Справа N 22 ц 224 - 2007 р.                                      Головуючий 1 інстанції Павлова Ж.П.
Категорія - 26.                                              Доповідач
апеляційної інстанції Лисенко
РІШЕННЯ

іменем України.

26 лютого 2007 року.                                                                          м.
Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів:
Данилової О.О. та Кутової Т.З.,

із
секретарем судового засідання Негрун І.О., з участю:

позивачки
ОСОБА_1,

відповідачки
ОСОБА_2, у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2
переглянула рішення місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 16
листопада 2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
припинення права на частку у спільному майні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися у дане судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та
докази ,-

установила:

19 травня 2006
року ОСОБА_1 пред'явила
зазначений позов.

Його обґрунтовувала тим, що їй та її чоловікові ОСОБА_3 на праві
спільної сумісної власності належать автомобіль ГАЗ - 24 державний
НОМЕР_1, та гараж в гаражному кооперативі "Волга".

ІНФОРМАЦІЯ_1   ОСОБА_3 помер.

Належне йому майно, в тому числі й частку у названих вище транспортному
засобі та споруді, спадкували у рівних частках вона та донька спадкодавця від
першого шлюбу, відповідачка по справі.

Оскільки сторони не змогли самостійно визначити частки кожної в спадковому
майні, то їх визначав суд.

Ухвалою місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2006 року за
позивачко визнано право на 3/4 частини спірного автомобіля та гаража, а за
відповідачкою - на 1/4

Посилаючись на те, що названі речі є неподільними; спільне володіння і
користування ними неможливим; частка ОСОБА_2 є незначною й не може бути
виділена в натурі і припинення права на частку у спільному майні не завдасть
істотної шкоди інтересам останньої та членам її сім'ї - просила суд про
задоволення позову.

Відповідачка проти позову заперечувала, вважаючи запропоновану позивачкою
компенсацію за частку мізерною.

Рішенням місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2006 року позов
задоволено частково.

Припинено право спільної власності відповідачки на спірний автомобіль, з
позивачки на користь відповідачки стягнуто 822 гривні компенсації за її частку у транспортному засобі й
відмовлено у задоволенні решти вимог.

Не згодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 його оскаржила й
просила скасувати з тих мотивів, що суд не дав належної оцінки зібраним по
справі доказам і неправильно застосував норми матеріального права, а саме,
розглянув спір без неї й не встановив дійсної ціни автомобіля.

2

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене
рішення суду 1 інстанції
змінити, збільшивши розмір компенсації за частку у спільному майні, оскільки
місцевий суд постановив його неповно з'ясувавши обставини, що мають значення
для справи.

Так, вирішуючи
позов таким чином, як викладено у оскарженому судовому

рішенні,  суд             1            інстанції             вважав            установленим,            що

сторони є
співвласниками автомобіля та гаража. Частка позивачки в ньому становить 3/4
його обсягу, а відповідачки 1/4 .

Обидві речі є неподільними. Частка ОСОБА_2 в ньому є незначною й не може
бути виділена в натурі. Спільне володіння і користування автомобілем є
неможливим, а гаражом - можливим.
Припинення права на частку у спільному автомобілі не завдасть істотної шкоди
інтересам відповідачки та членам її сім'ї. Це, з врахуванням реальності виплати
позивачкою компенсації за частку, на думку суду, дає йому підстави, в порядку
ст. 365 ЦК України,
припинити право ОСОБА_2 на частку у спільній власності на автомобіль, і
позбавляє такої можливості щодо гаража.

Колегія суддів судової палати погоджується з установленими судом 1 інстанції
фактами та правовідносинами, вважає висновок суду щодо них та правових
наслідків, крім розміру компенсації за припинену частку, вірними,
обгрунтованими й законними.

Так, згідно ст. 365
ЦК України, право особи у спільному майні може бути припинено за рішенням суду
на підставі позову інших співвласників, якщо :.

·
рїч є неподільною;

·
спільне володіння і користування майном є неможливим;

-    частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

·
припинення права на частку у спільному майні не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї;

·
позивач попередньо вніс вартість частки на депозитний
рахунок суду.

Як
вбачається: з матеріалів справи, сторони є співвласниками автомобіля ГАЗ -24 державний
НОМЕР_1 та гаража в гаражному кооперативі "Волга".

Частка позивачки
в них становить 3/4, а відповідачки -
1/4  і її можна вважати

незначною.

Названі предмети
права спільної часткової власності є неподільними.

Спільне володіння і користування автомобілем є неможливим, в той час, як
гаражем сторони можуть користуватися спільно.

Припинення права відповідачки на частку у автомобілі не завдасть істотної
шкоди її інтересам та інтересам членів її сім'ї, в той час, як про припинення
права на частку в гаражі -
такого сказати не можна.

За такого, відповідно до положень ст. 365
ЦК України й враховуючи реальну можливість сплати позивачкою компенсації за
припинену частку, необхідно було припинити право на частку у спільному
автомобілі і відмовити у припинені права на частку у гаражі.

Оскільки суд дійшов такого ж висновку, то в цій частині його рішення не
підлягає скасуванню, а чи зміні.

У той же час, визначаючи розмір компенсації за припинену частку, суд
помилково виходив із висновку спеціаліста товарознавця від 25 лютого 2005 року, оскільки
той, визначивши середню дійсну вартість автомобіля у 5 509 гривень 35 копійок, потім
безпідставно застосував коефіцієнт коригування та процент додаткового зменшення
дійсної вартості автомобіля.

На думку колегії, більш виваженою, дійсною й реальною, з
врахування часу вчинення висновків, є ціна автомобіля, визначена висновком
спеціаліста-товарознавця від 6
грудня 2005 року, а
тому її і слід було взяти суду за вихідну.

За нею, вартість спірного автомобіля 6 489 гривень 25 копійок.

3

З врахуванням ідеальної частки відповідачки в
транспортному засобі, розмір компенсації, яку слід було стягнути з позивачки на
її користь становитиме 1 622 гривні 31 копійок.

Так як суд занизив суму стягнення, то її слід привести у
відповідність, збільшивши до названого розміру.

Що ж до твердження особи, яка подала апеляційну скаргу,
про порушення її права на участь у судовому засіданні, то воно не може
слугувати скасуванню рішення, оскільки до оголошення перерви по справі вона
була присутня у судовому засіданні, давала пояснення й могла подати необхідні
докази. її було попереджено про час продовження слухання справи, однак вона без
поважних причин в засідання не з'явилася. Клопотань про перенесення слухання
справи не направляла до суду, як і не попередила суд про причини неявки.

За такого суд
мав право слухати справу у її відсутності.

Керуючись
ст.ст. 307, 309,
313-314, 316 ЦПК України, колегія судців ,-В  И  Р  І  Ш   И
Л   А:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2006 року змінити.

Збільшити розмір компенсації за припинену частку ОСОБА_2 в автомобілі ГАЗ - 24 державний
НОМЕР_1 з 822 гривень
до 1 622 гривень 31 копійки.

В іншій частині
рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з
цього часу протягом двох місяців може бути оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України.