Справа №2-3313/07 РІШЕННЯ
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Граніна В. Л.
секретаря судового
засідання Бєляєвої В.М.
розглянувши у судовому засіданні позовні заяви ОСОБА_1 до Приватного
Підприємства „Пивзавод №2"
про усунення перешкод в користуванні власністю,
Позивач звернувся до суду з
позовами про усунення перешкод в користуванні власніс­тю, мотивуючи свої
позовні вимоги наступними доводами.
року між позивачем та відповідачем був здійснений правочин у ви­гляді
договору купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1, яке складається
з літ. „Г": 1-підсобне, 2-битовка, 3,7-коридори, 4-туалет,5-кладовка,6-котельна,8-насосна, та літ. „К": 1-вагова, навіс
літ. „К1", загальною площею 362,4
кв.м. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2 (бланк ВЕС №326448), зареєстрований в
єдиному державному реєстрі правочинів №1714413.
Також 23 листопада 2006 року між
позивачем та відповідачем був здійснений правочин у вигляді договору
купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1, та яке
складається з літ. „А2 ,літ.„А3 , літ.„А4
договір посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2 (бланк ВЕС №326971), зареєстрований в
єдиному державному реєстрі правочинів №1737629.
діючого законодавства позивач, своєчасно, здійснив реєстрацію пра­ва власності
на нерухоме майно, про що КП „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості" надало витяг від 21.11.2006 року № 12584607 та витяг 30.11.2006 року № 12709703.
Свої зобов'язання згідно договорів
купівлі-продажу позивач виконав у повному обсязі, вартість нерухомого майна
була сплачена в повному обсязі до укладення договору.
відповідач не здійснив дії які необхідні для повного виконання договорів
купівлі-продажу, що виражається у тому, що окремі частини нерухомого майна, які
мають бути передані та звільненні відповідачем до теперішнього часу займані
позивача така ситуація є незаконною, та суперечить п. 6 договорів
купівлі-продажу, де зазначено, що представник продавця гарантує то, що
приміщення вільні, ніяких сервітутів та інших обмежень у їх відношенні не має,
відносно неї не укладено будь-яких дого­ворів з відчуження чи щодо користування
здійснити прибирання приміщень та вселення було встановлено, що там зна­ходиться
майно третіх осіб. На усний запит позивача, відповідач надав відповідь, що це
майно орендарів, але де вони він не знає, у зв'язку з тим, що вони розірвали з
ними договір оренди шість місяців потому.
цього, позивач звертається з позовними вимогами про визнання його права, як
добросовісного набувача не перешкоджати йому в користуванні своєю власністю, та
зо­бов'язання відповідача не перешкоджати в реалізації цього права власності на
нерухоме майно, яке складається з літ. „Г": 1-підсобне, 2-битовка,
3,7-коридори, 4-туалет,5-кладовка,6-котельна,8-насосна, та літ. „К":
1-вагова, навіс літ. „К1", загальною площею 362,4 кв.м., літ. „А2 ,літ.„А3 , літ.„А4
У судовому засідання представник
відповідача позов визнав в повному обсязі, пояс­нив при цьому, що дійсно, у
приміщеннях, які були предметом договору купівлі-продажу від 14.11.2006 року, дійсно є майно третіх осіб, яких вони в цей час
розшукують для повернення майнових цінностей.
Відповідно до ч. 4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього же Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі ви­знання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про за­доволення позов.
Заслухавши сторони, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача
обґрунтовані, та підлягають задоволенню за наступних підстав.
Нерухоме майно, яке складається з літ. „Г": 1-підсобне, 2-битовка, 3,7-коридори, 4-туалет,5-кладовка,6-котельна,8-насосна, та літ. „К":
1-вагова, навіс літ. „К1", на підставі догово­ру купівлі-продажу від 14 листопада 2006 року, Приватне Підприємство „Пивзавод №2" про­дав, а позивач - ОСОБА_1 купив майновий комплекс загальною площею 362,4 кв. м розташоване за адресою АДРЕСА_1, та нерухоме майно, яке скла­дається з літ. „А2 ,літ.„А3 , літ.„А4 .", на підставі договору купівлі-продажу
листопада 2006 року, Приватне Підприємство
„Пивзавод №2" продав, а позивач - ОСОБА_1 купив майновий комплекс, який
розташований за адресою АДРЕСА_1. По твердженню сторін зазначене
нерухоме майно було передано позивачеві.
Вказаний майновий комплекс на праві приватної власності зареєстрований за
позивачем в КП „Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості", що під­тверджується
витягами від 21.11.2006 року № 12584607 та від 30.11.2006 року № 12709703.
Право власності - це врегульовані законом суспільні
відносини щодо володіння, корис­тування і розпорядження майном. Власник на свій
розсуд володіє, користується і розпоряджа­ється належним йому майном та може
вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення
і не були поєднанні з позбавленням володіння.
є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його дійсненні. Особа
може бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у випадках, і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник
володіє, користується, розпоряд­жається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник
майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження своїм майном.
Розглядаючи справу, суд встановив, що позивач був позбавлений можливості
користува­тися придбаним ним майном, що своїми
діями відповідач порушує суб'єктивно матеріальне право позивача у зв'язку з тим, що нерухоме майно, яке за договорами від 14.11.2006 року є приватною власністю позивача до
теперішнього часу не передано в повному обсязі, незважаючи на той факт, що розрахунок був здійснений в повному
обсязі до укладання нотаріальних угод; відповідач неправомірно володіє
нерухомим майном та перешкоджає позивачу у здійснені пра-вомочностей
Визнання відповідачем пред'явлення позовів не суперечить закону, не порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб.
На підставі ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ст. 330 Цивільного кодексу України, якщо
майно за плату придбане в особи, яка не мала права
його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від
набувача лише в разі, коли майно загубле­не власником
або особою, якій майно було передано власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом
Як з'ясовано судом, вказані підстави відсутні. Відповідач був власником на
час здійс­нення правочину у вигляді
купівлі-продажу нерухомого майна та мав право здійснювати відчу­ження
Стаття 388 Цивільного кодексу України дає вичерпний перелік підстав,
згідно яких мож­на вважати набувача добросовісним.
Виходячи зі ст. 388 ЦК України, недобросовісним є такий набувач, який знав або повинен був знати, що відчужував,
у якого він отримав майно, не має право його відчужувати.
Як слід з вище наведеного, позивач на думку суду, є добросовісним набувачем
права власності у встановленому законом порядку на
нерухоме майно, і згідно чинного законодавства та матеріалів справи відчуження майна було здійснено з дотриманням діючого
законодавства належним чином.
На підставі ст. 48 Закону України "Про
власність" власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків, згідно зі ст.50
Закону України „Про власність" має право вимагати
повернення свого майна з чужого незаконного володіння.
Захист права власності здійснюється
судом.
Позивач, як добросовісний набувач права власності на вищеназване нерухоме
майно, має право у випадку порушення його
права іншими особами, звернутись до суду к ним, в тому числі і тоді, коли вони
незаконно користуються його власністю. К іншим особам крім відповідача по­зивач
такі вимоги не заявляв, а суд за межі заявлених позивних вимог вийти не може.
Керуючись ст.ст. 10,11,60,130,
174 ЦПК України, ст.ст.11,15, 16, 319,
321,325, 328, 330, 334,386, 387,388, 391 ЦК України, ст., ст. 4,48,50 Закону України „Про власність",
суд -
Позовні заяви ОСОБА_1 задовольнити
Зобов'язати позивача - Приватне Підприємство „Пивзавод №2" не перешкоджати в кори­стуванні добросовісним набувачем ОСОБА_1 у відношенні нерухомого майна, право власності на яке набуто останнім згідно
договорів купівлі-продажу від 14.11.2006 року та від 23.11.2006 року, яке складається з літ. „Г": 1-підсобне,
2-битовка, 3,7-коридори, 4-туалет,5-кладовка,6-котельна,8-насосна,
та літ. „К": 1-вагова, навіс літ. „К1", літ. „А2 ,літ.„А3
, літ.„А4 та розташоване за адресою АДРЕСА_1.
Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційному суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішен­ня заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скар­ги.