря ОСОБИ 3 «до наказу», 21 вересня 2006 року подала
карту медичного огляду з висновком терапевта щодо можливості працювати лікарем
терапевтом дільничним, ОСОБА З -
претензій не мав. Дані ствердження представник відповідача вважає
неправдивими, оскільки 21
вересня 2006 року
позивачка подала карту медичного огляду станом на лютий місяць 2006 року, в якому
було зазначено лише прізвище та ім'я по-батькові позивачки з висновком лікаря
«годна работать». ОСОБА 3 в присутності
ОСОБИ 1 зробив
резолюцію «до наказу з проходженням м/о станом на 22 вересня
2007рік», тому що стало незрозуміло ким ОСОБА 1 відповідно до карти м/о може працювати, лікарем
терапевтом дільничним чи двірником.

Позивачка стверджує, що пройшла
інструктаж у інженера з техніки безпеки та була допущена до роботи. Дані
ствердження представник
відповідача   також   вважає''
неправдивими   та безпідставними
оскільки, позивачка дійсно пройшла інструктаж у інженера з охорони праці, але
не була допущена до роботи з наступних причин: по-перше вона не пройшла
первинний інструктаж, який проводиться до початку роботи на робочому місці
керівником підрозділу з  оформленням
відповідної  документації,  по-друге, керівник  підрозділу
повинен  був  визначити
та  ознайомити-позивачку з місцем
роботи, виділити їй кабінет, медичну сестру, визначити години прийому. Саме
тому позивачка самовільно зайняла кабінет,
який  був  закріплений
за  іншим  лікарем-терапевтом дільничним, про що було
повідомлено у відповідні інстанції.

Позивачка також
стверджує, що після дзвінка головного лікаря, яка знаходилась у відпустці, було
надано команду не допускати її до роботи в зв'язку з порушенная кримінальної
справи проти неї, адміністрація почала чинити перешкоди. Що акт про недопущення
її до роботи вона побачила лише в судовому засіданні. Дані ствердження
представник ' відповідача
вважає таким, що вводять в оману суд і вони взагалі не мали місця. Акт про
недопущення позивачки до роботи було складено в її присутності, від підпису на
акті позивачка відмовилася, про що було складено теж в її присутності інший акт
про відмову від ознайомлення з актом про недопущення позивачки до роботи. Акти
оформлювалися в один і той же день, в жодному разі не «заднім числом», тому що
ксерокопії актів було направлено в прокуратуру міста.

Позивачка
стверджує, що її незаконно було звільнено 20
вересня 2006 року з
посади лікаря терапевта дільничного за сумісництвом, оскільки вона мала бажання
продовжувати трудові відносини з установою, та адміністрація лікарні повинна
біла здійснити перевод з 0.5 ставки, як
сумісника на повну ставку, як основного працівника. Позивачка стверджує," що не мала
статусу новоприйнятого працівника, тому що фактично не припиняла трудові
відносини з лікарнею. Представник відповідача вважає дані ствердження
неправдивими та безпідставними оскільки вона виявила своє бажання звільнитися
та розірвати трудові відносини з лікарнею ще в травні місяці 2006 року написавши
заяву.  20

10

вересня 2006
року вона підтвердила своє бажання написавши власноруч ще одну заяву про
звільнення, та якщо б не було останньої заяви про звільнення, позивачка все
одно була б звільнена 20
вересня 2006 року з
останнього дня хвороби на підставі заяви від 03 травня 2006
року. Фактично вона припинила трудові відносини з лікарнею ще в травня 2006 року.

Окрім того,
представник відповідача1 не визнає право стягнення заробітної плати за
вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди, оскільки ОСОБА 1 була звільнена 20 вересня 2006 року на підставі
заяви, допуску до роботи не отримувала.

На підстави
вищенаведеного просить суд доповнення до позовної заяви щодо укладення
трудового договору залишити без задоволення.

Заслухавши
пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає встановленими слідуючі
обставини.

ОСОБА  1
знаходилася  у  трудових
відносинах  з  ОСОБОЮ
2  та

працювала на посаді лікаря терапевта дільничного. З 31 травня

2005 року
вона була звільнена з лікарні по переводу до міського

відділу охорони здоров»я..

З 01
червня 2005 року
вона була прийнята у Першотравенську

міську лікарню лікарем терапевтом дільничним на 0,5 ставки за

сумісництвом, про що було здійснено запис у трудовій
книжці.

01 вересня 2006 року ОСОБА 1 була звільнена з
основного місця

роботи  з посади
заступника начальника міського відділу охорони

здорав»я у зв»язку з ліквідацією відділу згідно п.1 ст.40
КЗпП

України.

З  03
серпня  2006
року  по  20  вересня  2006
року  ОСОБА  1

знаходилася на лікарняному.

Згідно заяви ОСОБА 1 від 20 вересня 2006 року наказом по
Першотравенській міській лікарні №
164-к від 20 вересня 2006 року вона
звільнена з посади лікаря-терапевта терапевтичного відділення  як працюючу за сумісництвом за власним
бажанням.

20
вересня, 2006 року
ОСОБА 1 подала
на ім»я головного лікаря Першотравенської міської лікарні заяву про прийом її
на роботу на посаду дільничного терапевта терапевтичного відділення поліклініки
на якій мається резолюція в. о. головного лікаря-до наказу з 22 вересня 2006 року, а також
напис з вимогою про проходження профогляду станом на 20 вересня 2006 року.

/а.с.172/ ОСОБА 1 пройшла вступний
інструктаж з техніки безпеки. До проходження інструктажу з техніки безпеки на
робочому місці не була допущена.

Згідно наданих до суду звітів про наявність вакансій
станом жовтень та листопад 2006
року у Першотравенській міській лікарні малися вакансії посад
лікаря-терапевта дільничного, /а.с.40-41/.

ОСОБА 1 має диплом про
вищу медичну освіту зі спеціальності лікувальна справа , та кваліфікацію
лікаря-терапевта вищої категорії!./а.с.4,5/.

11

Згідно ст.22 КЗпП України забороняється необґрунтована
відмова у прийнятті на роботу.

Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров»я працівника
можуть встановлюватися законодавством України.

У відповідності до ст.169 КЗпП
України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний за свої кошти
організувати проведення попереднього/при прийнятті на роботу/ і періодичні
/протягом трудової діяльності/ медичних оглядів працівників, зайнятих на важких
роботах, роботах t із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, ' де є потреба у
професійному доборі, а також щорічного обов»язкового медичного огляду осіб
віком до 21 року.

Перелік професій, працівники яких підлягають медичному
оглядові, термін і порядок його проведення встановлюються Міністерством охорони
здоров»я України за погодженням із Державним комітетом України по нагляду за
охороною праці.

Згідно ст.26 Закону України «Про забезпечення санітарного
та епідемічного благополуччя населення» №
4004-XII від 24
лютого 1994 року з
послідуючими змінами та доповненнями

Обов»язкові медичні огляди організуються і здійснюються у
встановленому законодавством порядку.

Працівники підприємств харчової промисловості,
громадського харчування і торгівлі, водопровідних споруд,
лікувально-профілактичних, дошкільних  і
навчально-виховних закладів, об»ектів комунально-побутового обслуговування,
інших підприємств, установ, організацій, професійна чи інша діяльність яких
пов»язана з обслуговуванням населення і може спричинити поширення інфекційних
захворювань, виникнення харчових отруєнь, а також працівники, зайняті на важких
роботах і на роботах із шкідливими або небезпечними умовами праці, повинні
проходити обов»язкові попередні/до прийняття на роботу/і періодичні медичні
огляди.

Позачергові
медичні огляди осіб, зазначених у частині першій цієї статті, можуть
проводитися на вимогу головного державного, санітарного лікаря, а також на
прохання працівника, якщо він пов»язує погіршення стану свого здоров»я з
умовами праці. Згідно ст.169 КЗпП України, наказу Міністерства охорони здоров»я
№ 555 від 29 вересня 1989 року «Про
вдосконалення системи медичних оглядів громадян та водіїв індивідуальних
транспортних Засобів» з послідуючими змінами, Постанови Кабінету Міністрів
України № 559 від 23 травня 2001 року «Про
.затвердження Переліку професій ,виробництва
та організацій, працівники яких підлягають обов»язковим профілактичним оглядам,
порядку проведення оглядів та видачі особистих медичних книжок та з  метою впорядкування розповсюдження
інфекційних захворювань серед населення України» ,наказу Міністерства охорони здоров»я України від 23 липня 2002 року « 280 «Щодо
організації проведення обов»язкових оглядів працівників окремих професій,
виробництв і організацій, діяльність яких пов»язана з обслуговуванням населення
і може призвести до поширення інфекційних хвороб» медичний огляд для медичних
працівників-лікарів-терапевтів передбачений один раз на рік.

12

Згідно наказу №
85 від 02 лютого 2006 року по
Першотравенській міській лікарня ,виданого
на виконання вищевказаних законодавчих актів,«Про проведення поглибленого
медичного огляду працівників міської лікарні» всі медичні працівники міської
лікарні повинні пройти медичний огляд з 01
лютого 2006 року.

Згідно наданої суду карти медичного
огляду ОСОБИ 1 як
працівника Першотравенської міської лікарні /а.с.9/, вона пройшла такий
медичний огляд 02-03 лютого 2006 року, і визнана
придатною до роботи на посаді лікаря-терапевта дільничного, ким вона працювала
на той період на 0,5 ставки.

Оскільки ОСОБА 1
практично не переривала своєї роботи в лікарні на день написання заяви про
прийняття її на роботу лікарем-терапевтом на повну ставку від 20 вересня 2006 року і на цей
час не минув один рік з дня проходження нею медичного огляду з додатковою
відміткою про проходження флюраграфії 04
липня 2006 року, що
підтверджено також оглядом наданого позивачкою витягу з її амбулаторної
карти/ксерокопія долучена до матеріалів справи/про проходження ОСОБОЮ 1 флюорографії 04 липня 2006 року

в 4-й
міській лікарні міста Дніпропетровська а.с.

вона за висновком від 21 вересня 2006
року лікаря-терапевта визнана придатною до роботи ,на яку вона
претендувала.

Згідно довідки
МСЕК від 27 березня 2006 року ОСОБА 1 визнана
інвалідом 3 групи
від загального захворювання і дані слідуючі трудові рекомендації: дільничний
лікар-терапевт на одній дільниці без ургентування та нічних чергувань по день
переогляду по 25 березня 2008 року.

/л.д.7,128 / Зважаючи на
вказані обставини суд вважає, що ОСОБА 1
на 22 вересня 2006 року належним
чином пройшла необхідний медичний огляд і вимогу відповідача про проходження
нею ще медичного огляду суд вважає безпідставною, тому суд вважає, що відмова
відповідача в укладенні з ОСОБОЮ 1
трудового договору на посаду лікаря-терепевта дільничного терапевтичного
відділення поліклініки Першотравенської міської лікарні з мотивів непроходження
нею медичного огляду є необґрунтованою. Тому суд вважає позовні вимоги ОСОБИ 1 про укладення з
нею трудового договору, допуску до роботи та стягнення на її користь середньої
заробітної плати за час вимушеного прогулу з 22 вересня 2006
року по теперішній час підлягають задоволенню. З врахуванням довідки
лікарні виходячи із середньоденної заробітної плати по посаді лікаря-терапевта
дільничного ,на яку претендувала ОСОБА 1
поетапно з врахуванням підвищення посадових окладів та кількості пропущених
нею робочих днів з 22 вересня 2006 року по
теперішній час 156 робочих
днів на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 6571 грн. 50 коп./а.с 168/.

Суд також вважає
,що позовні вимоги ОСОБИ, 1
про відшкодування моральної шкоди ,з підстав на які вона посилається, в
розмірі 3000 гривень і збільшені вимоги .в розмірі 10000 гривень
підлягають частковому задоволенню в сумі 500
гривень.

Оскільки позивачкою не надано суду
доказів про подання нею заяви про перевід її з посади лікаря-терапевта
дільничного з 0,5 ставки
як сумісника на повну ставку як основної роботи, суд вважає позовні вимоги
ОСОБИ 1 в
частині ід вимог про визнання наказу №
164-к від 20 вересня 2006 року про
звільнення її з роботи з посади лікаря-терапевта дільничного як сумісника за
власним бажанням таким ,що не відповідає вимогам закону ,не підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,217,224-226,367
ЦПК України,ст.ст.22,235,237-1
КЗпП України суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБИ 1
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБУ 2
укласти з ОСОБОЮ 1 трудовий
договір про

роботу на посаді лікаря-терапевта терапевтичних
територіальних

дільниць терапевтичного відділення поліклініки
Першотравенської

міської лікарні з 22
вересня 2006 року та
допустити їі до роботи

на вказаній посаді, допустивши рішення суді в цій частині
до

негайного виконання.

Стягнути на користь ОСОБИ 1 з ОСОБИ 2
середній заробіток за час

вимушеного прогулу з 22 вересня 2006
року в розмірі  6571/їпість

тисяч п»ятсот сімдесят одну/гривню 50 коп. допустивши
рішення

суду  в  цій
частині  до  негайного
виконання  в    розмірі

середньомісячної заробітної плати у сумі 938/дев»ятсот
тридцять

вісім/гривень 60
коп.

Стягнути на користь ОСОБИ 1 з ОСОБИ 2
у відшкодування моральної

шкоди 500
гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути  з  ОСОБИ  2
судовий  збір  в
розмірі  65/шістдесят

п»ять/гривень  72
коп.  та  30/тридцять/
гривень    витрат  на

інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення  суду
набирає законної  сили після  закінчення
строку

подання заяви про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду в
апеляційний суд

Дніпропетровської
області    може    бути
подано    через

Першотравенськии
міський  суд  протягом
десяти  днів  з  дня

проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенськии
міський суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ:    /Г.М.Бондарьова/