УХВАЛА Іменем    України

07
березня 2007 року
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді Шестакової Н.В. Суддів: Кателіна В.П. Філатової
Є.В. при секретарі Іванові O.K.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Таврида-Агро» про стягнення матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на рішення Бахчисарайського районного суду від 09 листопада 2006
року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2006 року ОСОБА_1 звернулася з позовом
до ТОВ «Таврида-Агро» і ЗАТ агрофірма „Таврида" про
стягнення матеріальної та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
вона є власником земельної долі (паю), виділеної в натурі на полі № 460 в межах, що
знаходиться на території Тінистівської сільської ради, на підставі державного
акту на право власності на земельну ділянку серії KM № 019229 від 27 червня 2006 року. Восени 2005 року відповідачі
ЗАТ агрофірма «Таврида» та ТОВ «Таврида-Агро» незаконно провели збір врожаю
винограду з належної їй ділянки, чим спричинили матеріальні збитки на суму
5000грн., оскільки власники земельних ділянок мають право власності на
багаторічні насадження і вироблену сільськогосподарську продукцію на підставі
ст.ст. 79, 90 ЗК
України.

Пізніше
позивачка уточнила позов, підтримавши вимоги до одного відповідача ТОВ «Таврида-Агро»,
і просила стягнути з нього матеріальні збитки у сумі 5100грн. та у відшкодування
спричиненої моральної шкоди 2000
грн.

Рішенням суду у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній
скарзі представник ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що судом першої
інстанції не дана належна правова оцінка всім наданим доказам, що призвело до
ухвалення незаконного та необгрунтованого
рішення, а саме, не прийнято до уваги акт узгодження довгострокових
межових знаків земельної ділянки (паю) позивачки, з якого вбачається, що земельний пай ще до збору врожаю був винесений
в натурі з установленням межових знаків
у   присутності   посадових
осіб   виконавчої   влади
Бахчисарайського   району.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши
доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Справа №22-ц-925/2007р.                                          Головуючий в 1 інстанції   Позняк О.М..

Доповідач Шестакова Н.В.

Відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, суд виходив з їх необґрунтованості та відсутності у
позивача права власності на врожай і відповідно збитків у вигляді вартості не
отриманого врожаю, зазначивши, що в матеріалах справи відсутні докази отримання
позивачем державного акту із встановленням меж земельної ділянки в натурі на
місцевості; до отримання цього акту і до встановлення меж земельної ділянки
використання її забороняється. Колегія суддів погоджується з висновками суду.

Відповідно до
вимог ст.125 ЗК
України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її
власником документу, що посвідчує право власності на землю та після його
державної реєстрації.

Як встановлено судом першої інстанції, 09 грудня 1996 року позивачкою отримано сертифікат
на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1 у розмірі 2.86
умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі (на місцевості). 27 червня 2006 року на ім'я
позивачки оформлено державний акт на право власності на землю серії КM № 019229 на земельну
ділянку площею 2.6877 га на
території Тінистівської сільської ради Бахчисарайського району АРК.

Належних та достовірних доказів про виділення земельної частки (паю) в
натурі на місцевості та ведення на земельній ділянці сільськогосподарських
робіт у 2005 році по
вирощуванню винограду позивачкою не надано.

Не можуть бути
взяти до уваги й доводи апелянта про порушення його права власності та
спричинення збитків господарською діяльністю з боку відповідача на земельній
ділянці після закінчення строку договору оренди її земельного паю, оскільки
суду на надано доказів безпідставного користування відповідачем її земельним
паєм чи земельною ділянкою у час виникнення спірних правовідносин. До того ж на
період 2005 року
позивачка не була власником земельної ділянки, а користувалася тільки земельним
паєм, тому не мала права вимагати захисту прав власника земельної ділянки,
передбачених ст. 90 ЗК
України.

Із аналізу
правових положень Земельного кодексу України сертифікат на земельну частку
(пай) посвідчує по суті майнове право і не надає особі права власника земельної
ділянки. Виходячи з наведеного, не можуть бути прийняті до уваги доводи
апеляційної скарги про те, що закон не містить визначення земельної частки
(паю), тому земельна частка може розглядатися як земельна ділянка, у тому
числі, використовуватися до одержання особою державного акту на право власності
на земельну ділянку.

Колегія суддів вважає, що суд в межах заявлених вимог повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, наданим
сторонами, та постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч.
1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення без змін, якщо
суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись   ст.ст.303,307,308   Цивільного
процесуального   кодексу   України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бахчисарайського районного суду від 09 листопада 2006 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
проголошення.