Справа № 22ц-263/07                                                                      Головуючий
у 1 інстанції Кухтей Р.В.
Категорія   40                                                                                                           Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

3 квітня 2007
року

Колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Волинської області в складі:

головуючого -
судді Сівчука Є.І. суддів Расевича С.І., Киці СІ. при секретарі Гордійчук І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Боніта - СТ» про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та відшкодування моральної шкоди, зобов'язання провести звільнення з роботи за
апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1, відповідача ТзОВ «Боніта -СТ» на
рішення Луцького міськрайонного суду від 18 січня 2007 року.

Особи, які беруть участь у справі
позивач - ОСОБА_1, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Боніта
- СТ», представники відповідача -
Мисковець Олександр Юрійович, Пилипчук Віктор Федорович,

третя особа на
стороні відповідача - ОСОБА_2.

встановила:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та відшкодування моральної шкоди. Посилається на те, що він працював на посаді
оператора лінії у виробництві харчової промисловості з 10 березня 2005 року в
ТзОВ «Боніта - СТ». Наказом № 21-11/2-к від 21.11.2005 року його було звільнено
з роботи, а рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16
лютого 2006 року поновлено і стягнуто середній заробіток за час вимушеного
прогулу та моральну шкоду. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 31
березня 2006 року рішення суду було змінено в частині стягнення моральної
шкоди. В решті - залишено без змін.

16 лютого 2006 року він прибув на підприємство, однак
його не допустили до роботи. 17 лютого 2006 року директор повідомив, що його
поновлено на роботі і зобов'язано пройти медичний огляд та приступити до роботи
22.02.06р. 22 лютого 2006р. він пройшовши медогляд, з'явився на підприємстві.
До роботи його не допустили і зобов'язали принести з шкірвендиспансеру довідку.
23.02.06р. в надані довідки йому було

відмовлено
і він подав заяву про звільнення з роботи у зв'язку з порушенням зі сторони
адміністрації підприємства трудового законодавства. 27.02.06р., 28.02.06р. його
на територію товариства не пропускали. 2 березня 2006 року подав на
підприємство довідку про обстеження в шкірвендиспансері та заяву про звільнення
з посади з підстав порушення адміністрацією законодавства про працю. З березня
2006 року у товаристві створено примирну комісію, рішенням якої йому було
відмовлено у звільненні. З 09.03.06р. по 15.03.06р. перебував на лікарняному
листку. 16 березня 2006р. прийшовши на роботу, він повідомив, що хворів та
приступив до роботи. В той же день знову подав заяву про звільнення. 27 березня
2006 року був виданий наказ № 27-03/2к про звільнення його з роботи за п.4
ст.40 КЗпП України за прогул з 09.03.06р. по 15.03.06р. Вважає звільнення
незаконним, так як адміністрації було відомо про перебування на лікарняному.
Лікарняний листок не здав на підприємство, так як він не був зареєстрований
належним чином. Звільнення було проведено з порушенням ст.ст. 38, 43, 252 КЗпП,
ст. 41 ЗУ «Про професійні
спілки, їх права та гарантії діяльності». Просив поновити його на посаді,
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.03.06р., 1 грн.
моральних збитків, зобов'язати провести звільнення на підставі п.Зет.З8 КЗпП
України з моменту постановления
рішення суду про поновлення на роботі, стягнути 500грн. витрат по сплаті за
юридичну допомогу адвоката. В ході розгляду справи неодноразово змінював
позовні вимоги. Остаточними вимогами позивача були поновити його оператором
лінії у виробництві харчової продукції, стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 27 березня 2006 року, стягнути 10000грн.
моральних збитків, зобов'язати відповідача провести звільнення з посади на
підставі п.З ст. 38 КЗпП України з моменту постановления рішення суду про
поновлення його на роботі та стягнути 500грн. витрат по оплаті за юридичну
допомогу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 18 січня 2007року позов
задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді оператора лінії у виробництві
харчової продукції на ТзОВ «Боніта - СТ», стягнуто з відповідача в користь
позивача 3391грн. 14 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 500
грн. моральної шкоди, 500грн. витрат за юридичну допомогу. В решті позовних
вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за один місяць звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині стягнення
моральної шкоди та суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач
подав апеляційну скаргу. Просить змінити рішення суду в цій частині, стягнути в
його користь 9115грн.86коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
10 000 грн. моральної шкоди. Покликається на те, що суд не врахував всі
обставини по справі, так як відповідач вже вдруге незаконно звільняє його з
роботи. Суд не вірно здійснив розрахунок його середнього заробітку. Його
середній заробіток становить 1074грн. 80коп. , а тривалість прогулу 9 місяців
17 днів.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог повністю. Рішення суду вважає незаконним та таким, що винесене з
порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що
позивач станом на 27 березня 2006 року не пояснив свою відсутність на роботі з
9 по 15 березня 2006 року, листка непрацездатності на підприємство не подав до
даного часу, недобросовісно відносився до своїх професійних обов'язків. Суд не
перевірив наявність доказів про оплату позивачем допомоги адвоката в сумі
500грн.

Апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, апеляційна скарга
відповідача -частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає
до зміни.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1, працюючи на ТзОВ
«Боніта - СТ», в період з 9 березня по
16 березня 2006 року перебував на

амбулаторному лікуванні. Його
було звільнено з роботи відповідно до наказу № 27-03/2-к за відсутність на
робочому місці 9,10,13,14, 15 березня 2006 року.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач працював на
ТзОВ «Боніта - СТ» на посаді оператора лінії у виробництві харчової продукції і
27 березня 2006 року згідно наказу № 27-03/2-к з ним було розірвано трудовий
договір за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на
роботі суд першої інстанції виходив з того, що позивач був відсутній на роботі
в період з 9 по 15 березня 2006 року включно з поважних причин - перебування на
амбулаторному ' лікуванні. Дана обставина підтверджується листком
непрацездатності № 694242 від 9 березня 2006 року. Твердження відповідача про
те, що позивач не пояснив причин відсутності на робочому місці і не представив
на підприємство листка непрацездатності, що свідчить про те, що листка
непрацездатності не існувало, заперечується копією витягу з журналу реєстрації
видачі листків непрацездатності за березень 2006 року, медичною карткою ОСОБА_1
та оригіналом листка нпрацездатності (а.с. 14). Даних про те, що позивач був
відсутній на роботі 16 березня 2006 року відповідачем не представлено і як
вбачається з наказу про звільнення позивача останнього було звільнено за
відсутність на робочому місці 9, 10, 13, 14, 15 березня 2006 року. Суд першої
інстанції прийшов до правильного висновку про поновлення позивача на роботі.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що середньомісячна заробітна плата позивача становила
581грн.95коп. Визначено її відповідно до Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від
08.02.95р. Колегія суддів не приймає до уваги розрахунок середнього заробітку,
проведений позивачем, так як він не відповідає згаданому Порядку. Позивач не
працював на підприємстві протягом січня 2006 року, не отримував заробітку,
почав працювати лише з 17 лютого 2006 року. А тому не можна брати для
обчислення середнього заробітку зарплату, яка ніби-то отримана позивачем в
січні-лютому 2006 року.

Позивачу була заподіяна моральна шкода незаконним звільненням з роботи і
судом її відшкодовано та визначено розмір відшкодування згідно зі ст. 237-1
КЗпП України. При цьому слід враховувати те, що неправомірні дії позивача, які
виразилися в не поданні листка непрацездатності на підприємство, у відмові
пояснити причини відсутності на роботі адміністрації підприємства, його
профспілковій організації, спричинили незаконне звільнення.

Підстав для розірвання з позивачем трудового договору за ч.3 ст. 38 КЗпП
України - у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом
законодавства про працю, не встановлено, а тому в цій частині позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди постановлене з
додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних
скарг не спростовують правильних висновків суду.

Однак, суд першої інстанції неправильно стягнув з відповідача судові
витрати. Як вбачається з матеріалів справи адвокат в судовому засіданні участі
не брав, позивач не представив документів, які б підтверджували понесення ним
витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката, а тому суд
безпідставно, всупереч ч.І ст. 88 ЦПК України, стягнув з відповідача 500грн. по
оплаті за правову допомогу адвоката та не стягнув судовий збір в доход держави.

Колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в
частині стягнення судових витрат слід змінити - відмовити позивачу у стягненні
500грн. витрат за оплату правової допомоги адвоката та стягнути з відповідача
68грн: судового збору в доход держави -8грн. 50 коп. по позовній вимозі за
поновлення на роботі, 8грн. 50 коп. по вимозі за

відшкодування
моральної шкоди та 51грн. по вимозі про стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Керуючись ст.
ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю
«Боніта - СТ» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 18 січня 2007 року в даній справі
в частині відшкодування судових витрат змінити.

В вимогах ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю
«Боніта - СТ» 500 грн. витрат на правову допомогу адвоката відмовити. Стягнути
з товариства з обмеженою відповідальністю «Боніта - СТ» в доход держави 68
(шістдесят вісім) грн. судового збору.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.