Справа № 2-30/07
29 листопада   2007р. Днiпровський районний суд м. Києва в складi :
головуючого - суддi Горбань
при  секретарях Іващенку
О.М.,Білоноженко М.А., Почижевській Ю.І., Савчуку О.Г.,Шукшиній
розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залi
суду  в м. Києвi  цивiльну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2,
3-тя особа - Головне управління юстиції в м. Києві  про визнання  заповіту недiйсним та визнання  права власності на квартиру,
Позивач  звернулася до суду з позовом  про визнання  заповіту ОСОБА_3 від 25.04.2000 р. ,
посвідченого  10-ою Київською державною
нотаріальною конторою, недiйсним та визнання  за нею права власності
на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_3, мотивуючи тим, що  вона
доводиться померлій  двоюрідною онукою.
Спадкоємцями за законом  є
племінники  померлої: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
її  батько ОСОБА_6, який помер  у 1995 р. і тепер спадкоємицею його частини є
встановлений строк вони звернулися до Київської державної нотаріальної контори
№10 для оформлення спадщини,  де ОСОБА_4
і ОСОБА_5. відмовилися від частини належної їм спадщини  на її користь. Одночасно їм стало відомо, що
померла ОСОБА_3. заповіла своє майно
відповідачу, який є сином сусідів померлої, які  проживають в квартирі НОМЕР_1 який  сам
мешкає за іншою адресою.
була  людиною похилого віку, стан її  здоров»я був тяжким, в силу віку
розвинулося  несприйняття дійсності, вона
втратила правильну життєву орієнтацію, погано чула, не могла читати  і писати. Вони двічі на тиждень відвідували
померлу, привозили продукти харчування та ліки, доглядали за нею, кожне літо на
3 місяці  забирали її до себе в приватний
будинок. Так як  померла
відмовлялася  переїхати до них на
постійне місце проживання, до телефону не підходила, так як погано  чула, то вони звернулися до сусідів із
квартири НОМЕР_1 залишивши їм ключі від квартири померлої, щоб вони могли
відвідати її і повідомити їм. Вони ж скористалися  станом померлої, оформили заповіт на її
квартиру на  ім»я свого сина, приховавши
від них цей факт, хоча до 1995 р.
заповіт був оформлений на її батька,
а після  його смерті на її матір
складання  нового заповіту, тобто
25.04.2000р.  ОСОБА_3. було 88 років і
внаслідок похилого віку та стану здоров»я
вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали,
підтвердили обставини, викладені в позові.
та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали.
суду пояснив, що  квартира його  батьків
знаходиться поруч із квартирою померлої ОСОБА_3.  Вони доглядали, допомагали ОСОБА_3. Фактично
вони  5 чи 6 років жили однією сім»єю.
Він вважає, що  ОСОБА_3  в знак вдячності оформила заповіт на   нього як дитину  його батьків. Про це бажання померлої йому
стало відомо за тиждень до того, як було оформлено заповіт.
стан ОСОБА_3. був нормальний, вона до останніх днів свого життя була при своєму
розумі. Він був присутнім при оформленні заповіту ОСОБА_3.
2000 р., коли його батьки їздили відпочивати, то він доглядав за ОСОБА_3. На
його думку, немає підстав для визнання заповіту недійсним.
при оформленні заповіту пояснювали, що даним заповітом скасовується  попередній заповіт.
років 8  ОСОБА_3. знаходилася вдома
і  практично не виходила з квартири  самостійно.
разів 3-4 на рік приїздила і відвідувала
ОСОБА_3. За день  до  похорон
ОСОБА_3.  він дізнався  про ОСОБА_5. та позивачку.
відповідача підтримав пояснення
особа - Головне управління юстиції в м. Києві
у своєму листі від  15.06.07р.
№2360 просить розглядати справу у відсутності
її представника та зазначає,  що
25.04.2000р.  до 10-ої  Київської державної нотаріальної контори
звернулася ОСОБА_3. з питання оформлення заповіту на користь ОСОБА_2. на
квартиру АДРЕСА_1. Згідно п.82 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України від 14.06.94р.№18/5, зареєстрованої в  Міністерстві юстиції України від  07.07.94р. за №152/361, нотаріус посвідчує
заповіти  дієздатних громадян, складені
відповідно до вимог  ст. 541,543 ЦК
України  і особисто подані ними
ОСОБА_3. було встановлено за паспортом, її дієздатність перевірена в особистій
бесіді  з державним нотаріусом,
після  чого було  складено
та посвідчено заповіт від її імені та згідно її вільного  волевиявлення. Ніяких сумнівів щодо
дієздатності відповідача  у державного
нотаріуса при посвідченні вищезгаданого заповіту  не виникло.
Заповіт,  складений та посвідчений
10-ою Київською державною нотаріальною конторою 18.11.1995 р. за реєстровим
№1н-2017, заповітом від 25.04.2000 р. скасовано.
пояснення позивача, її представника, відповідача, його представника, допитавши
свідків, експертів, дослідивши матеріали справи, суд прийшов  до
висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити  у повному обсязі  на підставі наступного.
25.04.2000р.  державним нотаріусом  10-ої
Київської державної нотаріальної контори
ОСОБА_6.  було посвідчено заповіт
ОСОБА_3. на користь ОСОБА_2. на квартиру АДРЕСА_1, який зареєстровано в реєстрі  за №2у-361. Даним заповітом було скасовано
заповіт, складений та посвідчений 10-ою Київською державною нотаріальною
конторою 18.11.1995 р. за реєстровим №1н-2017.При складанні заповіту  державним
нотаріусом було перевірено дієздатність ОСОБА_3., про що  зазначено в заповіті.
ОСОБА_3  померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про смерть  НОМЕР_1.
відповідач  звернувся із заявою  до 10-ої Київської державної нотаріальної
контори про прийняття спадщини за заповітом
після померлої  ОСОБА_3.
АДРЕСА_1відповідно до свідоцтва  про  право власності на житло належала ОСОБА_3. на
01.10.04р.  була подана заява  до 10-ої Київської державної нотаріальної
контори про  прийняття спадщини після
померлої ОСОБА_3.,  як її  двоюрідної
бабусі. При цьому вона зазначала, що
крім неї, спадкоємцями також є  племінники померлої  ОСОБА_4 та ОСОБА_5., які  згідно із нотаріально посвідченою заявою  від 25.09.04р. відмовилися  від належної їм частини спадкового майна на
користь двоюрідної  онуки померлої  -  ОСОБА_1
родинні стосунки  з померлою
підтверджуються  свідоцтвом про
народження ОСОБА_8. №Р2478317, випискою з
метричної  книги про народження
ОСОБА_9., свідоцтвом  про народження  ОСОБА_6. НОМЕР_2, свідоцтвом про
народження  ОСОБА_8. НОМЕР_3,
свідоцтвом  про  одруження
ОСОБА_8. з  ОСОБА_10.НОМЕР_4
з актом  повторної комплексної
судово-психолого-психіатричної
експертизи  №935/2  від 10.01.07р.: «ОСОБА_3 за життя страждала
на органічне ураження головного мозку (внаслідок  гіпертонічної хвороби, атеросклерозу  судин головного мозку) без суттєвих психічних
порушень, тому вона могла під час підписання заповіту (25.4.2000 р.) повною
мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
аналіз  матеріалів цивільної справи
свідчить, що віковий період ОСОБА_3 на момент написання заповіту відноситься до
періоду пізньої старості. ОСОБА_3 на той момент було притаманне ослаблення
фізичної діяльності організму та зниження загального запасу енергії. Це було у
неї обумовлено природнім для її вікового періоду процесом старіння та наявністю
у неї соматичних захворювань. Значний вплив на її життєдіяльність мали  порушення
зору, сенсорних функцій та ослаблення мнестичної  діяльності. Зазначені вікові особливості,
які  були притаманні ОСОБА_3, впливали на
її мотивацію, яка була направлена на збереження фізичного здоров»я та
задоволення основних життєвих потреб, прагнення до стабільного  життєвого укладу, потребі  у постійній
сторонній допомозі.»
суперечать даному висновку та підтверджують його,на думку суду, і покази
свідків ОСОБА_11., ОСОБА_12., ОСОБА_13., ОСОБА_14., ОСОБА_2., допитаних в
судовому засіданні.
свідок ОСОБА_11., лікар-терапевт, суду пояснила, що  вона працювала  лікарем на дільниці, де проживала ОСОБА_3. ,
з 1985р. по 2001 р. Скільки разів  вона
була  на викликах у ОСОБА_3., то нікого,
окрім сусідів, не бачила. У ОСОБА_3 не було
ніяких психічних відхилень.
була абсолютно здорова. Це виражалося в тому, що вона   все розуміла, була контактна, добре
розмовляла, на питання відповідала адекватно, рухи відповідали її віку і стану
здоров»я. Вона орієнтувалася і в часі, і в просторі. Розуміла,  хто вона і де вона знаходиться, розуміла, що
приходить лікар. У медичній картці після відвідування ОСОБА_3 вона робила записи.
Якби були психічні відхилення, то вона була
зобов»язана б це зафіксувати. Якщо потрібно, то  вони і психіатра викликають.
характеристика стану ОСОБА_3. відноситься до
ОСОБА_12. , лікар поліклініки №1
Дніпровського району м. Києва,  в
судовому засіданні вказала,   що
вона  працює  на дільниці №3, де проживала ОСОБА_3. з
червня 2003 р. по даний час. Її неодноразово викликали до ОСОБА_3. У квартирі
ОСОБА_3  було чисто і хвора доглянута.
Все, що вона  призначала, бачила, що
хвора приймала. У липні  2004 р. стан
здоров»я ОСОБА_3. погіршився. Їй було зроблено виклик 06.07.04р., стан
здоров»я  хворої був тяжкий.Було
призначено лікування. 09.07.04ро.  було
зроблено повторний виклик. Стан здоров»я
ОСОБА_3. погіршувався. Вона призначила ще ліки. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3
померла. Довідку про смерть вона не видавала, її видала  невідкладна допомога, так як
ІНФОРМАЦІЯ_1  було вихідним днем -
субота.До 06.07.04р., коли вона приходила до ОСОБА_3., то спілкувалася з нею,
як  з будь-яким іншим пацієнтом, а
06.07.04р. вона була в комі і спілкуватися з нею не могла. Про свій стан
здоров»я ОСОБА_3  давала інформацію,
відповідаючи на запитання. Відповіді вона давала адекватні. У період навчання
вона проходила курс психіатрії і може визначити
психічний стан людини. В період нагляду за ОСОБА_3. у неї не було  підстав для
виклику до неї лікаря  вузької
вона  приходила до ОСОБА_3, то  бачила лише сусідку і більше нікого не
бачила. ОСОБА_3 казала, що  за нею  доглядає
сусідка, а про родичів  не казала
ОСОБА_13.  суду показала, що була знайома
з  ОСОБА_3. з 1965 р.Та завжди була в
хорошому стані. Казала, що в неї хороша сусідка, її чоловік,  купують їй ліки, доглядають. ОСОБА_3 казала,
що у неї у Василькові  є родичі, але вона
не хоче їхати до них. Просила онуку, щоб та приїхала до неї жити, але  вона відмовилась, сказала, що у неї робота.
стан і пам»ять  у ОСОБА_3 були  в хорошому стані. Її ОСОБА_3 впізнавала
завжди. Слух і зір у ОСОБА_3 був хороший, хоча вона і користувалася окулярами.
Психічних відхилень у ОСОБА_3 не помічала.
запитувала  про спадщину у ОСОБА_3 і та
казала, що залишить квартиру тому, хто її доглядатиме.
показів свідка ОСОБА_14., лікаря-терапевта, вбачається, що з 1987 р.  вона у ОСОБА_2  почала періодично  зустрічати ОСОБА_3. З того часу, крім сім»ї
ОСОБА_2 , біля ОСОБА_3  нікого не було. У
ОСОБА_3. були проблеми з серцем. Оглядали
її лікарі  ОСОБА_12 і ОСОБА_11.
ОСОБА_15 виконувала їхні вказівки, купувала ліки для неї, продукти також.
казала, що у неї є племінники. Згадувала ОСОБА_7. Казала, що вони привозили
продукти, а вона повинна була платити їм за це. Перед смертю ОСОБА_3. вона  бачила її
востаннє  04.07.04р. ОСОБА_3
зберегла здоровий розум, пам»ять. 04.07.04р.
вони всі разом пообідали. Вона розмовляла з  ОСОБА_3. Запитала, чи є у неї свої діти, вона
відповіла, що немає. Згадувала свого чоловіка. Хотіла ще довго жити. Казала, що
у неї були родичі у Василькові, але вони зайняті і не можуть її доглядати.
Казала, що родичі періодично приїжджали, забирали різні речі.
ОСОБА_3 свідомість була ясною. Галюцинацій і бредових думок не було. Її вона
впізнавала, лікарів також. Вона все робила самостійно. Психічний стан  у ОСОБА_3 був
хорошим  з 1987 р.  до кінця життя.
ОСОБА_2.  суду  пояснив, що
ОСОБА_3 проживала у сусідній
квартирі по АДРЕСА_1, з ними на
одній сходинковій площадці. Їй на день смерті було 92 роки.  Свідомість
була хорошою до останніх  днів.
Він з нею спілкувався кожен день. Вони її доглядали як рідні.У Васильків
ОСОБА_3 їздила  один раз у 1995 р.
Родичі  за нею не доглядали.
ніколи не казали, щоб ОСОБА_3  показали
психіатру. Вона була  здорово мислячою
при наданні висновків враховувалися і покази в судовому засіданні
свідків-родичів та членів сім”ї позивача та дільничої медсестри  Васильківської  районної лікарні ОСОБА_16
свідок ОСОБА_17.  суду пояснила, що  ОСОБА_3. її рідна тітка  по лінії батька, була його меншою сестрою.
Позивачка жила у неї на початку 90-х років, коли навчалася. Потім вона взяла на
себе обов”язок  доглядати за нею. Вона
приїздила до неї. У 1999р. позивачка зателефонувала і сказала, що ОСОБА_3. у
поганому стані. ОСОБА_1 привезла ОСОБА_3. до неї   та вона проживала у неї  приблизно місяць. У 2000р.  ОСОБА_3, так як мала поганий стан здоров”я ,
прожила  у неї  приблизно 4 місяці.Зняли всі приступи і
вона  в доброму здоров”ї повернулася
додому. Потім це стало як правило забирати
ОСОБА_3 до себе додому час від часу.
випадок, коли  вони ввечері сиділи і  розмовляли ввечері, і ОСОБА_3  стала заїкатися. Лікар сказала, що ,
можливо,  лопнула мікросудина у ОСОБА_3 і
почався мікроінсульт. Після проведення лікування вона нормально розмовляла.
сестра, яка померла, говорила, що з ОСОБА_3 важко розмовляти, бо вона поки
впізнає, розбереться , з ким розмовляє.
випадок у 2000 чи  2001 р., що ОСОБА_3
замість хвіртки пішла по драбині вверх.
не перебувала  на обліку у психіатра.
Вони все списували на її вік. На їхній вулиці
живе психіатр, але вони до нього не зверталися.
ОСОБА_10., чоловік позивача,  вказав, що
знав  спадкодавицю десь 15 років. Вони
постійно приїжджали до неї на свята, на вихідні. Часто забирав її  до них у Васильків, возили на відпочинок.Десь
у жовтні 1999р.  приїхали, а вона  гуляла на вулиці. У неї були провали у
пам”яті. Колись приїхали, а вона спить у ванні. Вона тяжко згадувала, але  потім
згадувала, хто вони. Останній час вона не впізнавала його дружину та
дочку.Десь з 1999р.  почала не впізнавати
дружину. Це  траплялося періодично до
2004 р., до смерті. Вважає, що людина в такому віці  себе адекватно поводити не може, а ОСОБА_3
було вже  років до 90-та.
скаржилася на головні болі, вони їй привозили ліки, які вона просила. В
основному з причини головного  болю
говорили  про відхилення у поведінці  ОСОБА_3, але що саме вони казали, він не може
Свідок  ОСОБА_16 , дільнича медсестра Васильківської
районної лікарні,  пояснила в судовому
засіданні,  що вперше побачила  ОСОБА_3 у 1995 р., коли прийшла працювати,
обслуговувала вулицю, на якій жила
ОСОБА_3. В кінці жовтня 1999р.
вона вже ближче  спілкувалася з
ОСОБА_3, коли за станом здоров”я її перевезли у
Васильків. Тоді вона казала, що свою квартиру хоче залишити позивачці.
Стан ОСОБА_3 тоді був  тяжким, вона
скаржилася на  головний біль,
запаморочення,  підвищення тиску, погану
пам”ять і зір. Вже на той період у хворої була погана пам”ять, вона  її не впізнавала, не пам”ятала, що їла.
наступний раз її викликали до ОСОБА_3 у березні
2000 р. Стан її здоров”я був тяжким, до попереднього діагнозу  прибавилась
миготлива аритмія, набряки нижніх кінцівок. Хвора вела себе неадекватно,
майже не розмовляла, не впізнавала нікого, погано чула, майже  не бачила, навіть не змогла назвати своє
ім”я.  Після курсу лікування стан
здоров”я ОСОБА_3 трохи покращився.
2001 р.  все літо ОСОБА_3 була у
виклик був у серпні 2002 р. Стан здоров”я ОСОБА_3 був тяжким. Останній виклик
був  крайнє тяжким. Свідомість
ОСОБА_3  була спутана, не впізнавала
нікого, майже зовсім не бачила. Після 2003 р. ніяких маніпуляцій більше не
призначала лікар ОСОБА_18., яка працювала старшим терапевтом. Вона брала
призначення і виконувала. Картки лікарської ОСОБА_3, мабуть немає у
поліклініці. Вона не знає чи була картка взагалі.
консультацію психіатра  для ОСОБА_3 мова
ніколи не йшла. Вона себе добре
почувала, психічний стан був нормальний, в психіатрі не було потреби.
ОСОБА_3 не говорила, що  квартиру хоче
залишити сусідам. Казала, що залишить її ОСОБА_1, так  як та у неї одна.
ОСОБА_18. , лікар-терапевт, допитана судом після  отримання висновку повторної комплексної
судово-психолого-психіатричної
експертизи, суду показала,  що
вона лікувала  ОСОБА_3. приблизно з
1996-1997 р.р. У 1996 р. у неї були гіпертонічна хвороба, серцево-судинна
недостатність, були прояви атеросклерозу. Періодично її привозили,  і вона призначала їй лікування. З часом  стан пацієнтки погіршувався.Останнім  часом були
ознаки приходящих  проявів
порушення мозкового кровообігу, забувала при розмові, що говорила. Приймала
гіпотензивні ліки, метаболічні препарати, нейропротектори, тобто стан  погіршувався значно. Майже втратила зір, не
впізнавала її, була порушена мова, слух. Останній раз спілкуватися з нею було
неможливо. Свої спостереження вона вносила до медичної  картки. З ОСОБА_3 вона спілкувалася як лікар
десь з 1995-1996р.р.  до 2002 р.
Приблизно спілкувалася з нею разів 8. У неї було дві амбулаторні картки. Вона
не пропонувала оглянути ОСОБА_3 у психіатра.
до акту посмертної  судово-психіатричної
експертизи №915  від 12.04.05р. ОСОБА_3.
на момент складання заповіту 25.04.2000 р., на фоні її вікових особливостей і
стану  соматичного здоров”я страждала
психічним захворюванням у вигляді
органічного враження головного мозку
судинного генезу (гіпертонічна хвороба, церебральний атеросклероз,
преходяще порушення  мозкового  кровообігу в анамнезі)  з помірним інтелектуально-мнестичним
зниженням і емоційно-вольовими порушеннями (F.07.8), яке тоді  суттєво впливало на
її здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
у судовому засіданні експерт ОСОБА_19. дав роз”яснення вищенаведеного  акту експертизи №915 від 12.04.05р. та
зазначив, що виходячи з їхньої відповіді, на
думку експертів, ОСОБА_3. на момент складання правочину не була не
здатна усвідомлювати  значення своїх дій,
а була суттєво  обмежена в даній своїй
спроможності в силу наявних у неї
також  зазначив, що  на момент проведення експертизи покази свідка
ОСОБА_18. їм не надавалися. На той час вони мали медичну документацію з м.
Васильків за період з 10.03.2000р. до серпня 2002 р.  Приведені покази свідка ОСОБА_18. не змінюють
їхніх експертних висновків ні в бік їх
послаблення, ні в бік посилення. Дані покази, на його думку,  відповідають
ОСОБА_20  в судовому засіданні повністю
підтримав  висновок повторної комплексної
судово-психолого-психіатричної
експертизи  №935/2  від 10.01.07р. про те, що ОСОБА_3 під час
підписання заповіту (25.04.2000 р.) могла повною мірою усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.
також вказав, що  дані, про які  вказала свідок ОСОБА_18.,  відображені і в амбулаторній картці, яка
експертами вивчалася. ОСОБА_18 не
усунула своїми  поясненнями
суперечності, оскільки  існує
Київська  документація, в якій дані інші.
підставі вищенаведеного,  ст.55,541,545
ЦК України в редакції 1963 р., ст.1217,1223,1257,1265 ЦК України в редакції
2003 р. у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити в повному обсязі.
до ч.1 ст.88 ЦПК України на користь відповідача з позивача слід стягнути  1249 грн 88 коп витрат на проведення
повторної комплексної посмертної
судово-психолого-психіатричної  експертизи
№935/2  від 10.01.07р.
ст. 10,58,60,209,212,213,215 ЦПК України, на підставі ст.  55,541,545 ЦК України в редакції  1963р., ст.1217,1223,1257,1265 ЦК України в
редакції 2003 р.,суд
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  3-тя особа - Головне
управління юстиції в м. Києві  про визнання  заповіту недiйсним та визнання  права власності на
квартиру відмовити в повному обсязі.
з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 1249 (Одну
тисячу двісті сорок дев”ять) гривень 88 коп на проведення повторної комплексної
судово-психолого-психіатричної
експертизи  №935/2  від 10.01.07р.
може бути оскаржено шляхом подання заяви про апеляцiйне
оскарження рiшення суду протягом 10 днiв з дня проголошення рiшення та апеляцiйної скарги на рiшення суду протягом 20 днiв пiсля подання заяви  про апеляцiйне
оскарження до Апеляцiйного суду м. Києва через  Днiпровський
районний суд м. Києва.
Суддя