Справа № 22ц-41б/2007р.                                                   Головуючий в 1-й інстанції
Категорія 30                                                                                                        Севрський П.О.
Доповідач      Клочко В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 березня 2007
року колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Севастополя в складі:

головуючого   - Клочка В.П.

суддів        - Коваленка О.Ю., Птіціної В.І.

при секретарі - Матковій С.Г.

за участю     - представника позивача ОСОБА_3.,

представника відповідача ОСОБА_4., розглянувши у відритому судовому
засіданні в м. Севастополі апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення місцевого суду Нахімовського району м.
Севастополя від 11 січня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про усунення перешкод в користуванні житловим
будинком та виселення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2в вересні 2006р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1про усунення перешкод в користуванні власністю - домоволодінням АДРЕСА_1 в м.
Севастополі, мотивуючи вимоги тим, що відповідачка
є тимчасовий жилець, в добровільному порядку виселитись відмовляється.

Рішенням суду позов задоволено частково, постановлено виселити ОСОБА_1. з домоволодіння АДРЕСА_1, в позові щодо заборони знаходитись на території спірного приміщення
- відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка просить рішення суду в частині виселення скасувати через невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів вважає,
що остання задоволенню не підлягає.

Постановляючи рішення, суд виходив з того, що ОСОБА_1. чинить
перешкоди ОСОБА_2. в володінні та користуванні
належною йому власністю, у зв'язку з чим виселив її з домоволодіння.

З такими висновками погоджується
колегія суддів.

Згідно зі ст.391
ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст.150
ЖК України, громадяни, які мають у приватній
власності будинок,  користуються ним для
особистого

2

проживання  і
проживання  членів  їх
сімей  і  мають
право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Зі змісту ст.156 ЖК України вбачається, що на вселення у будинок
інших осіб потрібна згода власника.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2. на підставі договору дарування від
14.03.1996р. належить право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1 в м. Севастополі (а.с.6); рішенням
місцевого суду Нахімовського району м. Севастополя від 27.01.2006р.
постановлено виселити ОСОБА_1. з вищевказаного будинку (а.с.13).

Не дивлячись на це, ОСОБА_1., спочатку виконавши рішення суду та виселившись, потім знову самовільно вселилась в спірне
житло, на вимогу власника - ОСОБА_2. виселитись відмовлялась.

Приймаючи до уваги відсутність згоди власника на вселення відповідачки в
житло, тимчасовий характер її мешкання, наявність у власності ОСОБА_1. іншого
житла в м. Дніпропетровську, а також те, що остання чинить
перешкоди в користуванні та володінні власністю ОСОБА_2., суд
постановив правильне та обґрунтоване рішення про виселення відповідачки з
займаного нею приміщення.

Доводи скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для зміни чи скасування ухваленого судом рішення.

Керуючись ст.ст.303-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1-
відхилити.

Рішення місцевого суду Нахімовського району м. Севастополя від 11
січня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців.