У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 жовтня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Барсукової В.М., Гуменюка В.І.,

Григор'євої Л.І., Косенка В.Й.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
прокуратури Донецької області, Головного управління Державного Казначейства
України у Донецькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконним
притягненням до кримінальної відповідальності, та стягнення витрат на правову
допомогу, за касаційною скаргою Головного управління Державного
Казначейства України у Донецькій області на рішення Харцизького
міського суду від 13 грудня 2006 року та ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 19 лютого 2007 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2006  року
ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до прокуратури Донецької області, Головного
управління Державного Казначейства України у Донецькій області про
відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної
відповідальності, та стягнення витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 31 серпня 1999 року
прокурором Донецької області відносно неї, як адвоката, була порушена кримінальна
справа               № 67-538 за ознаками
злочинних діянь, передбачених ч. 5 ст. 19, ч. 2 ст. 170 та ч. 2                ст. 143 КК України (у редакції
1960 року), а 21 вересня 1999 року їй було пред'явлено обвинувачення по даним
статтям та обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, під якою
вона перебувала більше шести років.

У грудні 2005 року ОСОБА_1 дізналася, що згідно з
постановою старшого прокурора слідчого відділу прокуратури Донецької області
від 30 вересня 2005 року кримінальна справа відносно неї № 67-538 закрита на
підставі п. 2 ст. 213, п. 2 ст. 6 КПК України.

Посилаючись на те, що внаслідок незаконних дій органу
досудового слідства, суду їй були спричинені моральні страждання, оскільки з
квітня 1999 року до грудня 2005 року вона перебувала під слідством і судом і не
була відновлена у своїх правах, ОСОБА_1 просила відшкодувати завдану моральну
шкоди, яку вона оцінює у             250
000 гривень та 10 000 гривень, які були витрачені на оплату правової допомоги
адвокатів як на досудовому слідстві, так і в ході розгляду справи в суді.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Харцизького міського суду від 13 грудня
2006 року, залишеним без зміни ухвалою колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 19 лютого 2007 року
позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 100 000 гривень на
відшкодування моральної шкоди та 10 000 гривень витрат по оплаті юридичної
допомоги.

Головне управління Державного Казначейства України у
Донецькій області звернулося до Верховного Суду України із касаційною скаргою,
в якій просить скасувати постановлені судові рішення, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу положень ст. 1176 Цивільного кодексу України, ст.
1 Закону України “Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”
(далі-Закон) шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення
до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного
заходу підписки про невиїзд, відшкодовується державою у повному обсязі
незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового
слідства, прокуратури або суду.

Суди обгрунтовано прийшли до висновку про те, що
громадянка ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди та повернення
суми, сплаченої нею у зв'язку з наданням їй юридичної допомоги, так як в 1999
році вона була притягнена до кримінальної відповідальності із застосуванням
запобіжного заходу - підписки про невиїзд - незаконно, оскільки в 2005 році
кримінальна справа органом досудового слідства закрита за відсутністю у діянні
складу злочину та недоведеністю участі обвинуваченої у вчиненні злочину.

Стягуючи за рахунок коштів державного бюджету шкоду,
спричинену внаслідок сплати сум у зв'язку з наданням юридичної допомоги,
місцевий суд не звернув увагу на те, що ст. 12 Закону встановлений порядок
визначення розміру та відшкодування зазначеної шкоди.

Оскільки слідчі дії стосовно закриття кримінальної справи
провадив орган досудового слідства, то цей орган в місячний термін з дня
звернення громадянина витребовує всі необхідні документи, що мають значення для
визначення розміру завданої шкоди, і виносить відповідну постанову.

У разі незгоди з винесеною постановою про відшкодування
шкоди громадянин може оскаржити цю постанову до прокуратури або суду.

Апеляційна інстанція цю помилку не виправила.

За таких обставин постановлені в цій частині судові
рішення підлягають скасуванню як постановлені з порушенням зазначеного порядку
із залишенням заяви про стягнення витрат на юридичну допомогу без розгляду.

Крім того, судові рішення в частині стягнення моральної
шкоди підлягають зміні в зв'язку з незастосуванням законодавства, що регулює ці
правовідносини.

Згідно зі ст. 13 Закону питання про відшкодування
моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства.

При наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її
розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених
цивільним законодавством, але не менше одного мінімального розміру заробітної
плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом з урахуванням вимоги
розумності та справедливості, як того вимагає ч. 3 ст. 23 ЦК України.

Мінімальний розмір заробітної плати на день розгляду
заяви становив               400 гривень.

Постановляючи рішення про стягнення з держави на користь
ОСОБА_1             100 000 гривень
моральної шкоди, місцевий суд, виходячи із зазначених ним обставин, не врахував
вимоги розумності та справедливості і значно завищив розмір відшкодування
моральної шкоди.

Враховуючи зазначений розмір мінімальної заробітної плати
та час перебування заявниці під слідством і судом, подані докази заподіяння
моральної шкоди, колегія суддів, виходячи з наявності підстав, передбачених ст.
341 ЦПК України, а також вимог розумності та справедливості, вважає, що постановлені
судові рішення в частині стягнення моральної шкоди підлягають зміні з
визначенням цієї шкоди у розмірі 50 000 гривень.

На підставі
наведеного та керуючись ст. 341 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Державного
Казначейства України у Донецькій області задовольнити частково.

Рішення Харцизького міського суду Донецької області від
13 грудня 2006 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області від 19 лютого 2007 року в частині стягнення
моральної шкоди змінити, визначивши суму стягнення моральної шкоди з держави на
користь             ОСОБА_1 у розмірі 50
000 (п'ятдесят тисяч) гривень, а в частині стягнення суми, сплаченої у зв'язку
з наданням юридичної допомоги, скасувати і вимоги ОСОБА_1 в цій частині
залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк

Л.І Григор'єва

В.Й. Косенко