Справа 22ц-452/07                                   Головуючий
у першій інстанції - Ямкова О.О.
Категорія - 32                                       Доповідач
апеляційної інстанції - Данилова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2007 року                                                                   м.Миколаїв

Колегія суддів   судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого                 Лисенка П.П.

суддів                            Данилової О.О.,
Кутової Т.З.

при секретарі                       Варміш О.С.

за
участю   представників позивача ОСОБА_1
та ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_3
на рішення Центрального  районного суду
м. Миколаєва  від 11 грудня 2006 року по
цивільній справі за позовом

ОСОБА_4

до ОСОБА_3

про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням

та зустрічним позовом           ОСОБА_3

до ОСОБА_4 про вселення

УСТАНОВИЛА:

У липні 2006 року
ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання її та неповнолітнього сина
ОСОБА_5, 1991 року
народження, такими, що втратили право на проживання у домоволодінні АДРЕСА_1. Позивач
зазначав, що відповідачка з 1991
року перебувала у шлюбі з його сином ОСОБА_6 та проживала у спірному
будинку як член сім'ї власника. У липні 2003
року вона припинила родинні стосунки та переїхала з неповнолітнім сином до
іншого місця проживання, та з цього часу без поважних причин у будинку не
проживає

У жовтні 2006 року
ОСОБА_3звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про вселення до
спірного будинку, посилаючись на те, що у липні 2003 року була змушена покинути будинок через зловживання
чоловіком спиртними напоями, а після смерті останнього у лютому 2004 року позивач з
дружиною перешкоджають їй та сину проживати у будинку.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 11 грудня 2006 року позов
ОСОБА_4 задоволено, ОСОБА_3та неповнолітнього ОСОБА_5 визнано такими, що
втратили право на проживання у будинку АДРЕСА_1. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3про вселення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на те, що суд неповно з'ясував
всі обставини справи і дав невірну оцінку зібраним доказам, просила рішення
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення в межах доводів
апеляційної скарги, колегія не вбачає підстав для "її задоволення,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 належить на
праві власності ОСОБА_4  Відповідачка
ОСОБА_3 з неповнолітнім сином

2

Сергієм
проживала у спірному будинку як член сім'ї власника, а саме родина сина
позивача -ОСОБА_6. У липні 2003 року
відповідачка припинила родинні стосунки з ОСОБА_6. та переїхала на інше місце проживання АДРЕСА_2. За дорученням
чоловіка у листопаді 2003
року продала незакінчений будінвництвом жилий будинок АДРЕСА_3, який був їх
спільною власністю. У лютому 2004
року ОСОБА_6 помер.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд виходив з того, що право проживання
відповідачки у будинку грунтувалося на угоді про укладення шлюбу між нею та
ОСОБА_6. Після припинення сімейних відносин вона залишила будинок добровільно,
весь час перебувала з родиною чоловіка у нормальних стосунках. Перешкод у
користуванні жилим приміщенням родина позивача не чинила.

За такого суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3з неповнолітнім
сином не проживала у спірному будинку без поважних причин більш встановленого
законом строку, а тому втратила право на користування жилим приміщенням
відповідно до ст. 405 ЦК
України.

Доводи апелянта про те, що вона виїхала з будинку у 2003 році через
неприязні стосунки з чоловіком, були предметом судового дослідження та оцінки.
При цьому суд дійшов вірного висновку про те, що після лютого 2004 року таких завад
не існувало. Не довела відповідачка і перешкод у проживанні в будинку, які б
чинили їй і батьки чоловіка протягом 2003-2006
років.

Інших доводів,
які би мали правове значення, спростовували висновки суду та доводили би
порушення ним вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не
містить. За такого колегія не вбачає підстав для скасування судового рішення.
Керуючись ст.ст.308, 315   ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Центрального районного суду
м.Миколаєва від 12 грудня 2006 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України.