Апеляційний суд
Справа № 22ц-236/2007р.                                                   Головуючий
інстанції  Луньова С.І.
Категорія 32                                                                          Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

05 квітня 2007 року колегія
судової палати з цивільних справ Апеляційного суду міста  Севастополя в складі: головуючого      -
Єфімової В.О.

суддів                               - Птіціної В.І.,
Володіної Л.В.

при
секретарі    - Федоніні Є.О.
за  участю  -  позивача
ОСОБА_1.,  її  представника

ОСОБА_4., відповідача
ОСОБА_2. та її представника

ОСОБА_5.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Севастополі апеляційні скарги ОСОБА_1та її
представника ОСОБА_3на рішення місцевого суду Нахімовського району м.
Севастополя від 15 листопада
2006 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ЖКО Судоремонтного заводу ЧФ
Російської Федерації, 3-ї
особі - паспортний
відділ Нахімовського РВ УМВС України в м. Севастополі про визнання права на
житлову площу і визнання такою, що втратила право на житлову площу, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1про її вселення і усунення перешкод у
користуванні квартирою, виселення ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1. звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2.,
ЖКО Судоремонтного заводу ЧФ Російської Федерації, 3-я особа - паспортний
відділ Нахімовського району УМВС України в м. Севастополі про визнання за нею
права на житлову площу в квартирі №
АДРЕСА_1і визнання відповідачки ОСОБА_2. такою, що втратила право
на вказану житлову площу, вказуючи, що вона з лютого 1998 року постійно
проживала в спірній квартирі. На момент її вселення в спірну квартиру там
постійно проживали і були прописані ОСОБА_6. і його неповнолітня дочка ОСОБА_2.
Підставою для вселення в спірну квартиру послужив факт сумісного мешкання і
господарювання з ОСОБА_6. На думку позивачки вона вселилася і стала проживати в
спірній квартирі як член сім'ї наймача, і протягом всього часу сумісного
мешкання вона з ОСОБА_6. і ОСОБА_2. проживала однією сім'єю. У 2001 році за
обопільною угодою батьків неповнолітня ОСОБА_2. виїхала на постійне місце мешкання
до своєї матері ОСОБА_7., після чого ОСОБА_2. стала постійно проживати спільно
з матір'ю в Росії. Особистих речей і предметів домашнього ужитку ОСОБА_2. в
спірній квартирі не залишилось. 14
лютого 2003 року
позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6.,
а ІНФОРМАЦІЯ_1року ОСОБА_6. помер.
Після смерті ОСОБА_6вона
залишилася проживати в спірній квартирі одна і у зв'язку з тим, що її права на
квартиру не були оформлені,

2

вона вимушена
була звернутися до суду. Крім того позивачка вважає, що оскільки ОСОБА_2. в 2001 р. вибула на
постійне місце проживання за межі України, то відповідно до ст. 107 ЖК України вона
втратила право користування спірним житловим приміщенням з дня вибуття з
Севастополя.

ОСОБА_2звернулася
до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1. про виселення і усунення перешкод в користуванні
квартирою, вселення її у спірну квартиру, обґрунтовувавши свої позовні вимоги
тим, що вона постійно прописана і постійно до 14 листопада 2004
року проживала в спірній квартирі. А 14
листопада 2004 року ОСОБА_1. позбавила її
такої можливості, оскільки самоправно встановила вхідні металеві двері і грати
на вікна квартири, після чого доступ в квартиру для ОСОБА_2. був припинений.
Вважала, що вселення ОСОБА_1. в спірну квартиру є незаконним, оскільки ніхто
згоди на її вселення не давав, її батько за життя відмовився
прописуватиОСОБА_1. в квартирі, оскільки за домовленістю з її матір'ю, після
розірвання шлюбу вони домовилися, що спірна квартира буде приватизована 1/2
долі на нього і на доньку ОСОБА_2.

Рішенням місцевого суду Нахімовського району м. Севастополя від 15 листопада 2006 року у
задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено, зустрічний позов задоволений. Рішенням
суду ОСОБА_1. виселена,
а ОСОБА_2вселена
у спірну квартиру.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1. та адвокат
ОСОБА_3. подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду та
постановити нове, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1. у повному
обсязі, а зустрічний позов відхилити. Вважають рішення незаконним та
необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права. Вказують, що ОСОБА_1. постійно
проживала в спірній кімнаті та належним чином набула права мешкання у квартирі,
а протилежні висновки суду не мають під собою ніякого підтвердження.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, доводи учасників процесу, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1. та адвоката ОСОБА_3. на
рішення місцевого суду Нахімовського району м. Севастополя від 15 листопада 2006 року підлягають
частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. про визнання за нею права
на жилу площу в квартирі АДРЕСА_1та
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2. про виселення позивачки, суд виходив з
того, що ОСОБА_1поселилась без належної згоди основного квартиронаймача - свого
чоловіка ОСОБА_6і його неповнолітньої дочки ОСОБА_1, мала інше постійне місце
проживання, її проживання на спірній жилій площі було нетривалим, непостійним,
а тому як тимчасовий жилець ОСОБА_1. підлягає виселення без надання іншого жилого
приміщення.

З такими
висновками суду колегія суддів погодитись не може, оскільки вони зроблені
всупереч встановленим фактичним обставинам та суперечать вимогам матеріального
закону ст.ст.64,65 ЖК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1. та ОСОБА_6. спільно
проживали і вели спільне господарство в спірній квартирі АДРЕСА_1з лютого 1998 року,
знаходились в фактичних шлюбних відносинах задовго до реєстрації шлюбу. Дані
обставини підтверджуються актами про проживання позивачки в спірній квартирі з 1998 року,  складеними

3

дільничним
інспектором Нахімовського РВВС в м. Севастополі (т.1 а.с.45-47); показами
допрошених в судовому засіданні Апеляційного суду м. Севастополя свідків по
справі - ОСОБА_8.,
ОСОБА_9. про спільне мешкання, набуття побутових приладів ОСОБА_1. та померлим
ОСОБА_6.

Непроживання ОСОБА_1.
за місцем її реєстрації в квартирі АДРЕСА_2випливає
зі змісту довідки, виданої приватним підприємцем ОСОБА_10. Так, при
працевлаштуванні ОСОБА_1. своєю
домашньою адресою вказала саме квартиру АДРЕСА_1(т.1
а.с.51), а також актами дільничного інспектора о не проживанні позивачки в
даної квартирі.

Факт законності проживання ОСОБА_1.
в квартирі випливає також і з рішення місцевого суду Нахімовського району
м. Севастополя від 25.10.2005р. про перехід до неї після смерті ОСОБА_6прав та
обов'язків наймача квартири АДРЕСА_1, на
підставі чого з останньої стягнуто борг за газопостачання.

Висновок суду про тимчасовий характер проживання позивачки в спірної
квартирі, носить гаданий характер і спростовується фактичними обставинами, а
також доказами по справі.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1. вселилась в
спірну квартиру як член сім'ї наймача ОСОБА_6.,
який виразив на це як свою згоду, так і згоду малолітньої дочки ОСОБА_2. в
якості її законного представника; проживання ОСОБА_1. було тривалим та
носило постійний характер; відсутність письмової згоди на вселення позивачки не
свідчить про те, що вона не набула права користування жилим приміщенням
квартири (п.9 Постанови Пленуму ВСУ №2
від 12.04.1985р).

Даним обставинам в їх сукупності суд належної оцінки не дав, у зв'язку з
чим рішення суду в цій частині не можна вважати законним та обґрунтованим, що,
в силу п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставою для його скасування з
ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_2. про виселення ОСОБА_1.

В іншій частині рішення суду ухвалене у відповідності до
вимог матеріального та процесуального права та скасуванню чи зміні не підлягає.

Відповідачка ОСОБА_2. була
включена в лицьовой рахунок спірной квартири, в якості члена сім'ї наймача, в 2002 р. тимчасово
виїжала для проживання до матері, в 2003р. отримала паспорт і прописалась в
спірной квартирі, її право наймач ОСОБА_6за життя
не оспорював, а після смерті ОСОБА_6в
березні 2004р. і в зв'язку з виниклим спором, їй позивачкою чинились
перешкоди в вселені, оспорювалося її право на житлову площу.

При таких обставинах, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2не втратила
права на житлову площу в спірної квартирі, воно підлягає захисту шляхом
вселення відповідачки в квартиру.

Керуючись
п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1та її представника адвоката ОСОБА_3- задовольнити
частково.

Рішення місцевого суду Нахімовського району м. Севастополя від 15 листопада 2006 року в частині
відмови в позові ОСОБА_1до ОСОБА_2, ЖКО Судоремонтного
заводу ЧФ Російської Федерації,  3-ї особі  -
паспортний відділ

4

Нахімовського
РВ УМВС України в м. Севастополі про визнання права на житлову площу та задоволення
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1про виселення ОСОБА_1, - скасувати,
ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2, ЖКО Судоремонтного
заводу ЧФ Російської Федерації, 3-ї
особі - паспортний
відділ Нахімовського РВ УМВС України в м. Севастополі про визнання права на
житлову площу - задовольнити,
визнати за ОСОБА_1. на житлову площу квартири АДРЕСА_1.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1про виселення ОСОБА_1- відмовити.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.