Справа №22-6/07 р.                                    Головуючий у 1 інстанції - Мороз Л.І.
Категорія-5                                                              Доповідач-
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2007 р. Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді:                            Курило В.П.

суддів:                                                        Санікової О.С.

Шамрило Л.Г.

при секретарі:    Степаненко В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу по апеляції ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької
області 30 березня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на
жилий будинок та виділ частки в спільній сумісній власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2004 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним
позовом, мотивуючий свої вимоги тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем з 14.11.1998 р. до 19.12.2003 р. На праві приватної власності ОСОБА_2 належить жилий будинок з надвірними
будівлями, розташований АДРЕСА_1, який він придбав до шлюбу. В період сумісного життя з травня 1999
р. до грудня 2001 р. за кошти її батьків та силами найманих
робітників було проведено переобладнання та перепланування спірного жилого
будинку, а саме: розібрана веранда і до будинку прибудовано кухню, коридор,
ванну кімнату, вбиральню, котельну; весь будинок
обкладено цеглою; встановлено котел для опалення; виконано водяне опалення всього будинку; встановлено ванну, унітаз,
умивальник; проведено водопровід, каналізацію, викладено вигрібну яму; замінено
дах будинку та зроблено дах над прибудовою; замінено дверні та
віконні блоки; наклеїно нові шпалери; зроблено камін з димоходом; проведено у двір напругу 380 вольт. За рахунок батьків
відповідача було придбано тільки шифер на кришу та останній
приймав участь в якості підсобного робітника при проведенні будівельних робіт. Позивачка просила визнати спірний будинок
спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2, а після уточнення позовних вимог у
додатковій заяві ОСОБА_1 просила виділити частки у спільній сумісній власності, визнавши право власності за
кожним з них на 50100 часток в спірному будинку.

Рішенням суду від 30 березня 2006 р. позов ОСОБА_1 було задоволено
частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки 5692,92 грн. на відшкодування її
витрат на переобладнання спірного будинку та
56,92 грн. на відшкодування судових витрат по оплаті судового збору, в решті позову
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави недоплату
судового збору при поданні позовної заяви в сумі 83,91 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 принесла апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення
про задоволення у повному обсязі її вимог, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3, які підтримали доводи апеляційної скарги і
просили її задовольнити, заперечення відповідача ОСОБА_2, який просив скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, перевіривши доводи скарги, дослідивши матеріали
цивільної справи, апеляційний суд

2

вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - частковому скасуванню
з таких підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що жилий
будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності
відповідачу ОСОБА_2 згідно нотаріально посвідченому
договору купівлі-продажу від 21.08.1998 р. за реєстром №2289.
14.11.1998 р. ОСОБА_2 вступив в зареєстрований шлюб з позивачкою, від сумісного життя сторони мають
неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження. З 1999 р. до 2003 р. подружжя ОСОБА_1працювало з батьком
позивачки ОСОБА_4по закупівлі домашньої худоби
на м'ясо та реалізації м'яса. Виручені від підприємницької діяльності сторін по справі кошти частково витрачалися за
їх згодою на придбання ОСОБА_4 будівельних
матеріалів на капітальний ремонт спірного будинку, інша частина використовувалася для придбання продуктів харчування та на
інші потреби подружжя ОСОБА_1. У травні 1999 р.
сторони почали капітальний ремонт спірного будинку, основний обсяг ремонтних робіт ОСОБА_2 виконав особисто, а коли наймані
робітники обкладали будинок цеглою та
перекривали дах будинку шифером, руберойдом, останній виконував роботи підсобного робітника. За час капітального ремонту спірного
будинку були виконані наступні роботи: розібрано стіни веранди, сходинки ґанку;
доповнено стіну зі шпал на всю довжину будинку, збільшено на 2
м кухня, котельна, коридор, туалет, пристроєно тамбур; будинок обкладено
цеглою, ванна кімната перебудована з кладочки без переносу стін; в будинок проведено водопровід, каналізацію, встановлено ванну і
унітаз, проведено водяне опалення, замінено піч
на камін, розібрано і перекрито дах; замінено електропроводку, віконні блоки,
двері, в коридорі та кухні постелено
дерев'яну підлогу, поклеєно шпалери, зроблено покраску, в туалеті і ваній кімнаті покладено плитку.
Внаслідок цього спірний будинок розміром 9 м х 9 м став мати розмір 9 м х 11 м, але розмір житлової площі - 32,5 кв.м
залишився без зміни. Загальна площа будинку - 60,9
кв.м після ремонту збільшилась до 84,0 кв.м за рахунок підсобних приміщень. Допомога батьків сторонам по справі в ремонті спірного
будинку була безоплатною.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спірного
жилого будинку спільною сумісною власністю
подружжя та про визнання за нею і ОСОБА_2 права власності кожного на 50М00 часток в цьому будинку, суд виходив з того, що
доводи позивачки про укладення між нею і відповідачем угоди, у відповідності з
якою після ремонту за нею буде визнано право власності на 12 частину
жилого будинку АДРЕСА_1 не знайшли свого підтвердження в
ході розгляду справи, оскільки такий договір між сторонами
по справі ні в письмовій, ні в усній формі не укладався, а вартість спірного будинку, якій належить на праві
власності ОСОБА_2, збільшилась за рахунок спільних коштів сторін по справі, а також
внаслідок трудових затрат відповідача у зв'язку з чим визнав право позивачки на
отримання компенсації грошових затрат, понесених нею на капітальний
ремонт будинку.

Висновок суду відповідає встановленим
по справі обставинам та вимогам закону.

Згідно ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних
трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору
може бути визнано за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний жилий будинок належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу
від 21.08.1998 р. і є його особистою власністю, яку він придбав до реєстрації шлюбу з позивачкою (а.с.8,9,24). Згідно
рішення виконкому Краснолиманської міської ради
№105 від 24.03.2004 р. ОСОБА_2 дозволено виробництво робіт по
капітальному ремонту належного йому на праві
власності жилого будинку з внутрішнім переобладнанням і добудовою підсобних
приміщень (а.с.393). Відповідно до висновків повторної судової будівельно-технічної експертизи №339423 від 10.01.2007 р. риночна
вартість спірного жилого будинку з врахуванням переобладнання і перепланіровки
складає 55101 грн., а його риночна вартість до ремонту могла дорівнюватися 36328 грн. Загальна площа приміщень жилого
будинку в капітальних стінах після здійснення
будівельних робіт збільшилась на 14,8 кв.м за рахунок добудови приміщення туалету (1-8), частини приміщень коридору (1-1) і кухні
(1-2). Загальна

3

вартість робіт, виконаних у домоволодінні за термін з 1999 р. по 2001 р., складає 29282 грн. Частка робіт, виконаних у вищезазначений період, відносно до риночної вартості
усього домоволодіння складає 53% (а.с.3 75-380).

Незважаючи на те, що грошові затрати подружжя в ремонт були вагомими у
зв'язку з чим відповідач погодився виплатити
позивачці частину вартості ремонту, вони не впливають на правовий статус спірного жилого будинку, оскільки загальна площа спірного
будинку та його вартість збільшилися за рахунок виконання робіт по
переобладнанню і добудови підсобних приміщень та
трудових затрат ОСОБА_2 Тому у суду першої інстанції не було
законних підстав для задоволення вимог
ОСОБА_1 в частині визнання спірного будинку об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя та визнання за нею права особистої власності на 50М00
частини домоволодіння.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції
в цій частині відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необгрунтованими
й правильність висновків суду не спростовують.

Разом з тим, апеляційний не може погодитися з сумою грошової компенсації,
стягнутої судом з відповідача на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування її витрат на переобладнання і
ремонт спірного будинку, у зв'язку з її помилковим розрахунком та збільшенням вартості робіт, виконаних у спірному будинку за
період з 1999 р. по 2001 р., згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №339423
від 10.01.2007 р. Апеляційний суд вважає, що відповідач не довів
належність йому на праві особистої власності тих будівельних матеріалів,
вартість яких суд першої інстанції відрахував із загальної вартості робіт,
виконаних у будинку під час шлюбного життя сторін по справі, а тому грошові
витрати сторін на капітальний ремонт і переобладнання спірного
будинку є рівними і на користь позивачки з відповідача слід стягнути грошову компенсацію в розмірі 14641 грн. із
розрахунку: 29282 грн.:2=14641 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, 57, 62 СК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 30 березня
2006 року в частині визначення розміру витрат,
понесених позивачкою на ремонт та переобладнання спірного жилого будинку,
а також по оплаті судового збору скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування її витрат на переобладнання і ремонт
жилого будинку АДРЕСА_1 в сумі 14641 (чотирнадцять тисяч
шістьсот сорок одна) грн. та витрати,
пов'язані з оплатою судового збору в розмірі 51 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь Донецького
науково-дослідного інституту судових експертиз з
кожного по 196,20 грн. за проведення повторної будівельно-технічної
експертизи №339423 від 10.01.2007р.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з дня його проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня         набрання чинності.