Справа №22ц-786,2007р.                             Головуючий
Категорія:      Доповідач - Воронцова Л.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007 року
березня місяця «22» дня
колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого - Прокопчук Л.П.
Судців: Вадзінського П.О.,

Воронцової
Л.П. при секретарі - Дибі
Ю.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 22 січня 2007 року у справі

за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,
третя особа: орган опіки та піклування Комсомольського району м.Херсона про
визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 20064 року
позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом, в обґрунтування якого
посилався на те, що він є батьком позашлюбної дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, народженої
відповідачкою.

04.10.2006
року відповідачка разом з дочкою виписалася з належної їй квартири і 06.10.2006 року продала її.

ОСОБА_2. ніде не працює, сталого заробітку не має і не може створити
належні умови для утримання та виховання дитини.

Він же має сталий заробіток, житло і може створити
належні умови для утримання та виховання дитини, тому просив визначити місце
проживання доньки з ним -
батьком, за адресою м.АДРЕСА_1.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 22 січня 2007 року у
задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування
Комсомольського району м.Херсона про визначення місця проживання дитини
відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1. подав апеляційну
скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити
його позовні вимоги та винести окрему ухвалу на адресу прокуратури, доручивши
порушення кримінальної справи відносно відповідачки за повідомлення неправдивих
відомостей.

Апелянт зазначав, що висновки суду не відповідають
обставинам справи, постановлено з порушенням норм матеріального права та судом
неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2. просить її
відхилити, а рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1., його
представник наполягають на задоволенні апеляційної скарги з підстав, зазначених
у ній.

2

ОСОБА_2. та її представник апеляційну скаргу не визнали,
з підстав, зазначених у запереченні, просять її відхилити, рішення суду
залишити без змін.

Представник органу опіки та піклування просить апеляційну скаргу
задовольнити.

Прокурор також
наполягає на задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає її не підлягаючою задоволенню.

Відмовляючи позивачеві у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав,
що позивачем не доведені обставини, на які він посилався як на підстави
задоволення позову, а кращі матеріально-побутові умови життя позивача не можуть
бути підставою для передання йому дитини, відповідачка ж може забезпечити
дитині належне виховання та утримання.

І такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає обставинам
справи, наданим сторонами доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, 15 березня 2004 року ОСОБА_2
народила доньку ОСОБА_3, і поскільки мати дитини не перебувала у шлюбі з
батьком цієї дитини, запис про батька у свідоцтві про народження було зроблено
зі слів матері. Місце проживання ОСОБА_3з самого початку її народження було
визначено з її матір'ю - відповідачкою по справі.

Батько дівчинки -
ОСОБА_1з дозволу матері дівчинки -
відповідачки, яка цьому не перешкоджала, мав можливість бачитися з донькою,
брати її на прогулянки, дбати про дитину.

17 жовтня 2006 року з
ініціативи ОСОБА_1. та за його заявою, органами РАЦС, було видано нове
свідоцтво про народження ОСОБА_3з зазначенням у графі батько - ОСОБА_1.

Через п'ять днів, після внесення змін до свідоцтва про народження дитини,
батько дитини - позивач,
взявши у матері ОСОБА_3 на прогулянку, не повернув її, тим самим самочинно, без
згоди матері дівчинки змінив місце проживання дитини - залишивши її у
себе та не дає можливості відповідачці бачитися та спілкуватися з донькою.

З приводу самочинних дій ОСОБА_1. щодо дитини, відповідачка зверталася зі
скаргою до прокуратури Комсомольського району /а.с. 40/.

Як підстави задоволення позовних вимог про визначення місця проживання
дитини з батьком, позивач зазначив продаж відповідачкою квартири та те, що
остання не працює і не має сталого заробітку, тому не може створити належні
умови утримання та виховання дитини.

Однак, відповідно до ст. 161
СК України, яка регулює спірні правовідносини, продаж житла одним з
батьків, не є підставою задоволення позову на користь іншого. До того ж, як
вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, відповідачка має власне
житло, оскільки їй на праві спільної сумісної власності належить квартира
АДРЕСА_2 /а.с. 41/, де вона разом з дитиною і проживала!

Твердження позивача про відсутність у відповідачки роботи
та сталого доходу, спростовується записом у трудовій книжці ОСОБА_2. /а.с. 22/ та наданою
довідкою про доходи.

Підстав для визначення місця проживання доньки з ним
позивач не навів, як і обставин, стверджуючих такі підстави.

3

Всі висловлювання позивача та його пояснення в судовому
засіданні суду першої інстанції зводяться до наявності кращих, ніж у
відповідачки, умов проживання, які він може дитини створити.

І суд першої інстанції обґрунтовано, оскільки це зазначено в п.24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998р. №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та
сім'ю України» в рішенні вказав, що кращі матеріально-побутові умови життя
позивача не можуть бути самодостатньою підставою для передання йому дитини.

Аналізуючи ті підстави, з якими закон (ч.2 п.1 ст.161 СК України, п.24
Постанови Пленуму ВСУ), пов'язує вирішення спору щодо місця проживання дитини,
як то: ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають значення для справи, колегія суддів вважає, що позивачем ні
в позовній заяві не зазначалося, а в судовому засіданні не надано доказів неналежного
ставлення відповідачки до своїх батьківських обов'язків.

В той же час, сам по собі факт, як відсутність позивача бути зазначеним
батьком дитини у свідоцтві про її народження до двох с половиною років
дитини (17.10.06р.) свідчить про ставлення ОСОБА_1. до виконання своїх
батьківських обов'язків.

Враховуючи вік дитини -
малолітній і те, що дівчинка до 22.10.2006
року жила зі своєю матір'ю, та з огляду на довідку Центру психологічної
реабілітації «Символ», слід зробити висновок про більшу прихильність ОСОБА_3до
матері /а.с. 29/.

Слід також зазначити, що стан здоров'я дитини, завжди був під контролем
відповідачки, про що свідчать записи в амбулаторній картці ОСОБА_3/а.с. 37-39/.

Характер роботи позивача, а також його неодноразові заяви до суду першої інстанції
про відкладення розгляду справи, свідчать про її роз'їзний характер, часту
відсутність позивача вдома, з огляду на що можна зробити висновок, що
вихованням дитини не він частіше всього, як батько, буде займатися /а.с. 34-36/.

Колегія суддів з огляду на вище зазначене, вважає правильною оцінку судом
першої інстанції висновку органу опіки і піклування Комсомольського району та
думку прокурора у зазначеній справі, як таких, що суперечать обставинам справи,
дослідженим доказам, та інтересам малолітньої дитини, тому не взятими до уваги
судом.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо пояснень свідків, яким суд не
надав належної оцінки, колегія суддів зазначає, що майже всі вони крім ОСОБА_4. (ОСОБА_5.,
ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8.) є родичами та друзями позивача, тобто
зацікавленими особами і практично всі вони стверджували, що ОСОБА_1. приймав
участь в утриманні та піклувався за ОСОБА_3, що не є підставою задоволення
позову.

Пояснення свідка ОСОБА_4.
взагалі слід оцінити критично, оскільки він зазначав, що на прохання
ОСОБА_1. він підшукав для купівлі двохкімнатну квартиру по АДРЕСА_3, тоді як з
договору купівлі-продажу квартири, належної ОСОБА_2. по АДРЕСА_3, вона є
однокімнатною /а.с. 9,75/.

З огляду на вище зазначене, та відповідно до принципу 6
Декларації прав дитини від 20.11.1959р., за яким дитина може бути розлучена з
матір'ю лише у винятковій ситуації, тобто перевага надається матері, та пункту
1 статті 9 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, дитина не
повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли
таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини, колегія суддів вважає,
що у

4

даній справі
винятковий випадок, як такий, що розлучення дитини з матір'ю необхідне в
найкращих інтересах дитини -
відсутній.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та підлягають
відхиленню.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права на
підставі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, тому підлягає залишенню
без змін.

Керуючись ст. 303,307,308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити, а

рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 22 січня 2007 року

залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту/її проголошення
і з

цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду

України протягом двох місяців.