Справа 22ц-420/07 року                  Головуючий 1-ї
інстанції: Щербина С.В.
Категорія 29                                    Суддя - доповідач
апеляційного суду: Кутова Т.З.
УХВАЛА   Іменем України

2007
року      лютого
місяця 26 дня
судова колегія   судової палати в
цивільних

справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої:                                                Лисенка П.П.,

суддів:                                Данилової О. О.,

Кутової Т.З.,

при секретарі:      Негрун І.О.,

за участю:    позивачки ОСОБА_1, представників
відповідача Задираки Л.Л. та Ліптуги Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу
за апеляційними скаргами

Державної
акціонерної холдингової компанії "Чорноморський суднобудівний

завод"
(далі-ДАХК "ЧСЗ") на рішення Заводського районного   суду м. Миколаєва   від 20    листопада 2006 року та ухвалу
того ж суду  від 12 жовтня 2006 року за позовом

ОСОБА_1

ДО

ДАХК
"ЧСЗ" про стягнення вартості будівельних матеріалів та робіт

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2003
року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ДАХК "ЧСЗ"
про стягнення   вартості будівельних
матеріалів та робіт.

В позові зазначено, що їй та її сім'ї з метою поліпшення житлових умов
відповідачем в 1998 році
було надано квартира АДРЕСА_1 в
недобудованому стані. На вимогу відповідача вона змушена була дати згоду на
придбання за свої кошти для квартири сантехнічне обладнання, будівельні
матеріали та виконати малярні роботи. її витрати в зв'язку з цим склали 7457 грн.

Посилаючись на те, що надане їй відповідачем жиле приміщення не відповідало
встановленим стандартам та технічним нормам, чим завдано їй матеріальну шкоду у
вигляді витрат на добудову квартири в зазначеному розмірі, просила задовольнити
її позовні вимоги.

В судовому засіданні позивачка збільшила розмір своїх позовних вимог та
крім понесених нею витрат на ремонт просила також стягнути суму, необхідну для
його завершення відповідно до висновків судової експертизи.

В квітні 2006 року
ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення даного позову шляхом
заборони виконання судового рішення від 25
червня 2003 року про
її виселення з членами сім'ї з квартири за місцем мешкання в спірну квартиру.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2006 року вказана
заява задоволена. Відділу державної виконавчої служби Заводського району м.
Миколаєва заборонено виконувати дії пов'язані з виселенням ОСОБА_1 та членів її
сім'ї з квартири АДРЕСА_1, до розгляду даної справи.

2

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2006 року позов
задоволено частково. З ДАХК "ЧСЗ" на користь ОСОБА_1 стягнуто 21709 грн.  збитків, розподілені судові витрати.

В апеляційних скаргах відповідач просить вказане рішення суду скасувати, а
по справі постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на те, що суд не вірно застосував норми матеріального права. Також
апелянт просить скасувати  ухвалу суду
про  забезпечення позову як незаконну.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши докази по справі,
судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги на рішення суду та про необхідність задоволення апеляційної
скарги на ухвалу суду.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, що будівництво 80-ти квартирного
житлового будинку 39 по вул.
Червоних Майовщиків в м. Миколаєві здійснювалося будівельним управлінням Державного
підприємства "Чорноморський суднобудівний завод" за власні кошти (т.1
а.с. 75).

Спільним рішенням адміністрації та профспілкового
комітету Державного підприємства "Чорноморський суднобудівний завод"
від 10 жовтня 1997 року ОСОБА_1 та
членам її сім'ї було надано чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення міськвиконкому № 63 від 23 січня 1998 року за Актом №
428 державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта зазначений будинок було введено в експлуатацію (т.2 а.с. 54-56).

Між тим, як встановлено в протоколі загальних зборів майбутніх мешканців
спірного будинку від 29 січня 1998 року, даний
будинок мав будівельні недоліки, але не зважаючи на таке його було введено в
експлуатацію, оскільки на то дали згоду майбутні мешканці будинку (т.1 а.с. 88). Ці обставини
підтверджується також і листом начальника інспекції держархбудконтролю, про те
що спірний будинок було прийнято в експлуатацію при умові закінчення добудови
квартир самими мешканцями за їх же проханням (т.2 а.с. 39).

В подальшому позивачці на вказану квартиру видано ордер № 1138 від 10 червня 1998 року на підставі
рішення міськвиконкому №315
від 29 травня 1998 року (т.1 а. с. 35).

Зазначені вище обставини про наявні будівельні недоліки наданого позивачці
житла також підтверджені висновками експертизи від 18 серпня 2004 року, де
зазначено, що спірна квартира знаходилась в технічно незадовільному стані,
потребувала опоряджувальних та санітарнотехнічних робіт. Вартість необхідних
будівельних робіт складає 14204
грн., а вартість робіт, виконаних позивачкою складає 9289 грн. (т.1 а.с. 136-139).

Суд, в межах заявлених вимог, повно та всебічно дослідив
обставини справи, доказам, які надали сторони дав належну оцінку і дійшов
вірного висновку про те, що спірна квартира АДРЕСА_1, яка надана позивачці, не
відповідає в повній мірі встановленим санітарним та технічним вимогамі, як то
передбачено ч. 1 ст. 50 ЖК України. Тому
суд, з урахуванням вимог ст. 1166 ЦК України, обґрунтовано стягнув з
підприємства на користь позивачки 21709 грн. понесених нею та необхідних витрат
для усунення недоліків наданого їй житлового приміщення, виключивши при цьому
вартість будівельних матеріалів та робіт, які позивачка зобов'язалася  придбати та виконати самостійно.

Доводи апеляційної скарги про те, що будівництво
проводилось не за державні кошти, протирічить наведеним матеріалам справи, а
саме, як зазначено вище, таке будівництво велось за кошти державного   на той час підприємства.

3

Посилання відповідача на "Концепцію державної
житлової політики", затверджену Постановою ВР України від ЗО червня 1995 року та
Розпорядження Президента України "Про заходи щодо залучення коштів
населення для будівництва житла" від 4
червня 1996 року, як
на правову підставу ведення житла в експлуатацію без виконання внутрішніх
опоряджувальних робіт, не може бути прийнято до уваги, оскільки вказаними
нормативними актами таке не передбачено. Вказані нормативні акти не передбачали
також і надання згоди майбутніх мешканців на введення в експлуатацію житлового
будинку з наявними будівельними недоліками, при умові їх усунення за кошти
самих мешканців. Таке можливо, лише в разі будівництва житла за кошти самих
мешканців та при наявності відповідних інвестиційних угод, як передбачено
Постановою KM України від 22 вересня 2004 року за № 1243 про
затвердження "Порядку  прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів".

Доводи апелянта про те, що спірні обставини вже були встановлені судовим
рішенням по цивільній справі 2-102/2003
від 25 червня 2003 року, також не
можуть бути взяті до уваги, оскільки предметом доказування по згаданій справі
були права позивачки на житлове приміщення, яке вона з членами сім'ї займала до
надання їй спірного житла, а не технічний стан спірної по даній справі квартири
(т.1 а.с. 120-121).

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення
відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому підстав для
його скасування не вбачається.

Постановляючи ж оскаржувану ухвалу від 12 жовтня 2006
року про забезпечення позову, та забороняючи відділу державної виконавчої
служби Заводського району м. Миколаєва вчиняти дії щодо виселення ОСОБА_1 разом
з членами її сім'ї з квартири АДРЕСА_1 в м.
Миколаєві, суд не звернув уваги, що процесуальні питання, пов'язані з
виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються відповідно до вимог
розділу 6 ЦПК України, а не в порядку забезпечення позову, передбаченому ст.
151, 153 ЦПК України.

За вказаних обставин, оскаржувана ухвала, як не відповідаюча вимогам
процесуального закону, на підставі п. 2 ст. 312 ЦПК України, підлягає
скасуванню, з постановлениям з цього питання нової ухвали про відмову в
задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії
відповідному органу, пов'язані з виконанням судового рішення.

Керуючись ст.
ст. 307, 308, 312 ЦПК
України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ДАХК"ЧСЗ" на рішення - відхилити, а на
ухвалу суду - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2006 року - залишити без
змін, ухвалу того ж суду від 12
жовтня 2006 року
скасувати.

В задоволенні
заяви  ОСОБА_1   про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня
набрання нею законної сили, тобто з дня проголошення .