Справа 22-361/07                                 Головуючий у першій інстанції
Категорія - цивільна                             Мамонова
Доповідач - суддя Горобець
УХВАЛА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12
березня 2007 року АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого судді                         Бойко О.В..

Суддів:                                            Горобець
Т.В.,Квача М.О.

При секретарі                              Рачовій І.І.

З участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представника - ОСОБА_4, а також ОСОБА_2 та її представника

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2   на рішення Деснянського районного суду
М.Чернігова від 20
грудня 2006 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування
житловим приміщенням ,
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
вселення,

Встановив:

В апеляційній скарзі на рішення по
зазначеній цивільній справі ОСОБА_2 просить його скасувати, ухвалити нове
рішення ,
яким в задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до неї
відмовити, а її зустрічний позов про вселення задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання останньої такою, що втратила
право користування житловим приміщенням задоволено, а в задоволенні зустрічних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про вселення - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
посилається на порушення судом вимог ст. ст. 61,64,212,213 ЦПК України ,
ст. 156 ЖК України та ст.405 ЦК
України .
Також зазначає, що рішення ухвалене без врахування
положень п. 11
Пленуму Верховного суду України № 2 від. 12.04.1985
року зі змінами від 25.08.29998 року щодо обставин та доказів які підлягають врахуванню при вирішенні
позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим
приміщенням .

Апелянт ,крім
того , посилається на упереджений розгляд справи судом, не мотивованого
надання   переваги доказам позивачів та
ігнорування доказів, які були

надані нею. Вважає, що висновки суду щодо досліджуваних
обставин не відповідають встановленим фактам.

В судовому
засіданні ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали, посилаючись
на доводи апеляційної скарги та факти, викладені в позовній заяві, просять
скаргу задовольнити. ОСОБА_2 пояснила, що вона проживала постійно в будинку
позивачів, але періодично змушена була проживати також в сестри чи доньки за
іншою адресою, оскільки позивачі неправомірною поведінкою чинили їй перешкоди
проживати в цьому будинку.

ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу просили відхилити,
вважаючи   рішення суду першої інстанції
законним та обґрунтованим.

Вислухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційної скарги суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої
інстанції правильно встановлено факти та обставини і суть спірних правовідносин
сторін, а саме, що будинок АДРЕСА_1 є спільною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (
а.с. 10) Крім власників в
будинку зареєстрованою залишається бувша дружина позивача ОСОБА_1 -відповідачка ОСОБА_2, та їх повнолітні діти - ОСОБА_5
та ОСОБА_6 ( а.с.8) ОСОБА_2 з листопада 2004 року не проживає в цьому будинку без поважних причин, ( а.с. 13.)
Крім того , вона не сплачує
комунальних послуг та квартплати за проживання, чим порушує права позивачів, як
власників будинку.

Судом також
обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_2 весь час мала ключі від вхідних дверей
будинку, замки від вхідних дверей не змінювались. Факт чинення їй перешкод
проживанню в будинку в суді не доведено. З заявами до суду чи правоохоронних
органів про захист житлового права напротязі 2004-2006 років, тобто, до подачі позву до неї про визнання такою , що втратила право проживання, ОСОБА_2 не зверталась. Встановлене свідчить
про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 про порушення позивачами за первісним
позовом її житлових прав тобто, безпідставність вимог про вселення.

Доводи
апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду в зв"язку з
недоведеністю обставин, які мають значення для справи та які суд визнав
встановленими ,
а також з підстав невідповідності висновків суду
обставинам справи не конкретизовані, оскільки апелянт
не зазначає ,
які саме обставини суд безпідставно визнав встановленими,
і які конкретно висновки суду та яким конкретно обставинам ці висновки не
відповідають. В зв"язку з наведеним , відсутня
можливість більш конкретного аналізу цих доводів апеляційним судом, ніж в межах
апеляційної скарги.

Розглядаючи апеляційну
скаргу та перевіряючи законність рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених сторонами

в позовних заявах, апеляційний суд , виходячи з положень ст.З03 ЦПК України приходить
до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно , відповідно до положень глави 5 розділу 1 ЦПК України перевірив надані сторонами докази, обгрунтував мотиви прийняття
одних з них та відхилення інших, правильно встановив характер спірних
правовідносин та застосував закон, який регулює ці правовідносини.

Так, ст. 156 ЖК України передбачає в тому числі обов"язок членів сім"ї
власника брати участь по утриманню будинку, при будинкової території, ремонту.
Крім того, в разі відсутності угоди про безоплатне користування жилим
приміщенням колишнім членом сім"ї власника, останній повинен своєчасно
сплачувати квартирну плату та комунальні послуги, відповідно до ст. 162 ЖК України. Проте, судом було встановлене і це визнано відповідачкою за
первісним позовом, вона не сплачує ні квартплати чи комунальних послуг і не
несе витрат по утриманню будинку.

Припинення сімейних відносин з
власником будинку (
квартири) не позбавляє права користування займаним
приміщенням. Але, відповідно до ст. 405 ЦК України, член
сім"ї власника втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності
в ньому понад один рік, що і було встановлено судом.

Отже, доводи
апеляційної скарги не спростовують законності рішення, ухваленого по даній справі судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 308
ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, якщо
суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст..
301,303,304, 307, 308,315, 319 ЦПК України,
апеляційний суд-

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_2  відхилити. Рішення Деснянського районного
суду м. Чернігова   від 20 грудня 2006
року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців з моменту набрання законної сили.