Справа №-22-ц-1600/07 p.                                    Головуючий
трудові                                               Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 березня 2007 року судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого
судді - Міненкової Н.О.

Суддів -
Гальянової І.Г., Ларенка В.І.

При секретарі -
Набока О.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Московського районного суду  м. Харкова від 18 січня 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Відкритого акціонерного товариства „Автрамат", третіх осіб - ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про порушення трудових прав, поновлення на роботі, стягненні моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА

В березні 2006 року до суду звернувся ОСОБА_1. до відповідача
і просив поновити його на роботі на посаді майстра ділянки 1 групи СІП ,
скасувати наказ №-468 від 03.08.2005 року та стягнути у відшкодування моральної
шкоди 50000 грн. Просив поновити строк на звернення до суду з позовом, як
такий, що був пропущений з поважних причин.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що
відповідно до наказу від 05.10.2005 року його було звільнено з посади майстра
ділянки групи 1 СІП у зв'язку зі скороченням штатів. Вважає, що фактично його
посада не скорочена. Про скорочення штату його не було повідомлено за два
місяці і не враховано його переважне право на залишені на роботі. Вважає, що
підставою для звільнення став конфлікт, який виник між ним на начальником цеху.
Даний конфлікт та подальше звільнення негативно вплинули на його стан здоров'я,
він лікувався, а тому просив у відшкодування моральної шкоди стягнути 50000
грн.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував,
посилаючись на те, що звільнення позивача було проведено у відповідності до
норм діючого законодавства.

Представник третьої особи ОСОБА_2. та ОСОБА_3 проти
позову заперечували, посилаючись на законність звільнення позивача.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18
січня 2007 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено у зв'язку з тим,
що позивач пропустив строки звернення до суду за поновленням свого права, при
цьому, в мотивованій частині рішення суд зазначив на порушення трудового
законодавства при звільненні ОСОБА_1.

Не погодився з рішенням ОСОБА_1. й у апеляційній скарзі просить рішення скасувати і
постановити нове про задоволення його вимог, поновивши строк на звернення до
суду.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вислухавши сторони судова колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про поновлення
на роботі суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача з роботи
було проведено з порушенням трудового законодавства.

Судовим розглядом було встановлено, що ОСОБА_1. був прийнятий
на роботу до відповідача 11 лютого 2003 року слюсарем - інструментальником 5
розряду і з 01.08.2003 року переведений майстром у СІП ( а.с. 54).

03.08.2005 року відповідачем був виданий наказ №- 468
„Про зміну штатного розкладу", у зв'язку з необхідністю оптимізації
чисельності робітників було виключено зі штатного розкладу посаду майстра
ділянки 1 групи СІП з окладом 982,50 грн. (а.с.2).

Залучений до участі у справі у якості третьої особи
ОСОБА_3 підтвердив в судовому засіданні те, що він був прийнятий на посаду
майстра СІП влітку 2005 року і вже після його призначення в цеху була проведена
реорганізація шляхом злиття ділянок. Він працював на ділянці механічної
оснастки, а позивач на ділянці ливарної оснастки, які і були об'єднанні в
ділянку, яка стала називатися „ ділянка технологічної оснастки", де він і
працює після звільнення позивача.( а.с. 118).

Ці обставини в судовому засіданні були підтверджені також
і представником відповідача, яка зазначила, що ділянку яку очолював позивач до
звільнення на теперішній час очолює ОСОБА_3

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що відповідачем при звільнення ОСОБА_4 були порушені вимоги ст.. 42 КЗпП України, відповідно до якої при скороченні
чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва
і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш
високою кваліфікацією і продуктивності праці.

Судовим розглядом було встановлено, що позивач має
трудовий стаж за спеціальністю більше 40 років, у відповідача працював 2,5
років, його посада відповідала його освіті ( слюсар - інструментальник).
Допитані в судовому засіданні свідки - які працювали разом з позивачем
підтвердили високу кваліфікацію позивача при виконанні ним своїх обов'язків.
Так, свідок ОСОБА_5. зазначив, що він звернув увагу на те, що позивач мав вищу
кваліфікацію і останній завжди допомагав йому розібратися в роботі ( а.с. 60),
свідок ОСОБА_6. також підтвердив, що колектив ділянки, яку очолював позивач
заперечував проти його звільнення, збиралися підписи, але це не допомогло.
Свідок ОСОБА_7 також підтвердив те, що позивач професійно відносився до своєї
роботи. Вважає, що фактично роботу позивача став виконувати ОСОБА_3, який не
має тієї кваліфікації, що її мав позивач. ( а.с. 39). Свідки ОСОБА_6. та
ОСОБА_7. також підтвердили наявність конфлікту між позивачем та начальником
цеху ОСОБА_8

У відзиві на позовну заяву відповідач підтвердив, що за
час роботи претензій і зауважень до позивача не було, прогулів та зривів
виробництва він не допускав (ах. 21).

Представники відповідача не надали суду докази переважного права на
залишені на роботі робітника, який був прийнятий майстром СІП з випробувальним
строком на два місяці, тоді як позивач керував ділянкою 1 групи СІП 2,5 роки і
робітники цієї ділянки дали позитивну характеристику його роботи за цей період.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що з
даних відомостей щодо штатного розкладу працівників ВАТ „Автрамат" , який
був затверджений до наказу про скорочення штатів, на ділянках СІП було 7
штатних одиниць майстрів СІП, а після скорочення 6. Відповідно до наказу №- 468
від 03.08.2005 року майстер ділянки 1 групи зазначений з різними розмірами
посадового окладу. На ці обставини посилався і позивач у своїй заяві на ім'я
генерального директора ВАТ „Автрамат", вказуючи, що за зазначеним наказом
підлягала скороченню посада майстра СІП ділянки 1 групи з посадовим окладом
982,50 грн. яку він ніколи не займав ( а.с. 69,74, 145).

Питання
про переважне право на залишення на роботі відповідачем не обговорювалося. Не
знайшли оцінки на засіданні профспілкового комітету 3 жовтня 2005 року( на
засідання якого позивача не запросили) доводи робітників з ділянки на якій
позивач працював майстром про те, що вони вважали його діяльність позитивною і
такою, що йшла на користь виробництва.

Згідно до наказу №-558 від 05.10.2005 року ОСОБА_8 був
зобов'язаний забезпечити передачу основних засобів за участю комісії по
інвентаризації від майстра 1 групи ОСОБА_4
до майстра 1 групи ОСОБА_3 ( а.с.73). Між тим, згідно з

наказом №-263 від
18.07.2005 року ОСОБА_3 був прийнятий майстром ділянки механічної оснастки СІП
з випробувальним строком на два місяці ( а.с 75), має загальний стаж роботи з
1990 року, а тому переважного права перед позивачем на залишення на роботі не
мав.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідно
до виписки з протоколу №-48 від 4 серпня 2005 року ( а.с. 14) було
запропоновано на прохання трудового колективу у кількості 28 робітників
переглянути кандидатуру позивача, яка була визначена на звільнення за наказом
№-468 від 03.08.2005 року . Позивач підтвердив, що на засіданні цього цехового
профспілкового комітету він був присутній, а про засідання цехового комітету
профспілки 3 жовтня 2005 року його не повідомляли. ( а.с. 27).

ОСОБА_1.
звертався до КТС ВАТ „Автрамат" за вирішенням питання про порушення його
трудових прав. Відповідно до виписки з протоколу №-4 засідання комісії від 4
жовтня 2005 року за задоволення його заяви проголосували 3 члена комісії проти
- 4 і наказ №-468 від 03.08.2005 року був залишений без змін. (а.с. 3,4).

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що
звільнення позивача було проведено з порушенням трудового законодавства, що
знайшло своє підтвердження в матеріалах справи і не було оскаржене
відповідачем, але в позові відмовлено з причин пропуску позивачем строків
звернення до суду за захистом своїх прав.

Судова колегія не може погодитися з висновком суду про
відсутність поважних причин пропуску строків для звернення до суду передбачених
ст.233 КЗпП України.

ОСОБА_1. просив
поновити пропущений ним строк для звернення до суду, так як вважає, що
пропустив його з поважних причин. Позивач вказував, що, починаючи з липня 2005
роки, коли його повідомили про те, що прийнятий новий майстер і його буде
звільнено, він постійно знаходився у нервовому стані, у зв'язку з чим
загострились хронічні хвороби. Він постійно знаходився під наглядом лікарів,
які констатували дуже підвищений тиск, загострення виразки шлунку та
гіпертонічної хвороби.

Крім того, він так і не зміг зрозуміти, яка ж посада
майстра була скорочена.

Після звільнення йому стало відомо, що фактично на його
місце був прийнятий майстер ОСОБА_3, в лютому 2006 звільнився за власним
бажанням майстер ОСОБА_9. і на його місце був прийнятий інший робітник.

Згідно з наказом №-445/К від 05.10.05р. ОСОБА_1. був звільнений
за ст.40 п.1 КЗпП України 05.10.2005 року на підставі рішення цехкому. ( а.с.
28). В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що наказ про
звільнення був своєчасно доведений до відома позивача. В суді першої інстанції
він пояснював, що наказ і повідомлення про звільнення він не отримував.

В центрі зайнятості позивач зареєструвався в листопаді
2005 року. З 16 вересня по 30 вересня 2005 року знаходився на лікуванні з
діагнозом: язва дванадцятиперстної
кішки, гіпертонічний криз (а.с. 138 ).

Крім того, як вбачається з направлення міської лікарні
№-18 від 15 вересня 2005 року позивач направлявся на стаціонарне лікування в 2
- у міську лікарню, враховуючи наявність патології - гіпертонічної хвороби та
виразки шлунку (а.с.13). Стан здоров'я позивача підтверджується довідкою
цехового терапевта (а.с. 92), а також листом Харківського обласного центру
зайнятості (а.с. 142).

Враховуючи всі ці обставини, судова колегія вважає, що
існували поважні причини, які вплинули на те, що позивач звернувся до суду з
пропуском строку ( три місяці), а тому згідно зі ст. 243 КЗпП України цей строк
підлягає поновленню.

Справа розглядалась в суді більше 10 місяців не з вини
позивача, який був присутнім на всіх судових засіданнях, давав пояснення,
подавав докази. Відкладення

слухання
справи мало місце у зв'язку з неявкою в судове засідання представників
відповідача, знаходження їх у відпустці. (а.с. 96, 98,100).

Враховуючи ті обставини, що звільнення позивача було
проведене з порушеннями трудового законодавства, його стан здоров'я на період
звільнення та після звільнення, судова колегія вважає, що строк для звернення
до суду з позовом був пропущений ним з поважних причин, а тому підлягає
поновленню, а позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без
законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі,
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення по поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.
Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату
середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки про середню заробітну плату №-880
від 20 жовтня 2006 року ( а.с.91) середній заробіток позивача за останні два
місяці перед звільнення склав 622,03 грн. Позивач був звільнений з 5 жовтня
2005 року. Стягненню підлягає середній заробіток за період з дня звільнення - 5
жовтня 2005 року по день постановления рішення суду - 29 березня 2007 року за
17 місяців вимушеного прогулу . (Заробіток за два місяці перед звільненням
серпень - 805,86, вересень 438,80 = 1244,06: 2= 622,03 X 17=10579,10
грн.

В період з листопада 2005 року по жовтень 2006 року
отримав допомогу в центрі зайнятості в сумі 5131,04 грн.

Крім того, судова колегія вважає, що підлягають
частковому задоволенню позовні вимоги в частині стягнення суми у відшкодування
моральної шкоди.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди передбачено ст. 237-1 КЗпП України. Судовим розглядом було
встановлено, що звільнення позивача було проведено з порушенням законодавства.
В судовому засіданні позивачем було доведено, що порушення його законних прав
при звільненні призвели до моральних страждань, до загострення хвороб, до
втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від позивача додаткових зусиль
для організації свого життя. Після звільнення позивач часто хворів, звернувся
до центру зайнятості, де отримував допомогу по безробіттю, мав намір працевлаштуватися
, але із - за загострення хвороби не міг знайти роботу.

Судова колегія вважає, що у відшкодування моральної шкоди
необхідно стягнути 1000 грн. на користь позивача.

Керуючись   ст.ст.
40-1,    42,    233,235,237-1    КЗпП
України,    ст.ст. 303, 304, 307,
309, 313, 317,319 ЦПК України судова колегія,

ВИРІШИЛА

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення
Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2007 року скасувати.

Поновити ОСОБА_1 строк на
звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково. Поновити ОСОБА_1 на
посаді майстра СІП ВАТ „Автрамат".

Стягнути
з ВАТ „Автрамат" на користь ОСОБА_1 10579
грн. 10 коп. ( десять тисяч п'ятсот сімдесят дев'ять грн. 10 коп.) середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути
з ВАТ „Автрамат" судовий збір 105 грн. та 30 грн. витрат, пов'язаних з
інформаційно - технічним забезпеченням розгляду справи на користь держави.

Рішення набирає законної сили негайно та може бути
оскаржене протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо
до Верховного Суду України.