Справа-22ц-3468-2007 р.                                                Головуючий у 1 інстанції: Міненко Л.А.
Категорія: 39                                                                        Доповідач: Кіянова С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2007 року  Судова палата у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області

в складі: головуючого -
судді Новікової
Г.В.

суддів                                    Кіянової С.В., Дем"яносова М.В.

при секретарі                        Арутюнян Г.В.

за участю позивача              ОСОБА_1

представника позивача       ОСОБА_2

представника
третьої особи ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Донецьку
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мар"їнського
районного суду від 24 січня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до Селидівської
центральної міської лікарні, за участю третьої особи - відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.Селідове
про визнання незаконною відмову у розслідуванні нещасного випадку, визнання
факту нещасного випадку, пов"язанного з виробництвом, видачу акту
за формою Н-1 і відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Марийського районного суду від 24 січня 2007 року у задоволенні позову ОСОБА_1
до Селидівської центральної міської лікарні про визнання незаконною відмову у
розслідуванні нещасного випадку, визнання факту нещасного випадку, пов"язанного
з виробництвом, видачу акту за формою Н-1 і відшкодування моральної шкоди -
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду скасувати і постановити
нове про задоволення її вимог, оскільки судом першої інстанції
були порушені норми матеріального та процесуального права, не враховано, що
фактично 7.12.2005 року на зборах вирішувалося питання щодо накладення дисциплінарного стягнення на неї по заяві
хворого, за наслідками зборів в неї був шок, погіршився стан здоров'я,
вона звернулася за медичною допомогою і було встановлено попередній діагноз -
гіпертонічний криз, вона перебувала на лікарняному. 16.03.2006 року вона
звернулася до відповідача про розслідування нещасного випадку, але їй було
відмовлено 4.04.2006 року в порушення п.п.7, 14 Порядку розслідування нещасних
випадків, затверджених постановою КМУ №1112 від 25.08.2004 року.

В судовому
засіданні Апеляційного суду позивачка та її представник підтримали доводи
апеляційної скарги і просили її задовольнити.

Представник
третьої особи - відділення Фонду заперечував проти доводів апеляційної скарги і
просив рішення суду залишити без змін.

Відповідач,
будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове
засідання не з"явився.

Заслухавши
доповідача, пояснення позивача, представника позивача та третьої особи,
перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних
підстав.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, що склалися
між сторонами і закон, який їх регулює.

При розгляді
справи, суд першої інстанції встановив, що позивачка працювала в інфекційному
відділення Селидівської центральної лікарні медсестрою. 07.12.2005 року на
зборах у лікарні розглядалася скарга хворого щодо умов здійснення процесу
лікування у інфекційному відділенні і позивачки особисто, в зв"язку з чим
було звернуто увагу позивачки на належне виконання своїх трудових
обов"язків. Після вказаних зборів стан її здоров'я раптово погіршився і вона звернулася за медичною допомогою, тривалий
час знаходилася на лікарняному. Але відсутні будь-які підстави вважати,
що на неї було здійснено раптовий вплив небезпечного виробничого фактора чи середовища, тому не можна вважати це нещасним
випадком на виробництві і її вимоги необгрунтовані.

2

При таких обставинах суд першої інстанції дійшов обгрунтованного
висновку про те, що позовні вимоги позивачки
задоволенню не підлягають відповідно до ст.ст. 13,14 Закону України "Про загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1999 року, п.п.8,
17 Постанови Кабінету Міністрів України " №1112 від 25 серпня 2004 року,
якою затверджено "Порядок розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на
виробництві".

Так, відповідно до ст.171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних
випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до
порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України "Про загальнообов"язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" нещасний випадок - це обмежена в
часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного
виробничого фактора чи середовища, що сталися в процесі виконання ним трудових обов"язків, внаслідок яких заподіяно шкоду
здоров'ю або настала смерть.

Відповідно до п.7 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних
випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві розслідування
проводиться у разі раптового погіршення стану здоров'я
працівника, що призвели до втрати працівником працездатності на один
робочий день чи більше.

Відповідно до п.8 зазначеного Порядку про кожний нещасний випадок
потерпілий або працівник, який його виявив, чи інша
особа - свідок нещасного випадку повинні негайно повідомити безпосереднього керівника робіт чи іншу уповноважену особу
підприємства і вжити заходів до подання необхідної допомоги потерпілому.

Але, відповідно до п.17 Порядку нещасні випадки, що сталися внаслідок
раптового погіршення стану здоров'я
працівника під час виконання ним трудових обов'язків, визнаються пов"язаними з виробництвом за умови, що погіршення
стану здоров'я працівника сталося внаслідок впливу небезпечних чи
шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком.

Небезпечний виробничий фактор - це фактор середовища і трудового процесу,
що може бути, що може бути причиною гострого
захворювання, раптового різкого погіршення стану здоров'я або
смерті.

Таким чином, в конкретній ситуації мало місце саме індивідуальна реакція
організму позивачки за наслідками зборів 7.12.2005 року.

Між тим, апеляційним судом враховано, що відповідно до п.10 Порядку
роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний
випадок, забов"язаний негайно повідомити з використанням засобів зв"язку про нещасний випадок, утворити наказам
комісію з розслідування нещасного випадку у складі не менше ніж три особи та
організувати розслідування, чого не було зроблено керівником підприємства.

Але, вказані обставини і доводи апеляційної скарги позивачки не
спростовують висновків суду і не є підставою для
скасування правильного по суті рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу
і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308,
313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Мар"їнського районного
суду від 24 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.