№2-224/07
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого    2007 р.   Джанкойській міськрайонний суд АРК в складі:

головуючого -
судді Кузнецової Л.М.

при секретарі -Недельської Т.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Джанкої цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3про виселення, стягнення матеріальної та моральної
шкоди, 3-
я особа -Орган опіки та
піклування Джанкойської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, до неї ж в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про захист права власності виселенням відповідачів з належного йому
домоволодіння. Позовні вимоги мотивує тим, що йому на підставі рішення Джанкойського міськрайонного суду від 07.07.2004 р. належить на праві
власності домоволодіння за адресою АДРЕСА_1. З 2005
році він навчається та проживає у м. Москві РФ, за належним йому домом доглядали за його дорученням його дядя, а після його
смерті -
гр. ОСОБА_6. Від нього позивачеві стало відомо, що в
домоволодіння вселилися відповідачі та не бажають його звільніти. Посилаючись
на ст..
383,386,391 Цивільного кодексу України позивач просить про захист
прав власника, виселивши відповідачів з належного йому домоволодіння.

Доповнивши
позовні вимоги позивач просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 плату за користування домоволодінням з березня 2006 року по жовтень 2006
року у сумі 960 грн. з
розрахунку 120
грн. за місяць, розходи по проїзду до суду з м. Москви та
назад -275
грн., розходи по оформленню доручення - 45 грн., розходи на правову допомогу у
сумі 300 грн.
Позивач також просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5
моральну шкоду, заподіяну їх неправомірним заволодінням його   майном у сумі 1700 грн.

В ході
судового розгляду представник позивача за довіреністю адвокат ОСОБА_7. від

позовних вимог до ОСОБА_5 відмовилася, відмова від позову
в цієї частині прийнята судом,

провадження по справі в частині позовних вимог до ОСОБА_5
закрито відповідною ухвалою

суду.

В суді також було встановлено, що
відповідач ОСОБА_3 в ході розгляду справи
20.11.2006 р. досяг повноліття та набув цивільної процесуальної дієздатності.

Представник
позивача за довіреністю адвокат ОСОБА_7. позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3про виселення та позов
до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди підтримала за доводами
та підставами, викладеними в позові.

Відповідачі
ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилися, повідомлені належним чином.

Представник
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8
позов визнав частково. Як слід з його пояснень, відповідач ОСОБА_2 не
заперечує, що вселилася в дім, що належить позивачеві самовільно, проте, коли
вселилася в дім, він тривалий час після смерті його попереднього хазяїна був заброшеним, коли в травні 2006 року вона вселилася з родиною -
в домі було відсутнє електро-, газо- та водопостачання. За свої кошти вони
привели у стан, пригодний для проживання, одну кімнату, погасили заборгованість
за електроенергію та оплатили її підключення, витративши 284,19 грн. Сам позивач не звертався до них щодо їх виселення, проте за цей час
три жінки представлялися хазяйками дому та вимагали плату за проживання. Вимоги
позивач про стягнення оплати за час проживання відповідач не визнає, оскільки
плата справляється за житло, пригодне для проживання, а дім, що належить позивачеві
не при годен для проживання, відшкодувати оплату на проїзд позивача з м. Москви
відповідач відмовляється, оскільки його проїзд обумовлений канікулами.
Відшкодування судових витрат позивача відповідач визнає частково, у сумі 134,81
грн. з урахуванням понесених нею витрат на підключення електроенергії. Що
стосується позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, відповідач
вважає їх безпідставними та необгрунтованими.

За думкою представника органа опіки та піклування, що було притягнуто ухвалою
суду при вирішенні питання про виселення
неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1,
права неповнолітньої ОСОБА_4рішенням суду
про її виселення з домоволодіння, що зайнято самовільно її матерю порушені не будуть, оскільки у її матері ОСОБА_2 наявне місце проживання, де вона зареєстрована за адресою АДРЕСА_2.

Суд заслухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, давши оцінку
доказам, дійшов висновку про часткове задоволення позову, при цьому суд
виходить з наступного.

Рішенням Джанкойського міськрайонного суду від 07.07.2004 року за ОСОБА_1визнано право власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1.

Право власності на домоволодіння
зареєстровано за позивачем у встановленому законодавством порядку, про що
свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Представник
відповідача не заперечував тієї обставини, що ОСОБА_2,
ОСОБА_3та
ОСОБА_4вселилися в домоволодіння,
що належить позивачеві, самовільно.

Згідно ст..
383 ЦК України власник житлового
будинку має право використовувати помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Самовільно вселившись в домоволодіння, відповідачі порушили права позивача,
як власника домоволодіння.

Ст.. 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Таким чином вимоги позивач про виселення відповідачів з належного йому домоволодіння є законними та обгрунтованими.

Вирішуючи питання про виселення неповнолітньої ОСОБА_4ІНФОРМАЦІЯ_1 суд приймає також до уваги, що її мати
відповідачка по справі ОСОБА_2 зареєстрована за місцем проживання за адресою АДРЕСА_2.

Вимоги позивача про стягнення оплати за час проживання в
належному йому домі суд знаходить такими, що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Між позивачем
та відповідачами не було укладено договору найма домоволодіння, тому відсутні підстави для стягнення
960 грн
в якості оплати за користування жилим приміщенням.

Ст.. 386 ЦК
України передбачає, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Ст.. 1166 ЦК України встановлює, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вимагаючи
стягнення 960 грн.
з відповідача ОСОБА_2 та посилаючись при цьому на ст..З86, 1166 ЦК України, позивач не навів в чому саме полягала майнова
шкода, заподіяна йому відповідачем ОСОБА_2 Крім того, зазначена позивачем сума
оплати в місяць - 120 грн
не підтверджена ніякими доказами в її обґрунтування.

Згідно ст.. 1167 Цивільного
кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Дійшовши висновку про заподіяння позивачеві моральної шкоди, суд виходить з
безпідставного заволодїння відповідачами майном, що належить позивачеві,
вимушеності з боку позивача застосовувати  додаткові зусилля для поновлення його прав.

Разом з тим, суд вважає завищеними вимоги
позивача про стягнення моральної шкоди у сумі 1700
грн, та вважає за можливе стягути з
відповідача в відшкодування моральної шкоди на користь позивача 500
грн.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених ним витрат щодо явки
до суду у сумі 275 грн. суд знаходить такими, що не відповідають ст. 85
ЦПК України, згідно якої витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного
пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Документально
підтвердженими судовими витратами позивача, що підлягають стягненню з відповідача - є оплата правової допомоги у сумі 300
грн., оплата витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
у сумі 7,50 грн.,
оплачено державне мито - по
вимогах про виселення - 8,50 грн.,
по вимогах про стягнення моральної шкоди - 17 грн., а

всього 333 грн.
Оплачено державне мито у сумі 51 грн. не підлягає відшкодуванню позивачеві у звязку з відмовою в задоволенні позову в цієї частині.

Доводи представника позивач про частковое відшкодування судових витрат у
звязку з понесеними відповідачем розходами
по оплаті електроенергіїї в домі позивача у сумі 284,19 грн., суд не приймає о уваги, як такі, що не мають
правового значення при вирішенні   даного
позову.

Керуючись ст.. 10,212,215 ЦПК України, суд

ВИРІШІВ:

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3про виселення, стягнення матеріальної та моральної шкоди, 3- я особа - Орган опіки та піклування Джанкойської міської
ради, задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з домоволодіння за адресою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1в відшкодування моральної шкоди 500
грн., в відшкодування судових витрат
333 грн.,
а всього -

833 грн.

В решті позову ОСОБА_1до ОСОБА_2 -відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим через Джанкойській міськрайонний суд Автономної Республіки Крим шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20
днів апеляційної скарги, з подачею
її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295
ЦПК України.

Рішення надруковане суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий    Л. М. Кузнецова