Справа № 2-33107
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2007 року         Ялтинський міський суд АР Крим

у складі: головуючого
судді Бондаренко Г.М.

при секретарі -
Муравської О.В.

прокурора Семенчук Д.О. , Новожилової Т.Н.

за участю адвоката -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у
залі суду м. Ялта цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Санаторію імені Семашко, Виконавчому комітету Симєїзського селищної
Ради, Відділу у справах громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб
Ялтинського міського управління ГУМВС України в АР Крим, Відділу у справах
громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Алупкинського відділення
Ялтинського міського управління ГУМВС України в АР Крим, державному нотаріусу
Першої Ялтинської державної нотаріальної контори Луговської О.В., треті особи
орган опіки і опікування Ялтинського міського виконачого комітету народних
депутатів, Прокурор м. Ялти про захист
прав власності, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду з позовною заявою у якій просить визнати недійсними рішення
виконкому Сімеїзської селищної ради № 90 від 17.02.1993  року про затвердження рішення адміністрації і
профсоюзного комітету  санаторію  ім. Семашко
про  надання    ОСОБА_6
квартири з однієї  кімнати
розміром 11,0 кв.м.  і кухні

( загальної ) розміром 8,0 кв.м. АДРЕСА_1  і ордеру на цю  квартиру з урахуванням того, що  ОСОБА_6
проявив гуманний акт по утриманню
важко хворої; ордеру № 3  на  жиле
приміщення , виданий ОСОБА_7 рішенням виконкому Сімеїзської  селищної ради № 90 від 17.02.1993 року , про
право зайняття житлової площі АДРЕСА_1;прописку ОСОБА_7 АДРЕСА_1  , здійснену
20.04.1993 року  паспортним
відділом  Ялтинського УВС  ГУ МВС в АР Крим ;прописку ОСОБА_4  АДРЕСА_1 , здійснену 26.01.2001 року
паспортним відділом Ялтинського УВС ГУ МВС
в АР Крим; реєстрацію ОСОБА_3 АДРЕСА_1 , здійснену  18.11.2004
року відділом у справах громадянства , міграції та реєстрації фізичних
осіб Ялтинського міського управління ГУ МВС України в АР Крим; договір між
ОСОБА_5 і ОСОБА_8 без дати про піднайом жилого приміщення площею 11,3  кв.м.
АДРЕСА_1;свідоцтво № 7759-1
про  право приватної  власності
ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2  на
квартиру АДРЕСА_1   від 29.03.1995 року ,
видане органом  приватизації - санаторієм
ім. Семашко;свідоцтво про право на спадщину
за законом після смерті
ОСОБА_9  на ім'я  ОСОБА_5 , видане 30.05.2006 року державним
нотаріусом   Першої Ялтинської державної
нотаріальної  контори  за реєстром № 3-692  в частині
права   власності на 730  квартири АДРЕСА_1  та рішення
про реєстрацію  права  власності
на цю квартиру  , здійснене
31.05.2006 року  Комунальним підприємством  Ялтинське
бюро технічної інвентаризації  в
реєстрі права  власності на нерухоме  майно
під № 176 ( витяг 10803542) ; договір дарування 730  часток квартири АДРЕСА_1  від 18.08.2006 року , реєстровий №
3-1097  від імені ОСОБА_5  на ім'я
ОСОБА_3 , завірений державним нотаріусом   Першої
Ялтинської державної нотаріальної
контори Луговською О.В. та рішення про реєстрацію права власності на
цю  квартиру , здійснене  Комунальним підприємством  Ялтинське
бюро технічної інвентаризації  в
реєстрі  права  власності на нерухоме  майно;договір
дарування  730  часток квартири АДРЕСА_1 від   15.09.2006 року , реєстровий № 3-1247  від імені ОСОБА_5  на ім'я ОСОБА_3 , завірений нотаріусом  та рішення про реєстрацію права власності на
цю  квартиру , здійснене  Комунальним підприємством  Ялтинське
бюро технічної інвентаризації  в
реєстрі  права  власності на нерухоме  майно;розпорядження керівника органу
приватизації - санаторія ім. Семашко  №
325  від 04.08.2007 року  про передачу
в  особисту власність  ОСОБА_3 310
частки квартири АДРЕСА_1; свідоцтва № 22105- 1 про право власності на
житло від 04.08.2006 року на 310  частки
квартири АДРЕСА_1, видане  органом
приватизації - санаторієм  ім.
Семашко  на ім'я ОСОБА_3  та рішення про реєстрацію права  власності  на
вказану квартиру  , здійснене  23.08.2006 року , КП БТІ м. Ялта ;визнати  за ОСОБА_5 ( ОСОБА_5) та ОСОБА_2 право
приватної часткової власності  в рівних
частках на квартиру АДРЕСА_1  загальною
площею 55,2 кв.м. ;виселити з  жилого
приміщення - квартири АДРЕСА_1, АДРЕСА_1
без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_4 і ОСОБА_3.

Свої
вимоги позивач мотивував наступним:

17
вересня 2006 року позивальниці виповнилося 18 років, вона стала повнолітньою, у
зв'язку з цим відповідно до ст. 30, 34 ЦК України вона має цивільну
дієздатність і може у повному обсязі придбавати своїми діями цивільні права і
самостійно їх скоювати.

До
досягнення нею повноліття були порушені її цивільні права і інтереси реалізації
конституційного права, що стосуються, на житло, передбачене ст. 47 Конституції
України, надання державного житла в користуванні, його приватизації і придбання
права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно
до статті 260 ЦК України, у разі порушення цивільного права і законного
інтересу неповнолітньої особи, позовна давність починається з дня досягнення
нею повноліття.

У
зв'язку з цим термін позовної давності щодо заявлених нею вимог починається з
дня досягнення позивальницею повноліття, а саме з 18 вересня 2006 року.

У
встановленому законом порядку діду позивальниці ОСОБА_9, була надана квартира
АДРЕСА_2, надалі будинок АДРЕСА_1, у якій він був прописаний з 12 травня 1971
року і проживав там на підставі договору найму, відповідно до вимог ст. 63 ЖК України.

Надалі
відповідно до статті 65 ЖК України 28.12.1993 року в цю квартиру були
вселені члени його сім'ї ОСОБА_5.

У
зв'язку з чим згідно статті 64 ЖК України члени сім'ї придбають рівні права з
наймачем.

30
жовтня 1994 року ОСОБА_9, з метою реалізації права на приватизацію державного
житлового фонду подав письмову заяву керівництву органу приватизації про
оформлення передачі у власність квартири АДРЕСА_1, ця заява була також
підписана ОСОБА_5, зараз ОСОБА_5.

ОСОБА_9
і членам його сім'ї ОСОБА_5 і ОСОБА_2 на підставі розпорядження № 51 від
29.03.1995 року керівництва органу приватизації
- санаторію імені Семашко було видано свідоцтво № 7759-1 від 29.03.1995
року про право приватної власності у рівних частках на квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 39.38 метрів квадратних зокрема житловою площею 28.3 метри квадратні.

Позивач
у своїй позовній заяві посилається на те, що до свідоцтва про право власності
за № 7759-1 про право власності ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1,
від 29.03.1995 року на підставі
оформленого розпорядження органу приватизації, не був наданий технічний
паспорт на квартиру, який є основною частиною свідоцтва про право власності.

Згідно
статті 52 ЖК України право надання житлових приміщень у будинках відомчого
фонду громадян, належить адміністрації і профспілковому комітету санаторію
Семашко згідно їх сумісного рішення. Такого сумісного рішення щодо надання
ОСОБА_6 кімнати в квартирі АДРЕСА_3 дміністрація санаторію Семашко не приймала.

Згідно
42 ЖК України житлові приміщення надаються тільки громадянам, які знаходяться на
обліку потребуючих у поліпшенні житлових умов, а ОСОБА_6 на такому обліку не
знаходився.

У
наслідок протиправної видачі ордера ОСОБА_6, кімнати у квартирі АДРЕСА_1
ОСОБА_9 і члени його сім'ї, у тому числі і позивальниця були протиправно  позбавлені права на користування всією
квартирою у будинку АДРЕСА_3, яка протиправно була надана ОСОБА_6

Позивач
посилається на той, факт, що згідно статті 50 ч.3 ЖК України квартира АДРЕСА_1 споруджена для мешкання однієї сім'ї, і у
зв'язку з цим в неї  не допускається
вселення  інших осіб.

Крім
того будинок АДРЕСА_1 не відноситися до житлового фонду міських рад, а
відноситися до відомчого фонду санаторію їм. Семашко, у зв'язку з цим  і право на надання житла відноситися до
компетентності санаторію їм Семашко, а не до виконавчого комітету Симєїзського
селищної ради.

У
зв'язку з вищепереліченими обставинами позивач посилається на той факт, що були
порушені вимоги житлового законодавства про порядок надання і вселення в спірну
квартиру і є підставам для відміни рішення виконавчого комітету  Симєїзського селищної ради за № 90 від
17.02.1993 року про затвердження рішення адміністрації і профспілкового
комітету санаторію Семашко про надання ОСОБА_6, спірної квартири і визнання
недійсним ордери на дану квартиру ОСОБА_6

Після
надання вищезгаданого ордера на вселення у дану квартиру на думку позивача були
незаконно вселені члени сім'ї ОСОБА_6 - син ОСОБА_10, дружина і діти ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_4, які згідно карти прописки були переестровані, за іншою
АДРЕСА_5.

Позивач
вважає, що у зв'язку з цим свідоцтво   за
№ 7759-1 про право приватної власності ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на квартиру
АДРЕСА_1 від 29.03.1995 року підлягає визнанню частково недійсним, відносно
розміру загальної площі приватизованої квартири з визнанням за ОСОБА_9,
ОСОБА_5, ОСОБА_2, право приватної власності у рівних частках на всю квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 55.2 метрів квадратних.

Також
позивач посилається на протиправні дії відповідача ОСОБА_5 (ОСОБА_5 ), яка
укладає договір піднайму житлового приміщення з ОСОБА_4  і у зв'язку з чим протиправно вселилася в
дану квартиру, чим порушив права позивальниці на мешкання у даному житловому
приміщенні.

Факт
протиправного вселення в дану квартиру ОСОБА_4, підтверджується тим що
відповідно до статті 156 ЖК України,
відповідачка повинна була укласти договір найму  зі всіма власниками квартири а саме ОСОБА_5.
і батьком ОСОБА_2 - ОСОБА_13, у відповідній письмовій формі, такий договір не
полягав і не реєструвався у встановленому законом порядку у виконавському
комітеті міської ради народних депутатів.

Також
даний договір був укладений без дотримання вимог передбачених ст. 91 ЖК України щодо істотних умов договіру.

Позивач
вважає що ОСОБА_3, була вселена і зареестрованна в спірній квартирі АДРЕСА_1, неправомірно.

Згідно
карті прописки ( а.с. 42) ОСОБА_3 прописана 18.11.2004 року у квартирі
АДРЕСА_1, прибула з села, Червоногвардійського району АР Криму 16.11.2004 року
тобто вона у спірній квартирі не проживала, не була прописана.

Крім
того, позивач посилається на недійсність здійснення договіру дарування
ув'язнених між ОСОБА_5. з одного боку і ОСОБА_3 з іншого боку 7/30 частини
квартири від 18.08.2006 року реєстровий № 3-1097 і від 15.092006 року
реєстровий № 3-1247, засвідчені державним нотаріусом Першою Ялтинською
нотаріальною конторою Луговською О.В., такі дані договори укладені без
відповідного висновку органу опіки і пілкування, у зв'язку з тим, що
співвласником даної квартири була на той момент неповнолітня позивальниця.

З
даним рішенням відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_3 не згодилися пояснивши , що
кімната площею 11.0 метрів квадратних
була надана їх батькові і діду ОСОБА_6, згідно ордера на житлове
приміщення, рішення профспілкового комітету і адміністрації санаторію Семашко,
у результаті прояву гуманного акту до колишнього наймача даної кімнати
ОСОБА_14,  надалі вони і були вселені у
дану кімнату як члени сім'ї наймача згідно ст. 64, 64 ЖК України.

Відповідачка
ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала пояснила, що їй, її батькові ОСОБА_9, були
надані у користування, а надалі у власність дві кімнати у даній комунальній
квартирі.

Після
смерті її батька ОСОБА_9 вона вступила у права спадкоємства у частині прав
власності на дану квартиру після смерті її батька і надалі вона розпорядилася
своїми частками у праві власності даної квартири виробивши договір дарування на
ім'я ОСОБА_3, без примушення, якого-небудь дарування з чиєю або сторони і
віддаючи звіт у  наслідках своїх дій.

Представник
Санаторію імені Семашко у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суть
своїх заперечень пояснив наступним.

Комунальна квартирі АДРЕСА_1, на підставі
рішення профспілкового комітету і адміністрації Санаторію імені Семашко  про надання квартири з однієї кімнати площею
11.0 метрів квадратних і кухні площею 8.0 метрів квадратних у зв'язку з проявом
гуманної дії ОСОБА_6 по відношенню до ОСОБА_14, дане рішення було затверджене
рішенням виконавчого комітету Симєїзського селищної ради за № 90 від 17.02.1993
року.

Був
виданий ордер за № 3 на житлове приміщення АДРЕСА_1, підстав для задоволення
позовних вимог на його думку не має.

Представник
виконавчого комітету Симєїзського селищної ради
у судовому засіданні, позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав мотивуючи свої
заперечення наступним.

Квартира
АДРЕСА_1, комунальна,  мала статус
відомчого житлового фонду, право на надання житлових приміщень мають
організації у веденні якої знаходиться житло, а саме Санаторій Семашко.

ОСОБА_9
і членам його сім'ї було надані дві кімнати в комунальній квартирі АДРЕСА_1
площею 11.0 метрів квадратних, 17.0 метрів квадратних і місця загального користування,
коридор 4,9 метри квадратні, кухня 7.0 метрів квадратних, туалет 1.6 метрів
квадратних, комора 2.1 метр квадратний.

Третя
кімната   у даній квартирі була
закріплена за ОСОБА_14 площею 11.0 метрів квадратних, а надалі була надана
ОСОБА_6, куди були вселені члени його сім'ї зокрема ОСОБА_4 і ОСОБА_3, що
відповідає вимогам 64, 65 статі Житлового кодексу України, у зв'язку з цим
також не бачить підстав для задоволення позовних вимог хоча б по одному з
позовних вимог.

Представник
у справах громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Ялтинського
міського управління ГУМУС України в АР Крим в судовому засіданні не брав участь
про день часу і місце судового засідання був сповіщений належним чином.

Представник
у справах громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Алупкинського
відділення Ялтинського міського управління ГУМУС України в АР Крим в судовому
засіданні участі не приймав про день часу і місце судового засідання був
повідомлений належним чином.

Представник
відділу опіки і опікування Ялтинського міського виконавського комітету у
судовому засіданні участі не приймав про день часу і місце судового засідання
був повідомлений належним чином.

Державний
нотаріус Першої Ялтинської нотаріальної контори Луговська О.В. у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала мотивуючи свої заперечення  наступним.

Обидва
договори дарування 7/30 частини квартири від 15.09.2006 року реєстровий
номер 3-1247 і від 18.08.2006 року реєстровий № 3-1247 від імені ОСОБА_5 на
ім'я ОСОБА_3, були засвідчені відповідно до вимог закону.

Посилання
позивача на той факт, що на момент посвідчення договору дарування її матір'ю на
користь ОСОБА_3, вона була неповнолітньою і мала частку у даній квартирі, а при
посвідченні договорів дарування не було одержано висновку органів опіки і
опікування не мають під собою підстав оскільки права позивальниці посвідченням
даних операцій не порушувалися оскільки у позивачки як залишалися частина
квартири у розмір 7/30 так на сьогоднішній день у неї дана власність і
залишилося відчуження торкалося тих часток які належали ОСОБА_5

Прокурор
підтримав  позицію позивачки .

Суд
вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги не
підлягають задоволенню у повному обсязі по наступних підставах:

Згідно
експлікації внутрішньої площі плану житлового будинку Літер «Б» АДРЕСА_1
будинку складається з трьох житлових кімнат: 1- 11.3 метри квадратні; 2- 11.3
метри квадратні; 3- 17.0 метрів квадратних; коридор 4- 4.9 метрів квадратних;
кухня 5- 7.0 метрів квадратних; комора 6 -2.1 метра квадратних; туалет 7 - 1.6
метри квадратні.

Згідно
(а.с. 85) є довідка про склад сім'ї ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_2.

А.с.
88 особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1, смт. Симєїз площею 11.3 метри
квадратних і кухня площею 8.0 метрів квадратних на ім'я ОСОБА_4 і ОСОБА_3

Квартира
АДРЕСА_1, смт. Симєїз, була тією, що комунальною складається з трьох житлових
кімнат, наймача якої були декілька сімей, а саме на дві житлові кімнати і місця
загального користування сім'я ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_2, на третю житлову
кімнату і місця загального користування ОСОБА_14.

Згідно  з тим, що є в матеріалах справи ( а.с.10)
свідоцтва про право власності від 20.03.1995 року видане на ім'я ОСОБА_9,
ОСОБА_5, ОСОБА_2, придбали на праві власності частину квартири АДРЕСА_1
житловою площею 28.3 метри квадратні.

На
а.с. 28  від 04.08.06 року є свідоцтво
про право власності на ім'я ОСОБА_3, на
3/10 частині квартири АДРЕСА_1житловою площею 11.3 метри квадратні.

Згідно
статті 63 ЖК України предметом найму житлового приміщення у будинках державного   суспільного житлового фонду є окрема
квартира або інше ізольоване житлове приміщення що складається з однієї або
декількох кімнат, а також одноквартирний житловий будинок.

Згідно  ст. 2 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду України» до об'єктів приватизації відносяться
квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах
і одноквартирних будинках, де проживають два і більш наймачів використовувані
громадянами на умовах найму.

У
зв'язку з цим позивач і члени її сім'ї ОСОБА_9, і ОСОБА_5, реалізували своє
право на безкоштовну передачу житла у власність.

Посилання
позивача на порушення її права на отримання в користування а надалі отримання у
власність всієї квартири а не двох житлових кімнат не мають правових підстав
оскільки сім'я позивальниці була наймачем не всієї квартири, а двох житлових
кімнат житловою площею 28.3 метри квадратні, що не суперечить вимогам закону.

Посилання
позивальниці на той факт що ОСОБА_6, не знаходився на обліку потребуючих у
поліпшенні житлових умов і знаходився у трудових відносинах з Санаторієм  імені Семашко, також не заслуговують увагу
оскільки, стаття 46 ЖК України передбачає підстави надання житлових приміщень
поза чергою, яка не є вичерпним.

Як
убачається з матеріалів справи є копія листу голови Симєїзського селищної ради
від 11.04.1991 року за № 02-12/120 на ім'я голови Ялтинського міського
виконавського комітету з проханням прописки у трикімнатній квартири ОСОБА_14
площею 42 метри квадратних за АДРЕСА_2, а значить випадок надання даної
житлової кімнати був винятковим, що не суперечить вимогам закону.

У
зв'язку з цим вимоги позивача про визнання частково недійсним свідоцтва, видане
органом приватизації - санаторію імені Семашко свідоцтва  № 7759-1 про право  власність ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_2, на
квартиру АДРЕСА_1 від 29.03.1995 щодо розміру загальної площі приватизованої
квартири 39.38 метрів квадратних, і визнанням за ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_2,
права  пайової власності у рівних частинах
на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею , не підлягають задоволенню.

Щодо
вимог про визнання недійсним договорів найму житлового приміщення  житлової площі 11.3 метрів квадратних у
квартирі АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 суд вважає що вони також не підлягають
задоволенню по наступних підставах.

Згідно
свідоцтва про право власності (а.с.10) ОСОБА_5, є власником 7/30 частини
квартир на підставі свідоцтва про право власності від 20.03.1995 року.

Згідно
свідоцтва про право на спадок ОСОБА_5 є власником 7/30 частини квартири після
смерті ОСОБА_9

Згідно
статті 150 ЖК України, громадяни мають у приватній власності житловий будинок (частина
будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого мешкання і мешкання
членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд (
продавати, дарувати, заповідати, здавати у оренду і т.д.).

Згідно
статті 159 ЖК України, предметом договору найму житлового приміщення належить
громадянину на праві приватної власності, може бути як ізольоване житлове
приміщення, не  ізольоване житлове
приміщення (кімната, пов'язана з іншою кімнатою входом), а також частина
кімнати.

Даний
договір був зареєстрований у виконавчому комітеті Симєїзського селищної ради.

У
зв'язку з цим суд вважає, що відповідачка ОСОБА_5, скористалася своїм правом і
порушень вимоги закону не убачає.

Доводи
позивача з приводу бланка оформлення договору, а саме посилань на те, що в
договорі йде мова не про найм, а піднаймі, суд не вважає це істотним
порушенням, оскільки пояснив представник виконавчого комітету це пов'язано з
відсутністю бланків у виконавчому комітеті Симєїзської селищної ради.

Вимоги
позивача у частині визнання недійсними договорів дарування 7/30 частини
квартири АДРЕСА_1 від 18.08.2006 року реєстровий № 3-1097 і договір дарування
7/30 частини квартири  АДРЕСА_1,у смт.
Симєїз від 15.09.2006 року реєстровий № 3-1097 від імені ОСОБА_5 на ім'я
ОСОБА_3 суд вважає їх також необґрунтованими.

Так
виходячи з матеріалів справи і пояснень самої позивальниці на момент
посвідчення вищезгаданих договорів у неї у власності знаходилося 7/30 частини
квартири на день винесення ухвали по даній цивільній справі у її власності
також знаходяться 7/30 частини вищезгаданої квартири, тобто відчуження відносно
її частини квартири не проводилося, позивальниця є забезпеченою житлом.

Крім
того відповідачка ОСОБА_5, у судовому засіданні пояснила, що дані договори
дарування вона укладала з ОСОБА_3, будучи при повному розумі, віддаючи значення
своїм діям, розуміючи наслідки її права як вона сама пояснила не порушувалися.

Вимоги
про визнання  розпорядження органу
приватизації санаторію імені  Семашко за
№ 325 від 04.08.2007 року про передачу в особисту власність ОСОБА_3, 3/10
частини квартири АДРЕСА_1, рішення виконавчого комітету Симєїзського селищної
ради за № 90 від 17.02.1993 року про затвердження рішення адміністрації і
профспілкового комітету санаторію імені Семашко про надання ОСОБА_6, квартири з
однієї кімнати розміром 11.0 метрів квадратних і кухні площею 8.0 метрів
квадратних АДРЕСА_1, ордеру на дану квартиру за № 3 з правом вселення у
вищезгадану квартиру, прописку ОСОБА_6 досконалу 20.04.1993 року за
вищезгаданою адресою, а також реєстрацію ОСОБА_3, АДРЕСА_1 досконалу
18.11.2004  відділом громадянства,
реєстрації і міграції фізичних осіб Ялтинського міського управління ГУМВС
України у АР Крим, на думку суду також не підлягають задоволенню по наступних
підставах.

Як
убачається з матеріалів справи кімната площею 11.0 метрів квадратних і кухня
площею 8.0 метрів квадратних у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 була надана
ОСОБА_6 на підставі рішення адміністрації і профспілкового комітету Санаторію
імені Семашко, дане рішення було затверджене рішенням виконавчого комітету
Санаторію імені Семашко за № 90 від 17.02.1993 року, на підставі цього був
виданий ордер за № 3 на вселення у дану квартиру, тобто всі вимоги на вселення
у житлове приміщення державного або суспільного фонду передбачено статтями 58,
61 ЖК України були дотримані.

Надалі
у дане житлове приміщення вселялися члени сім'ї наймача ОСОБА_6, а саме
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,ОСОБА_4 згідно ст. 64, 65 ЖК Кодексу України,
таким чином у дане житлове приміщення вселилася і ОСОБА_3

Доводи
позивача з приводу того, що відповідачка ОСОБА_3, була прописана у даній
спірній квартирі з 18.11.04 року, а по 16.11.04 роки вона була прописана у
селі. Тімошенко, Червоногвардійського району, а значить до 18.11.04 року вона
не була зареєстрована у спірній квартирі ще не є підставою вважати, що ОСОБА_3,
фактично не проживала в спірній квартирі, як пояснили допитані у судовому
засіданні свідки сусіди підтвердили що впродовж декількох останніх років
ОСОБА_3 постійно проживала у даній спірній квартирі.

Згідно
ст. 1 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду»,
приватизація це безкоштовна передача житлових приміщень особам прописаним і
постійно проживаючим в цьому житловому приміщенні.

У
зв'язку з цим суд вважає, що вимоги закону у частині закріплення  житлового приміщення  у вигляді кімнати площею 11.0 метрів
квадратних і кухнею площею 8.0 метрів квадратних в квартирі АДРЕСА_1 за
ОСОБА_6, були дотримані у зв'язку з цим підстав для їх визнання недійсним
немає.

Вимоги
щодо виселення ОСОБА_4 і ОСОБА_3 з житлового приміщення АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення на думку суду не підлягають задоволенню оскільки
суд дійшов висновку, що відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_3, вселилися у спірне
житлове приміщення у встановленому законом порядку, відповідно ОСОБА_4на
підставі договору найму житлового приміщення ув'язненого з попереднім власником
ОСОБА_5. і користується цією житловою площею відповідно до вимог, ОСОБА_3, є
власником 3/10 частини спірної квартири на підставі свідоцтва про право
власності  за № 22105-1 від 04.08.2006
року, видане органом приватизації Санаторієм імені Семашко, власником 7/30
частини квартири  спірної квартири на
підставі договору дарування від 15.09.2006 року реєстровий № 3-1247, і 7/30
частини квартири на підставі договору дарування від 18.08.2006 року реєстровий
№ 3-1097, тобто є співвласником даної квартири АДРЕСА_1, суд не убачає підстав
для виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

На
підставі вищезгаданого і керуючись статтями 58, 61, 63, 64, 65, 150,151,158 ЖК України, ст. ст. 10,60,212-215 ЦПК України;  суд

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання
недійсними рішення виконкому Сімеїзської селищної ради № 90 від
17.02.1993  року про затвердження рішення
адміністрації і профсоюзного комітету
санаторію  ім. Семашко  про
надання    ОСОБА_6  квартири з однієї  кімнати розміром 11,0 кв.м.  і кухні

( загальної ) розміром 8,0 кв.м. АДРЕСА_1  і ордеру на цю  квартиру з урахуванням того, що  ОСОБА_6
проявив гуманний акт по утриманню
важко хворої; ордеру № 3  на  жиле
приміщення , виданий ОСОБА_7 рішенням виконкому Сімеїзської  селищної ради № 90 від 17.02.1993 року , про
право зайняття житлової площі АДРЕСА_1;прописку ОСОБА_7 АДРЕСА_1  , здійснену
20.04.1993 року  паспортним
відділом  Ялтинського УВС  ГУ МВС в АР Крим ;прописку ОСОБА_4  зАДРЕСА_1 , здійснену 26.01.2001 року
паспортним відділом Ялтинського УВС ГУ МВС
в АР Крим; реєстрацію ОСОБА_3 АДРЕСА_1 , здійснену  18.11.2004
року відділом у справах громадянства , міграції та реєстрації фізичних
осіб Ялтинського міського управління ГУ МВС України в АР Крим; договір між
ОСОБА_5 і ОСОБА_8 без дати про піднайом жилого приміщення площею 11,3  кв.м.
АДРЕСА_1;свідоцтво № 7759-1
про  право приватної  власності
ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2  на
квартиру АДРЕСА_1   від 29.03.1995 року ,
видане органом  приватизації - санаторієм
ім. Семашко;свідоцтво про право на спадщину
за законом після смерті   ОСОБА_9  на ім'я
ОСОБА_5 , видане 30.05.2006 року державним нотаріусом   Першої Ялтинської державної нотаріальної  контори
за реєстром № 3-692  в
частині  права   власності на 730  квартири АДРЕСА_1  та рішення
про реєстрацію  права  власності
на цю квартиру  , здійснене
31.05.2006 року  Комунальним
підприємством  Ялтинське  бюро технічної інвентаризації  в реєстрі права  власності на нерухоме  майно
під № 176 ( витяг 10803542) ; договір дарування 730  часток квартири АДРЕСА_1  від 18.08.2006 року , реєстровий №
3-1097  від імені ОСОБА_5  на ім'я
ОСОБА_3 , завірений державним нотаріусом   Першої
Ялтинської державної нотаріальної
контори Луговською О.В. та рішення про реєстрацію права власності на
цю  квартиру , здійснене  Комунальним підприємством  Ялтинське
бюро технічної інвентаризації  в
реєстрі  права  власності на нерухоме  майно;договір
дарування  730  часток квартири АДРЕСА_1 від   15.09.2006 року , реєстровий № 3-1247  від імені ОСОБА_5  на ім'я ОСОБА_3 , завірений нотаріусом  та рішення про реєстрацію права власності на
цю  квартиру , здійснене  Комунальним підприємством  Ялтинське
бюро технічної інвентаризації  в
реєстрі  права  власності на нерухоме  майно;розпорядження керівника органу приватизації
- санаторія ім. Семашко  № 325  від 04.08.2007 року  про передачу
в  особисту власність  ОСОБА_3 310
частки квартири АДРЕСА_1; свідоцтва № 22105- 1 про право власності на
житло від 04.08.2006 року на 310  частки
квартири АДРЕСА_1, видане  органом
приватизації - санаторієм  ім.
Семашко  на ім'я ОСОБА_3  та рішення про реєстрацію права  власності
на   вказану квартиру  , здійснене
23.08.2006 року , КП БТІ м. Ялта ;про визнання за ОСОБА_5 ( ОСОБА_5) та
ОСОБА_2 право приватної часткової власності
в рівних частках на квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 55,2 кв.м. ;про виселення  з
жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1, АДРЕСА_1  без надання іншого житлового приміщення
ОСОБА_4 і ОСОБА_3, відмовити .

На
рішення може бути подана апеляційна скарга у Апеляційний суд АР Крим через
Ялтинський міський суд у порядку і терміни, встановлені ст. 294-296 ЦПК України.

СУДДЯ: