Справа № 22ц-196       2007 рік                                                                      Головуючий
Категорія 42            Доповідач
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року квітня 04 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого   Семиженка Г.В.

суддів:                Лісової Г.Є.

Приходько Л.А.

при секретарі
Драгомарецькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті
Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Великолепетиського районного суду Херсонської області від 30 листопада 2006
року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

у листопаді 2006 року позивачка звернулася з вказаним позовом до суду
посилаючись на те, що поміж нею, як приватним підприємцем, та відповідачкою з
06 лютого 2006 року існували трудові правовідносини, за якими ОСОБА_1.
виконувала функції продавця магазину. 29 серпня 2006 року в магазині
відповідачки виявлено недостачу на суму 5301,17 гривень, яку оформлено актом
від 02 серпня 2006 року, в позові поставлено питання про стягнення з
відповідачки вказаної суми у відшкодування шкоди, а також про відшкодування
судових витрат.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 30
листопада 2006 року позов задоволено, з відповідачки на користь позивачки
стягнуто 5301,17 гривні у відшкодування шкоди, 383 гривні у відшкодування
судових витрат.

В апеляційній скарзі на рішення суду відповідачка поставила питання про
його скасування як такого, що ухвалено з порушенням норм матеріального та
процесуального права, за неповно та неправильно встановлених обставин по
справі, та про. ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову,
оскільки трудових правовідносин поміж сторонами не існувало, її вини у
виявленій недостачі немає.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді справи сторони підтримали
свої процесуальні позиції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є
угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується
виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений
ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату
і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За ст. 24
зазначеного Кодексу трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли

наказ чи розпорядження
не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачка виконувала роботу в порядку
і на умовах, встановлених за домовленістю з позивачкою, відповідачка в певний
час і певному місці займалася реалізацією продукції, що належить позивачці,
вона підпорядковувалась внутрішньому трудовому розпорядкові в магазині, за
виконану роботу отримувала грошову винагороду, приведені ознаки правовідносин
сторін свідчать про те, що поміж ними склалися трудові правовідносини, з таким
висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, відсутність
належного оформлення правовідносин сторін такого висновку не спростовує.

Порядок та умови відшкодування шкоди підприємству, завданої працівником,
встановлено ст. ст. 130-138 КЗпП України, зокрема ст. 130 передбачено, що
працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків, а його ст. 130 зобов'язує власника або уповноважений ним
орган створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і
забезпечення повного збереження дорученого їм майна.

На вимогу ст. 60 ЦПК України щодо обов'язку сторони довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позивачкою не було надано
належних доказів порушення відповідачкою своїх трудових обов'язків, внаслідок
яких виникла недостача, матеріали справи не містять первинних бухгалтерських
документів щодо прийняття-передачі відповідачкою відповідних матеріальних цінностей,
на підставі яких можна було б зробити висновок щодо її вини у виявленій
недостачі, додані до справи документи складені односторонньо, без участі
відповідачки, тому вимоги позову не підтверджують.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції було неправильно встановлено обставини по справі, його рішення
підлягає скасуванню як незаконне з ухваленням нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 30
листопада 2006 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2до ОСОБА_1про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту
проголошення, на нього протягом двох

місяців з дня набрання законної сили може бути подана
касаційна скарга безпосередньо до

суду касаційної
інстанції.