Верховний Суд України
Апеляційний суд
Справа № 22-102 /07                                        Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„14" лютого 2007 року                                                                         м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Пільщик Л.В.

Суддів            Сапун
О.А.

Краснокутської О.М. При секретарі
Тахтаул О.М

розглянула у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від «03» жовтня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Державного об'єднання „Укрморпорт" про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення
грошових сум, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

В жовтні 2005 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Державного об'єднання „Укрморпорт" про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
винагороди за вислугу років, коштів за відпустку, відшкодування моральної
шкоди.

Зазначав, що з
травня 1985 року
працював ІНФОРМАЦІЯ_2 Бердянського торговельного порту. 19 січня 2004 року на підставі
наказу НОМЕР_1 він
звільнений з займаної посади в зв'язку з переходом на іншу роботу, а 03 лютого 2004 року був
призначений ІНФОРМАЦІЯ_1  Регіонального
представництва Державного об'єднання „Укрморпорт" в Азовському регіоні ( наказ НОМЕР_2 Державного
об'єднання „Укрморпорт" від 20
січня 2004 року,
трудовий договір строком на три роки ).
03 серпня 2005 року
його попередили, що через два місяці він буде звільнений з займаної посади за
скороченням штату. Наказом НОМЕР_3 його
звільнили з 11 лютого 2006 року по п. 1 статті 40 КЗпП України на
підставі наказу генерального директора ДО „Укрморпорт" від 26 травня 2005 року НОМЕР_4 „Про
затвердження структури та штатного розпису апарату ДО „Укрморпорт". Між
тим, в цьому наказі   взагалі  не
йшла   мова  про
скорочення  штатної  чисельності
Регіонального

2

представництва в Азовському регіоні
і, зокрема, його посади. Тому вважає, що його звільнення є надуманим і
незаконним. Просив поновити його на роботі на посаді директора Регіонального
представництва Державного об'єднання „Укрморпорт" в Азовському регіоні,
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку 344 грн. 57 коп. за кожний
робочий день, стягнути не нараховану та не виплачену винагороду за вислугу
років в розмірі 34160 грн.,
стягнути не нараховані та не виплачені кошти за відпустку кількістю 125 календарних днів
в сумі 43071 грн. 25 коп. Крім того,
незаконним звільненням йому заподіяна моральна шкода, оскільки це спричинило
моральні страждання, порушило нормальний уклад життя та стосунки з колегами,
тому просив також стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди -20000 грн.

В судовому засіданні
позивач уточнив свої позовні вимоги та просив при розрахунку компенсації
відпусток виходити із середньої зарплати за останні 12 місяців у
розмірі 354 грн. 20 коп. за
календарний день, а для розрахунку часу вимушеного прогулу виходити із
середньої зарплати за останні 2
місяці, яка складає 380
грн. 26 коп. за
календарний день.

Рішенням
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 жовтня 2006 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, вислухавши пояснення сторін, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з таких підстав.

Статтею 308 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно п. 1 статті 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на невизначений час, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником
підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом у разі зміни
в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації,
перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності
або штату працівників.

Судом з'ясовано,
що ОСОБА_1 на підставі наказу НОМЕР_2від 20 січня 2004 року був
призначений з 03 лютого 2004 року директором
Регіонального представництва Державного об'єднання „Укрморпорт"~в
Азовському регіоні, з ним був укладений трудовий договір (а. с. 11-16 т. 1,41-43 т. 2).

Регіональне
представництво було структурним підрозділом Державного об'єднання
„Укрморпорт", створено на підставі наказів об'єднання НОМЕР_5 від 19 січня 2004 року та НОМЕР_6від 05 лютого 2004 року (а. с. 15 т. 1,102-104 т. 2).

Статутом ДО
„Укрморпорт", Положенням про Регіональне представництво Державного
об'єднання „Укрморпорт" в Азовському регіоні передбачалось, що
Представництво створено з метою представлення інтересів Об'єднання, утримується
за рахунок коштів юридичної особи, відповідно та в межах затвердженого
Генеральним директором Об'єднання кошторису, ліквідується згідно наказу
Генерального директора Об'єднання (а. с. 22-26,31-39 т. 1, а. с. 32-38 т.2).

Об'єднанням 26 травня 2005 року та 29 червня 2005 року були видані
накази НОМЕР_4, НОМЕР_7 „Про
затвердження структури та штатного розпису апарату ДО „Укрморпорт" щодо
ліквідації Регіональних представництв, в тому числі і в Азовському регіоні (а. с. 9,47 т. 1, а. с.біт.2).

3

Факт ліквідації
представництва підтверджується матеріалами справи, в тому числі штатними
розкладами, з яких вбачається, що з травня 2005 року у структурі ДО „Укрморпорт" Регіональне
представництво в Азовському регіоні відсутнє, як і відсутня посада директора
представництва ( а. с. 47 т. 1, 104 т. 2 ). ОСОБА_1
був попереджений про звільнення, від пропозицій щодо переходу на іншу роботу
відмовився, про що свідчить акт від 06
жовтня 2005 року (а. с. 17-19,26 т. 1, а. с.100-106,119 т. 2).

Наказом НОМЕР_3 від 06 жовтня 2005 року ОСОБА_1 з 09 грудня 2005 року по 11 лютого 2006 року на підставі
поданої заяви було надано щорічну та додаткову відпустки із наступним
звільненням з 11 лютого 2006 року по п. 1 статті 40 КЗпП України.
Оскільки перебуваючи у відпустці позивач неодноразово хворів, про що були
надані листки непрацездатності, наказом НОМЕР_8 від 27 лютого 2006 року ОСОБА_1
термін відпусток продовжений на 28
календарних днів, з 12
лютого 2006 року по 12 березня 2006 року і змінено
доту звільнення з 11 лютого
на 12 березня 2006 року. При цьому
оплата наданих відпусток проведена у відповідності до п. п. 2,3 Порядку
обчислення середньої заробітної плати, який затверджений 08 лютого 1995 року Постановою
Кабінету Міністрів України №
100, оплата своєчасно перерахована платіжними дорученнями НОМЕР_9 від 07 жовтня 2005 року на суму 40336 грн. та НОМЕР_10 від 07 жовтня 2005 року на суму 8000 грн. (а. с 10,27-30 т.1, а. с. 23,24,27-31,130,162-170 т.2).

ВимогиОСОБА_1
щодо стягнення з ДО „Укрморпорт" несплаченої винагороди за вислугу років
також правильно залишені судом без задоволення, так як згідно пункту 2 додатку № 5 до Колективного
договору, укладеного між ДО „Укрморпорт" і первинною профспілковою
організацією об'єднання на 2003-2005
роки, джерелом фінансування надбавки за вислугу років визначено кошторис
об'єднання. А відповідно до наданих витягів з кошторисів ДО „Укрморпорт"
на 2004-2005 роки
фінансування винагород за вислугу років не передбачено.

ТвердженняОСОБА_1
про те, що при ліквідації Регіонального представництва в Азовському регіоні
відповідач перевищив свої повноваження не знайшли підтвердження при вирішенні
спору і спростовуються п. п. 3,4
статті 64 ГК
України, п. 5.1 Статуту
ДО „Укрморпорт", п. 8.1
Положення про Регіональне представництво ДО „Укрморпорт".

Більше того, з наданої позивачем у судовому засіданні апеляційного суду
копії

розпорядження Кабінету Міністрів України № 594-р від 30
листопада 2006 року
видно, що

на теперішній час ДО „Укрморпорт" не існує, а утворюється державний
концерн

„Укрморпорт", до складу якого входять державні підприємства ( порти ), які раніше

входили до складу ДО „Укрморпорт" ( а. с. 31-37
т. 1 ).                                            !

Суд першої
інстанції перевірив, чи додержані відповідачем під час розірвання трудового
договору з позивачем порядку звільнення працівників і встановив, що будь-яких
порушень законодавства про працю не допущено, тому дійшов обґрунтованого
висновку про безпідставність позовних вимогОСОБА_1 про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за
невикористану відпустку за час вимушеного прогулу, суми 45770 грн. 88 коп.,
недоплаченої при наданні відпусток, відшкодування моральної шкоди.

Доводи
апеляційної скарги спростовуються наданими по справі доказами та не дають
підстав для висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми
матеріального або процесуального права, що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315
ЦПК України, колегія судців, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

4

Рішення
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 жовтня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.