АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-368 / 07                                                   Головуючий
Суддя-доповідач: Боєва В.В. .
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 лютого 2007 р.                                                                        м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:             КриловоїО.В.

Суддів:                        Боєвої В. В.

Бондаря М.С.

При секретарі:            Череватій О.В.

розглянула у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 листопада 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою і стягненні моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2006 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою і стягненні моральної шкоди. В позові зазначала, що з грудня
1983 року за
договором купівлі-продажу вона є власником 1/2 частини жилого будинку АДРЕСА_1. Посилалась на
те, що рішенням Бердянського міського суду від 16 грудня 1993
року між нею та колишньою власницею іншої 1/2 частини будинку - ОСОБА_3 встановлено
порядок користування земельною ділянкою, на якій розташовано вищевказаний
будинок. Проте ОСОБА_3, всупереч судовому рішенню, в жовтні 2003 року на частині
земельної ділянки, що виділена позивачу, почала самовільне будівництво. Згодом
ОСОБА_3 подарувала належну їй 1/2 частку будинку своїй дочці - ОСОБА_2, яка
також продовжує користуватися частиною земельної ділянки, яка їй не виділена,
тому позов пред*явлено саме до неї.

ОСОБА_1,
посилаючись на зазначені обставини, просила суд усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою шляхом зносу самовільно побудованих
відповідачем споруд - за
рахунок ОСОБА_2, позбавити відповідача права користуватися цими спорудами та
стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 листопада 2006 року в
задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення як таке, що не відповідає
дійсним обставинам справи, ухвалено з порушенням норм матеріального права та
ухвалити нове рішення, задовольнивши її позовні вимоги.

2

Дослідивши
обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно з
вимогами ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.
1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 цієї статті передбачено, що доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Так, суд першої
інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 вірно виходив з того, що рішення Бердянського міського суду
від 16.12.1993 року, на
яке посилається ОСОБА_1 як на підставу своїх позовних вимог, скасовано
постановою президії Запорізького обласного суду від 25.02.1994 р., а справу
направлено на новий розгляд до місцевого суду.

Ухвалою
Бердянського міського суду від 12.12.2000
року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою
залишено без розгляду.

Посилання
позивача на те, що відповідач ОСОБА_2 порушує її права як власника земельної
ділянки і перешкоджає користуватися ділянкою, оскільки відповідач самовільно
збудувала кухню літ. X та туалет на виділеній ОСОБА_1 рішенням суду від 16.12.1993 року частині
земельної ділянки (під огород) площею 224,5
кв.м., є необгрунтованими.

Так, матеріалів
справи вбачається, що між попередніми власниками будинку мало місце фактичне
користування земельною ділянкою, що підтверджується рішенням Осипенківського
(тобто, Бердянського) міськсуду в 1956
році, яким було відмовлено в розділі земельної ділянки з тих підстав, що
фактичні межі встановлено раніше -
з 1946 року
були встановлені межі землекористування між колишніми співвласниками.

Так, судом вірно
встановлено, що згідно акту від 22.05.1956
року колишнім співвласникам даного будинку було виділено в користування по 660 кв.м.

Позивач ОСОБА_1
купила 14 частину
будинку у ОСОБА_4 в 1983
році і на час укладення угоди купівлі-продажу в користуванні ОСОБА_4
знаходилась земельна ділянка площею 171
кв. м., оскільки за рішенням виконкому Осипенківської міської ради НОМЕР_1 від 16.02.1957 року земельна ділянка,
що знаходилась в користуванні колишніх власників будинку, була зменшена і
офіцеру запасу ОСОБА_5 було надано для індивідуального будівництва земельну
ділянку площею 448 кв. м.

Суд першої
інстанції дослідив письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи № 2- 6/2000, на які
посилається ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до
матеріалів експертизи від 25.12.1991
року у фактичному користуванні ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка площею 101,9 кв. м. - під будівлею та
під двором - 84,1 кв. м.,
а всього в користуванні позивача знаходиться земельна ділянка площею 186 кв. м.

Земельної
ділянки загального користування не має, земельні ділянки розділені парканом з
окремим входами.

Таким чином,
правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні, оскільки
частина земельної ділянки, на якій розташовані самовільні будівлі відповідача
знаходиться саме в користуванні відповідача - ОСОБА_2, а не позивача.

Слід зазначити,
що за таких обставин відсутні і підстави для задоволення позовних вимог    ОСОБА_1 щодо відшкодування    моральної шкоди, спричиненої з вини

3

відповідача, оскільки   позивач
не довела суду, чи є вина відповідача у спричиненні їй моральної шкоди,
як само і не надала доказів про наявність такої шкоди.

Судом першої
інстанції повно і всебічно з*ясовані обставини справи, що мають для неї
значення, висновки суду відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер
правовідносин між сторонами судом визначений правильно, норми матеріального і
процесуального законів при розгляді справи судом не порушені і застосовані
вірно.

За таких
обставин судова колегія вважає, що по справі постановлено законне і
обгрунтоване рішення, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307,
308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1   відхилити.

Рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 16
листопада 2006 року  по цій справі залишити без змін

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двох
місяців в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного
Суду України.

Головуючий:

Судді: