Справа
№ 2-3260/07
Жовтневий районний суд
- судді Чорнобук В.І.
секретарі             - Корсун Я.О.
у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2и про розірвання шлюбу, -
Позивач у липні 2007 р. звернувся до суду з
вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що між
сторонами був укладений шлюб, зареєстрований 21 лютого 2004 року в відділі
реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м.
Дніпропетровська, актовий запис № 87.
Від спільного шлюбу сторони мають сина  ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Сімейне життя з відповідачем не склалося. З'ясувалося, що
у сторін несумісні характери, різні погляди на життя. Між ними немає
порозуміння з питань сімейного життя, сторони не кохають і не поважають один
одного. Між ними давно склалися відношення чужих людей. Тільки з причини, що
сторони мають спільну дитину вони зустрічаються і розмовляють.
Раніше позивач звертався до суду з позовом до відповідача
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 6.12.2004 року позивачу було відмовлено в задоволенні його
вимог. Після цього відношення сторін не покращились, а навпаки погіршились і
вони не примирились, так як кожний з них розуміє, що подальше спільне життя і
збереження шлюбу не можливі. За позовами відповідача до позивача, рішеннями
того ж суду від 22.02.2007 року з позивача стягнуті аліменти на її користь на
утримання сина, який проживає з відповідачем, а також стягнуті аліменти на
утримання відповідача до досягнення сином трирічного віку.
З 15 травня 2004 року сторони шлюбні відносини не
підтримують і проживають окремо. Цей факт відповідач сама підтверджувала при
розгляді судом справи про стягнення з позивача аліментів на її утримання до
досягнення дитиною трирічного віку, і він був установлений судом, що видно з
рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2007 року по
справі № 2-740/07.

Подальше примирення і збереження шлюбу з відповідачем не
можливе і суперечить інтересам позивача, так як він має право на особисте життя
і створення сім'ї, в якій би панували повага і розуміння.

Син ОСОБА_3 постійно проживає з відповідачем і буде з нею
проживати після розірвання шлюбу.

Просив
шлюб між ним та відповідачем розірвати.

В
судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав.

Відповідач
в судовому засіданні проти позову не заперечувала.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений шлюб,
зареєстрований 21 лютого 2004 року в відділі реєстрації актів цивільного
стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис
№ 87.

Від спільного шлюбу сторони мають сина  ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сімейне життя з відповідачем не склалося. З'ясувалося, що
у сторін несумісні характери, різні погляди на життя. Між ними немає
порозуміння з питань сімейного життя, сторони не кохають і не поважають один
одного. Між ними давно склалися відношення чужих людей. Тільки з причини, що
сторони мають спільну дитину вони зустрічаються і розмовляють.

Раніше позивач звертався до суду з позовом до відповідача
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 6.12.2004 року позивачу було відмовлено в задоволенні його
вимог. Після цього відношення сторін не покращились, а навпаки погіршились і
вони не примирились, так як кожний з них розуміє, що подальше спільне життя і
збереження шлюбу не можливі. За позовами відповідача до позивача, рішеннями
Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2007 року з позивача
стягнуті аліменти на користь відповідача на утримання сина, який проживає з
нею, а також стягнуті аліменти на утримання відповідача до досягнення сином
трирічного віку.

З 15 травня 2004 року  шлюбні
відносини не підтримують і проживають окремо. Цей факт відповідач сама
підтверджувала при розгляді судом справи про стягнення з позивача аліментів на
її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, і він був установлений
судом, що видно з рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від
22.02.2007 року по справі № 2-740/07.

Між сторонами повністю втрачені почуття любові та взаєморозуміння.

Подальше примирення і збереження шлюбу з відповідачем не
можливе і суперечить інтересам позивача.

Син ОСОБА_3 постійно проживає з відповідачем і буде з нею
проживати після розірвання шлюбу.

Вирішуючи позовні вимоги, суд
приходить до наступного. Частина  2  статті 112 СК України передбачає, що суд
постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,
або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено в судовому
засіданні, сторони припинили фактичні сімейно-шлюбні відносини понад шість
місяців тому, за час який минув за цей період ніхто з них спроб до поновлення
родини не приймав і такого бажання в теперішній час не має. За викладених
обставин суд приходить до висновку про те, що шлюб розпався остаточно і не може
бути поновлений, а його подальше формальне існування суперечило би правам та
інтересам сторін, в тому числі праву на вступ до іншого шлюбу.

З урахуванням викладеного, суд
вважає за необхідне вимоги позивача про розірвання шлюбу - задовольнити,
витрати при отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути з позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212 - 215  ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити у повному
обсязі.

Шлюб,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 21 лютого 2004 року в відділі
РАЦС Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис
№ 87 -  розірвати.

При видачі свідоцтва про розірвання шлюбу
органами РАЦС стягнути з ОСОБА_1 - 25 (двадцять п'ять) гривень, звільнивши
ОСОБА_2 від судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення заяви на апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.

Суддя                                                                                      В.І.  Чорнобук