У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

головуючого                          Гнатенка А.В.,

суддів:
Григор'євої Л.І.,      Барсукової
В.М.,

Балюка М.І.,             Косенка
В.Й., -

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
- Перша Львівська державна нотаріальна контора - державний нотаріус ОСОБА_3 про
розірвання договору довічного утримання, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Галицького районного суду
м. Львова від 1 грудня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 26 березня 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У травні 2006 року позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом,
мотивуючи його тим, що 10 квітня 2006 року між нею та ОСОБА_2 укладений договір
довічного утримання, згідно з яким вона передала у власність ОСОБА_2
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 а ОСОБА_2 зобов'язалась забезпечувати її
утриманням та доглядом довічно.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 виконувала свої обов'язки за вказаним
договором неналежним чином, просила розірвати спірний договір довічного
утримання.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 1 грудня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від                    26 березня 2007 року, в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення Галицького районного суду
м. Львова від                        1 грудня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області від                    26 березня 2007 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, на праві
власності належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1

10 квітня 2006 року сторонами укладено договір довічного
утримання, відповідно до якого набувач ОСОБА_2
зобов'язувалася довічно утримувати позивачку, зокрема, забезпечувати її
необхідним харчуванням, лікувальними засобами за рецептами лікарів,
незалежно від їх вартості, здійснювати догляд та надавати необхідну
допомогу, забезпечувати надання побутових послуг та витрати на відпочинок.
Грошова оцінка зазначених у договорі видів матеріального забезпечення визначена
у розмірі 200 грн. щомісячно.

Відповідно до п. 12 договору його може бути розірвано за
згодою сторін або за рішенням суду у зв'язку з невиконанням набувачем
обов'язків за цим договором.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору з
підстав неналежного виконання його умов, ОСОБА_1 зазначала, що вже на час
укладення договору відповідачці було відомо про наявність у позивачки тяжкої
хвороби (рак сигмовидної кишки), яка потребувала негайного медичного
обстеження, лікування та операції.

Оскільки у наданні матеріальної та іншої допомоги у
проведенні такого лікування всупереч умовам договору відповідачка відмовила,
позивачка змушена була звернутися за допомогою до родичів, які і надали цю
допомогу та оплатили всі витрати, пов'язані з лікуванням та операцією, вартість
яких складає більш ніж 4 500 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір
довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від
його вини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що
позивачкою не надано доказів на підтвердження факту невиконання відповідачкою
умов договору, та що відповідачка була позбавлена виконувати умови договору з
незалежних від неї причин.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі посилалась на неправильність встановлення судом обставин,
які мають значення для вирішення справи, внаслідок неправильної оцінки доказів,
на невідповідність висновків суду обставинами справи і неправильне застосування
норм матеріального права.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України ухвала апеляційного
суду має містити, зокрема, мотиви відхилення апеляційної скарги.

Всупереч вимогам ст. ст. 313, 315 ЦПК України апеляційний
суд не дав оцінки доводам апеляційної скарги щодо недоведеності факту виконання
відповідачкою умов договору та встановлення цього факту на підставі
односторонньої оцінки доказів і залишення без оцінки доказів, наданих
позивачкою.

Крім того, апеляційним судом залишені поза увагою
суперечливі взаємовиключаючі висновки суду першої інстанції щодо факту
належного виконання відповідачкою умов договору та неможливості їх належного
виконання через перебування позивачки під опікою і доглядом її родичів, хоча
встановлення зазначеного факту має суттєве значення для правильного вирішення
спору з огляду на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір
довічного утримання може бути розірвано на вимогу відчужувача у разі
невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно
від його вини.

Таким чином, враховуючи, що апеляційним судом допущені
процесуальні порушення вимог закону, ухвала апеляційного суду відповідно
до                                 п. 2
ч. 1 ст. 336 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись
ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 березня 2007 року скасувати, передати справу на новий розгляд до
апеляційного суду.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     А.В. Гнатенко

Судді:                                                                Л.І.
Григор'єва

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.Й. Косенко