РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2007 року                                                             м.
Івано-Франківськ

Колегія судців
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючого              Горблянського
Я.Д.,

суддів:                        Бідочко
Н.П., Соколовського В.М.,

секретаря                   Пилипчук
Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного
суду від 15 січня 2007 року,

з участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, -

встановила:

В червні 2006 року ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,
завданої викраденням автомобіля з платної автостоянки та стягнення моральної
шкоди.

Свої вимоги
позивач мотивував тим, що 13.02.2006
року він залишив на автомобільній стоянці, що належить відповідачу,
автомобіль марки ВАЗ-21150, 2006
року випуску, транзитний номер НОМЕР_1, який
придбав 10.02.2006 року, на
зберігання.

Автомобіль, як і
в попередніх випадках, було занесено в журнал, а також ним було оплачено гроші
в сумі три гривні за зберігання автомобіля. Оскільки чек про оплату йому був
непотрібний, то він і не настоював, щоб сторож видав йому чек. Однак, того ж
дня вечором, він виявив, що на стоянці автомобіль відсутній і повідомив про це сторожа,
який говорив, що не знає де подівся з автостоянки автомобіль. Згодом на стоянку
приїхав відповідач, власник автостоянки, і забравши журнали разом з сторожем
ОСОБА_5 кудись поїхав. Через деякий час вони повернулися і виявилося, що запис
про те, що автомобіль в той день було здано для зберігання на стоянку
відсутній.

Оскільки
відповідно до п. 27 Правил
зберігання транспортних засобів на автостоянках та відповідно до Закону України
„Про захист прав споживачів" автостоянки гарантують схоронність транспортних
засобів, прийнятих на зберігання. А у разі їх зникнення, розкомплектування чи
пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому
законодавством порядку, то просив постановити рішення, яким стягнути з
відповідача, власника автостоянки, 43680
грн. матеріальної та 40
тис. грн. моральної шкоди.

Рішенням
Галицького районного суду від 15.01.2007
року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

На дане рішення
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення ухвалено
з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм
процесуального права. Судом порушено процедуру ухвалення рішення.

Розгляд справи
завершено 12.01.2007р., а суд всупереч ст. 195 ЦПК України не вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення
рішення, проголосивши його тільки 15.01.2007р. В рішенні суду нечітко викладені
заперечення та перекручено пояснення

Справа № 22-ц-352/2007р.                                           Головуючий
у І інстанції Клюба В.В.

Категорія
43                                                                   Доповідач
Горблянський Я.Д.

2

позивача і допитаних осіб. Рішення суду ґрунтується на
тому, що він не представив чек (квитанцію) про оплату за стоянку. Однак, ряд
свідків пояснили, що працівники автостоянки не завжди після оплати видавали
квитанції і не завжди робили відповідні записи у журналі обліку транспортних
засобів. Ці обставини підтвердив відповідач в протоколі допиту свідка по
кримінальній справі, зокрема він допускав, що сторож автостоянки не записав в
журналі в'їзд автомобіля позивача, а отримані гроші в сумі три гривні забрав
собі, не видавши при цьому чек. Однак, після подачі ним позову до суду
відповідач змінив свої покази. Матеріалами кримінальної справи зафіксовано, що
автомобіль було залишено на автостоянці. Судом не звернуто увагу на те, що
сторож двічі допитувався слідчим, де пояснював, що біля 23 год. позивачем було
виявлено відсутність автомобіля на автостоянці і що відповідач, дізнавшись про
викрадення автомобіля, вирвав сторінки з журналу обліку автомобілів і наказав
сторожу ОСОБА_5 переписати півтора сторінки без внесення і фіксації його
автомобіля.

Суд не
обґрунтував у рішенні, чому ним взято до уваги одні докази і відкинуто інші.
Просить дане рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Апелянт ОСОБА_1
та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу, просять рішення суду
першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача
43680 грн.
вартості викраденого автомобіля та 40
тис. грн. моральної шкоди, а також витрати по справі.

Представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4
апеляційну скаргу не визнав та пояснив, що позивач не зміг довести факт
викрадення автомобіля з автостоянки, а тому просить апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши
матеріали справи, оцінивши зібрані докази, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з
ухваленням нового рішення.

Колегією суддів
встановлено, що 10.02.2006
року позивач ОСОБА_1 придбав автомобіль марки ВАЗ-21150,2006 року випуску,
вартістю 43680 грн.

13.02.2006 року біля 18
год. 30 хв. позивач залишив вказаний автомобіль на платній
стоянці, яка належить відповідачу і знаходиться в м. Бурштин по вул. Калуській,
14. Однак,
працівник автостоянки ОСОБА_5 чек позивачу про оплату за зберігання автомобіля
не видав. В журналі обліку транспортних засобів запис про прийняття вказаного
автомобіля на зберігання відсутній. Під час розгляду справи в суді першої
інстанції було встановлено, що працівники автостоянки не завжди записували
автомобілі, які приймали на зберігання, в журнал обліку транспортних засобів та
не видавали чеки, що вбачається із оглянутих книги обліку розрахункових
операцій та журналу обліку транспортних засобів, а також показів свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Факт викрадення
автомобіля позивача з автостоянки також підтверджується показами свідка
ОСОБА_5, даними ним працівникам міліції (а.с. 102-105), а також постановою слідчого Галицького РВ УМВС про
порушення кримінальної справи за ст. 289
ч. 2 КК
України.

Колегія суддів
вважає, що здобутих доказів достатньо для того, щоб задовольнити позов позивача
ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на його користь вартість викраденого
автомобіля.

Вини позивача в
тому, що при прийнятті автомобілів на зберігання працівниками автостоянки
порушувалися п.п. 11;
12; 13; 21 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках,
колегія суддів не вбачає.

Відповідно
до п. 27 даних
Правил, автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів прийнятих на
зберігання згідно з цими правилами, а у разі їх зникнення, розкомплектувавші чи
пошкодження під час зберігання, несуть відповідальність у встановленому законом
порядку. Тому на користь позивача слід стягнути вартість викраденого автомобіля,
тобто 43680 грн.
Оскільки в зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків працівником
автостоянки ОСОБА_5, який

3

перебуває у трудових відносинах з
відповідачем, з автостоянки було викрадено автомобіль позивача, то відповідно
до ст. 1172 ЦК України
шкоду повинен відшкодувати відповідач.

Колегія суддів
вважає, що позивачу викраденням автомобіля була завдана і моральна шкода, яка
виразилась у перенесенні нервового стресу, переживаннях та душевних
стражданнях, а також завданих йому незручностях. Тому з відповідача на користь
позивача слід стягнути чотири тисячі гривень моральної шкоди, а також судові
витрати по справі.

На підставі ст.
ст. 1166, 1167, 1172 ЦК України,
п. 27 „Правил
зберігання транспортних засобів на автостоянках" та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Галицького районного суду від 15.01.2007
року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_3 вартість викраденого з автостоянки автомобіля ВАЗ-21150 в розмірі 43680 грн., чотири
тисячі гривень моральної шкоди та 30
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а також судовий збір на
користь держави в розмірі 445
грн. 30 коп.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.