У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня  2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Григор'євої Л.І.,

суддів:
Балюка М.І.,               Данчука
В.Г.,

Гуменюка В.І.,            Косенка
В.Й., -

розглянувши в
судовому засіданні цивільну справу за позовом                ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Вугледар Донецької області
(далі - Відділення) про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 23 лютого
2007 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 22 травня 2007
року,

встановила:

У грудні 2006 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи
його тим, що працюючи на підприємствах вугільної промисловості, при виконанні
трудових обов'язків одержав професійне захворювання.

Відповідно до висновку МСЕК від 11 листопада 2005 року йому вперше
встановлено 60 % втрати професійної працездатності.

Посилаючись на те, що професійним захворюванням йому заподіяні моральні
страждання, що виражаються у переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я,
просив стягнути з Відділення 80 тис. грн. моральної шкоди.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від                     23 лютого 2007 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 22 травня
2007 року, в задоволенні позову                    ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 23 лютого
2007 року, ухвалу апеляційного суду Донецької області від                22 травня 2007 року,
посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та
ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1, працюючи на підприємствах вугільної
промисловості, внаслідок роботи в шкідливих умовах праці одержав професійне
захворювання.

Висновком МСЕК від 11 листопада 2005 року позивачу вперше встановлено 60 %
втрати професійної працездатності.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суди не застосували
закон, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, та помилково виходили
із того, що правових підстав для стягнення моральної шкоди немає, оскільки
згідно з п. 22 ст. 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”
зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. “є” п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст.
34 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” (далі - Закон).

Норми статей 1, 15, 21, 28, 34 Закону передбачають обов'язок Фонду
відшкодувати моральну шкоду у разі настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 13 Закону страховим випадком є нещасний випадок на
виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно
зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у Законі, з
настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального
забезпечення та/або/ соціальних послуг.

Суди не врахували ту обставину, що страховий випадок з позивачем настав 11
листопада 2005 року, коли йому було встановлено втрату професійної
працездатності у зв'язку з професійним захворюванням і з цього часу в нього
виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з того, що право на відшкодування моральної шкоди виникло у
позивача з 11 листопада 2005 року, дія Закону України “Про Державний
бюджет України на 2007 рік” на правовідносини сторін не поширюється.

Ураховуючи, що суд першої інстанції всупереч вимогам                           ст. ст. 213, 214 ЦПК
України не встановив обставини, які мають значення для вирішення питання про
стягнення моральної шкоди та неправильно застосував норми матеріального права
щодо відшкодування моральної шкоди, що призвело до неправильного вирішення
справи, і ці порушення не були усунені апеляційним судом, судові рішення
відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338
ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від                        23 лютого 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької області від                22 травня 2007 року скасувати,
передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Л.І. Григор'єва

Судді:
М.І. Балюк

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й.
Косенко