АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

04
квітня 2007 року                                                                                                             м.Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючої судді Мизи Л.М.

суддів Федорової АС, Процик М.В.

при секретарі  Тімченко
О.І.

розглянувши   у
відкритому   судовому  засіданні
в   місті   Одесі
апеляційну   скаргу представника
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16
листопада 2006 року   по цивільній справі
за позовом     Товариства з  обмеженою
відповідальністю  „Мрія"  до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

30.08.2005 року товариство з обмеженою відповідальністю
„Мрія" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1. та ОСОБА_2, про признання
недійсним договору від 30.09.2004 року, за яким ТОВ „Мрія" зобов'язалося
виділити відповідачам 424800 грн. за раніше проведену відповідачами за власні
кошти реконструкцію і переобладняння жилих приміщень під магазин по АДРЕСА_1.
ТОВ „Мрія" посилалося на те, що ним виконано умови договору і перерахувано
відповідачам зазначену в договорі суму, а після цього товариству стало відомо,
що на момент укладення договору відповідачі володіли не магазином, а частками в
жилому будинку по АДРЕСА_1 оскільки Приморська районна адміністрація Одеської
міської ради розпорядженням №1358 від 17.05.2004 року скасувала своє ж
розпорядження №2994 від

25.11.2003    року «Про затвердження
акту державної комісії про прийняття в експлуатацію

закінченого реконструкцією об'єкта - приміщень домоволодіння по АДРЕСА_1
під магазин».

Позивач посилався на те, що відповідачі при укладенні договору від
30.09.2004 року ввели його

в оману відносно обставин, які мали суттєве значення, і просив визнати
договір недійсним за

підставами ст. 230 ЦК України та стягнути з відповідачів 424800 грн., які
були сплачені ним

відповідачам у виконання договору.

Представник
позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Представник
відповідачів позов не визнав, мотивуючи тим, що договір укладався з ціллю
компенсації витрат, які позивачі понесли на реконструкцію та переобладнання
жилих приміщень під магазин, а крім того, розпорядження Приморської
райадміністрації №1358 від 17.05.2004року визнано неправомірним рішенням суду,
яке набрало законної сили.

Рішенням суду
позов задоволено. Визнано недійсним
договір   від 30.09.2004 року,

Справа 22ц-1033/
2007 р.

2

укладений ТОВ
„Мрія" з ОСОБА_1.та ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1. і ОСОБА_2. на користь
ТОВ „Мрія" 424800 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування
рішення та ухвалення нового рішення з мотивів порушення норм процесуального
права, неправильного застосування норм матеріального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи та недоведеності обставин, які суд вважав
встановленими.

Колегія
суддів, заслухавши доповідача-суддю апеляційного суду, доводи апеляційної
скарги, заперечення на неї, перевіривши законність та обгрунтованість рішення в
межах апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Встановлено,
що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 16.08.2001 року за
№570, з послідуючими змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету від
10.09.2003 року, ТОВ "Мрія" надано дозвіл на реконструкцію та
будівництво ринку "Старокінний", за власні кошти проводення
відселення громадян та виконання робіт із комплексної реконструкції та
розширення ринку "Старокінний" в межах вул. Скісної, Розкидайловської
та інших у м.Одесі, а також Приморській районній адміністрації дозволено здійснювати
приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів ринку
"Старокінний".

В межах
наданих зазначеними розпорядженнями та п.п. 5.7, 5.11 Положення про порядок
реконструкції вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень в
м.Одесі, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 17.04.2001 року,
райадміністраціям повноважень Приморська районна адміністрація Одеської міської
ради своїм розпорядженням від 25.11.2003 року за №2994 затвердила акт державної
комісії від 13.10.2003 року про прийняття в експлуатацію закінченого
реконструкцією, проведеною ОСОБА_2 та ОСОБА_1., належних останнім на праві
власності приміщень домоволодіння по АДРЕСА_1 під магазин, та цим же
розпорядженням прийняла зазначений об'єкт в експлуатацію з зобов"язаннням ОМБТІ
та РОН переоформити правові документи у встановленому законом порядку.

30.09.2004 року ТОВ "Мрія" уклало з ОСОБА_2 та ОСОБА_1. письмовий
договір, за яким ТОВ "Мрія" зобов"язалося виплатити ОСОБА_1. та
ОСОБА_2 компенсацію в розмірі 424 800 грн. за вищевказану проведену
ІНФОРМАЦІЯ_1 за особисті кошти реконструкцію по переобладнанню належних їм на
праві власності житлових приміщень у магазин по АДРЕСА_1, з умовою, що
реконструйований магазин піддається повторній реконструкції для зменшення площі
з 170 кв.м. до 120 кв.м. (50 кв.м. перейде ТОВ "Мрії") і магазин
залишиться у власності ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач
просив визнати договір недійсним за підставами ст.230 ЦК України,
посилаючись на введення його в оману відповідачами та замовчування факту
скасування розпорядження про прийняття в експлуатацію магазину. В ході розгляду
справи позивач свої вимоги не змінював.

Суд,
визнаючи зазначений договір недійсним, виходив з того, що відповідачі ввели в
оману ТОВ "Мрія" і при укладенні договору не повідомили ТОВ
"Мрія" про те, що розпорядженням Приморської районної адміністрації
від 17.05.2004 року за №1358 скасовано розпорядження від 25.11.2003 року №2994
про прийняття в експлуатацію реконструйованих ІНФОРМАЦІЯ_1 належних їм житлових
приміщень в магазин, тобто не повідомили про наявність обставин, які могли
перешкодити вчиненню провочину.

Однак з
таким висновком суду не можна погодитися, оскільки вони суперечать дійсним
обставинам і доказам по справі.

Про
розпорядження Приморської районної адміністрації від 17.05.2004 року №1358 ТОВ
"Мрія" було відомо задовго до укладення договору, що підтверджується
запереченням ТОВ "Мрія" на позовну заяву по іншій цивільній справі, в
якому ТОВ "Мрія" посилалося на вказане розпорядження (а. с. 17,18).  Посилання позивача на те, що його представник,
який виготовляв

3

зазначене заперечення на позов, не повідомив ТОВ
"Мрія"  про наявність такого
розпорядження не підтверджено жодним доказом і є надуманим.

До того
ж, рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11.03.2005 року, яке
набрало законної сили, зазначене розпорядження Приморської районної
адміністрації від 17.05.2004 року №1358 визнано неправомірним.

За таких
обставин, суд не мав достатніх і законних підстав для визнання договору
недійсним за підставами введення при укладенні в оману ІНФОРМАЦІЯ_1 ТОВ
"Мрія".

Крім
того, суд в порушення вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України вийшов за межі позовних
вимог і вдався до визначення виду укладеного договору, дослідження питання та
викладення висновку щодо недійсності договору за підставами ч.1 ст. 215 ЦК України, за
якими позов взагалі не заявлявся. Також суд досліджував питання і зробив свій
висновок щодо визнання договору неукладеним, що також не було предметом спору.

Таким
чином, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд вважав
встановленими обставини, які не були доведені, рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвело до
неправильного вирішення спору та відповідно до п.п.3, 4 ч.1 і ч.2 ст.309 ЦПК
України є підставою для скасування рішення з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову, оскільки позивач не довів своїх позовних вимог, а
відповідачі довели ті обставини, на які вони посилалися, як на підставу своїх
заперечень, як то вимагається ч.3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 п.п.3 і 4 ч.1 та
ч.2, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення
Приморського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2006 року скасувати.

В
задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Мрія" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.