Справа № 22ц-312/07                                                         Головуючий
- 31                                                                      Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем
України

19 квітня 2007 року                                                                                                         м.
Луцьк

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді -
Расевича СІ.,

суддів Киці СІ., Осіпука В.В.,

при секретарі
Гордійчук І.В., розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
позовом Ковельської міської ради до ОСОБА_1про повернення самовільно зайнятої
земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за
апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1на рішення Ковельського міськрайонного
суду від 30 січня 2007 року.

Особи, які беруть участь у справі:
позивач - Ковельська
міська рада; представник позивача -
Куц Ірина Олександрівна; відповідач -
ОСОБА_1; представник відповідача -
ОСОБА_2.

Колегія суддів

встановила:

Рішенням
Ковельського міськрайонного суду від 30
січня 2007 року
позов задоволено. Постановлено зобов'язати ОСОБА_1. повернути Ковельській
міській раді самовільно зайняту земельну ділянку площею 392 м2 та усунути
перешкоди у користуванні Ковельською міською радою даною земельною ділянкою при
облаштуванні проїзду до запроектованого житлового масиву у кварталі № 15, розташованому між
вулицями Володи-мирською -
Княгині Ольги - 1-го
Травня в м. Ковелі. Стягнуто з відповідача на користь Ковельської міської
ради 51 грн.
судового збору та ЗО грн. оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати вказане судове рішення і постановити нове про відмову в
позові, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи. Вважає, що оскільки вона не займала спірну земельну
ділянку самовільно і позивачем не буде облаштовуватися проїзд між присадибними
ділянками № 7 і № 9 до житлового
масиву у кварталі № 15, розташованому
між вулицями Володи -мирською
- Княгині Ольги - 1-го Травня в м.
Ковелі, то підстав для повернення Ковельській міській раді спірної земельної
ділянки немає. Крім того, відповідач зазначає, що суд першої інстанції
безпідставно не залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет спору, громадян, у власності яких
знаходяться земельні ділянки у зазначеному масиві, а також неправомірно стягнув
з неї судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи.

2

Відповідач   ОСОБА_1.
та   її представник    ОСОБА_2.
апеляційну скаргу підтримують з наведених в ній підстав.

Представник
позивача Куц І.О.
апеляційну скаргу заперечує, вважає рішення Ковельського міськрайонного суду
законним і обґрунтованим.

Судом першої
інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка, площею 392 м2 належить до
земель загального користування населеного пункту, власником якої є позивач.
Відповідач користується цією земельною ділянкою самовільно, встановлена ним на
спірній земельній ділянці металева огорожа перешкоджає позивачу здійснювати
своє право власності, а тому вимоги позивача підлягають до повного задоволення.

Колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення
залишенню без змін виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.
2 ст. 83 Земельного
кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених
пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки
за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

За змістом ст. 60 Закону України
„Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності на
землю, яка відповідно до закону визначена як об'єкт права комунальної
власності, належить територіальним громадам.

Згідно пункту
„б" ст. 80 Земельного
кодексу України територіальні громади реалізують право на землі комунальної
власності безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Частиною 3 ст. 60 Закону України
„Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого
самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до
закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або
тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів,
що приватизуються та передаються у користування і оренду.

У відповідності
до ч. 1 ст. 10 Закону України
„Про місцеве самоврядування в Україні" органами місцевого самоврядування,
що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та
в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими законами, є сільські, селищні, міські ради.

Як передбачено
ст. 12 Земельного
кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема,
розпорядження землями територіальних громад.

Отже, власником
спірної земельної ділянки є територіальна громада міста Ковеля, інтереси якої
уповноважена представляти Ковельська міська рада як орган місцевого
самоврядування.

Відповідно до ч.
8 ст. 60 Закону України
„Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності
територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності
інших суб'єктів.

Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного
кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_1. встановила на спірній земельній ділянці, яка є об'єктом
права комунальної власності територіальної громади, металеву огорожу, чим
перешкоджає позивачу здійснювати надані йому

3

законом правомочності щодо володіння, користування та
розпорядження даною земельною ділянкою.

Згідно ст. 125 Земельного
кодексу України право власності та право постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою,
та його державної реєстрації, а право на оренду земельної ділянки - після укладення
договору оренди і державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки
до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Статтею 126 ЗК України
визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, право оренди
землі оформляється договором, якій реєструється відповідно до закону.

Відповідач
ОСОБА_1. не надала суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б
посвідчували її право власності, користування або оренди на спірну земельну
ділянку, а також встановлення її меж у натурі. Крім того, в судовому засіданні
вона пояснила, що жодного правовстановлюючого документа щодо спірної земельної
ділянки площею 392 м2 у неї
немає.

З врахуванням
наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що спірна
земельна ділянка самовільно зайнята відповідачем і наявна на цій земельній
ділянці металева огорожа, яка належить останньому, перешкоджає позивачу
користуватися цією земельною ділянкою.

Відповідно до
ст. 212 самовільно
зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного
користування ними.

Доводи апелянта
про те, що спірну земельну ділянку вона самовільно не займала, а отримала її
від попередніх землекористувачів і тривалий час користується нею, а тому набула
право на дану земельну ділянку, не заслуговують на увагу.

Згідно ст. 119 ЗК України
громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною
ділянкою протягом 15 років,
але не мають документів, які б свідчили про наявність у них права на цю
земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу
місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання
у користування.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_1. зверталася до Ковельської міської ради з
проханням надати їй спірну земельну ділянку у власність чи користування, але їй
було відмовлено.

Не можуть бути взяті до уваги і не
впливають на законність рішення суду першої інстанції посилання апелянта
ОСОБА_1. на те, що будівництво дороги між земельними ділянками № 7 та № 9 по вул. Княгині
Ольги проводитись не буде, а тому немає підстав для вилучення у неї земельної
ділянки, оскільки зі змісту ст. 149
ЗК України вбачається, що для суспільних та інших потреб за рішенням
органів державної влади та органів місцевого самоврядування можуть вилучатися
земельні ділянки, які надані у постійне користування із земель державної та
комунальної власності. В даному ж випадку спірна земельна ділянка підлягає
поверненню Ковельській міській раді як така, що самовільно зайнята
відповідачем.

Інші доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у рішенні.

Оскаржуване
рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права,
підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307,
308, 314 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

4

Апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_1відхилити, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області
від ЗО січня 2007 року в
даній справі залишити без змін, замінивши в резолютивній частині рішення цифри
і слова „30 (тридцять)
грн." та „51 (п'ятдесят
одну) грн." словами і цифрами „сім гривень 50 копійок" та „вісім гривень 50 копійок"
відповідно.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
/-/

Судді/-//-/

Оригіналу відповідає:

Суддя апеляційного суду                                                                                С.І.
Расевич