Справа N 22ц 172 - 2007 року                        Головуючий І інстанції
Категорія - 23.                                   Доповідач апеляційної інстанції Лисенко П.П.
УХВАЛА іменем України.

12 лютого 2007 року.                                                                м. Миколаїв.

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в
складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кутової Т.З. та Данилової
О.О.,

із секретарем судового засідання
Негрун І.О.,

з участю:

позивачки
ОСОБА_2., у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника
відповідачів ОСОБА_1переглянула рішення місцевого Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від 13
листопада 2006 року,
ухваленого по цивільній справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3та ОСОБА_4про відновлення водопостачання та стягнення
компенсації за моральну шкоду.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися у дане
судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими
сторони їх стверджували ,-

установила:

1 вересня 2006
року ОСОБА_1пред'явила зазначений позов.

Його
обґрунтовувала тим, що є власником кв. №
2 в у двоповерховому будинку АДРЕСА_1, а
ОСОБА_3. -квартири
№ 1.

Система опалення
й водопостачання будинку знаходиться у їх спільній власності.

Не дивлячись на
це, ще в лютому 2005 року
ОСОБА_1., який є батьком ОСОБА_3., навмисно самочинно пошкодив систему водопостачання, припинивши у такий.спосіб
постачання води до її помешкання.

Посилаючись на
протиправність дій названого відповідача, просила суд покласти на нього
обов'язок відновити водопостачання до її квартири, та компенсувати за його
рахунок моральні страждання, які вона переносила у зв'язку з необхідністю
повсякденно облаштовувати свій побут, обходячись мінімальною кількістю води, самотужки принесеною нею від сусідів.

Відповідач
просив у позові відмовити, оскільки у нього не було умислу позбавити позивачку
водопостачання. Він вимушений був демонтувати водопровід, через знаходження
його у непридатному для використання стані.

Рішенням
місцевого Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 листопада 2006 року позов
задоволено частково.

НаОСОБА_1.
покладено обов'язок відновити систему водопостачання будинку і з нього на
користь позивачки стягнуто 3
000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись
із таким процесуальним документом, представник відповідачів ОСОБА_1 його оскаржив й просив скасувати, оскільки, як на його
думку, суд дав неналежну оцінку зібраним по справі доказам та неправильно застосував норми матеріального права,
а саме, проігнорував надані ОСОБА_1. докази щодо вимушеності його дій по
демонтажу частини системи водопостачання.

Апеляційну
скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни, оскільки той постановив
його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір
таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, місцевий суд виходив з того,
що водопровід в будинку №
АДРЕСА_1є спільною власністю позивачки та ОСОБА_3., а тому,
відповідно до статей 355,
369 ЦК України, кожний із них має рівне право на володіння, користування та розпорядження ним. Ні один із них не має
права без згоди іншого вирішити долю системи водопостачання.

Не дотримуючись
виписаних положень, ОСОБА_1. у лютому 2005
року протиправно демонтував частину системи, позбавивши позивачку
водопостачання.

Від таких
протиправних дійОСОБА_1. та морально страждала, оскільки вимушена була
прикладати додаткових зусиль для організації свого життя та відстоювання права
на власність; систематично носити воду до своєї квартири, і це при тому, що є
людиною похилого віку.

Тому, відповідно
до статей 16, 1167 ЦК
України, ОСОБА_1. зобов'язаний відновити водопровід в будинку й відшкодувати
позивачці моральні страждання у розмірі 3
000 гривень.

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області
погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду 1 інстанції щодо
них і результату вирішення справи, вважає вірними, обгрунтованими й законними.

Так, з
матеріалів справи видно, що ОСОБА_2. та ОСОБА_3. є власниками окремих квартир в
двоповерховому, двоквартирному будинку №
АДРЕСА_1у м. Первомайську. Позивачці належить квартира № 2, а відповідачеві - № 1. Спільними для
обох квартир є системи водопостачання, водовідведення та опалення.

За такого,
відповідно до положень статей 355,
369 ЦК України, ст. 177 ЖК
України кожний з них повинен був узгоджувати свої дії з іншим у разі здійснення будь, яких дій, що могли привести до
пошкодження названих систем життєзабезпечення чи припинення належного
функціонування.

Проігнорувавши
таке, ОСОБА_1. навмисно, самочинно демонтував частину системи водопостачання
будинку, позбавивши людину похилого віку, якою є позивачка, можливості
користуватися водою із системи. Таким, він фактично спонукав ОСОБА_2. самотужки
вирішувати питання доставки води до її квартири, що розташована на другому
поверсі будинку; захищати порушене право в різних державних та судових
інстанціях. Від цих дій відповідача у позивачки погіршився стан здоров'я, вона
морально страждала.

Тому, відповідно
до ст. 16 та 1167 ЦК України, наОСОБА_1.
слід було покласти обов'язок відновити водопостачання до будинку й відшкодувати
задані ОСОБА_2. моральні страждання.

Оскільки цього ж
дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до твердження апелянта про відсутність у його діях умислу на вчинення протиправних дій щодо позивачки та її майна, то
воно не може бути взяте до уваги, оскільки
спростовуються доказами, що є у справі . Іншого він допустимими засобами
доказування не довів, а за ст. 60 ЦПК України, таке є обов'язком
сторони, яка посилається на певні обставини, як на підставу своїх вимог.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення місцевого Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області
від 13 листопада
2006 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двох
місяців може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного
Суду України.