№ 2-121/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ               УКРАЇНИ

19 грудня  2007 року Іллічівський
райсуд м. Маріуполя Донецької області у складі :головуючого судді Кашицької
С.А., при секретарі Гірман І.Г., за участю
адвокатів :  ОСОБА_4, ОСОБА_5
,  розглянувши   у вiдкритому судовому засiданнi  цивiльну справу  за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах
своїх неповнолітніх дітей  - ОСОБА_6,
ОСОБА_7, 3-особи -   Приватний нотаріус
Маріупольського міського нотаріального округу
ОСОБА_8, БТІ м. Маріуполя   про
розділ майна подружжя , визнання недійсним договору купівлі -  продажу
жилого будинку та  визнання права
власності на будинок , стягнення моральної шкоди  та виселення
,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду
Іллічівського району м.Маріуполя з позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх
неповнолітніх дітей  - ОСОБА_6, ОСОБА_7,
3-особи -   Приватний нотаріус Маріупольського
міського нотаріального округу  ОСОБА_8,
БТІ м. Маріуполя   про розділ майна
подружжя , визнання недійсним договору купівлі -  продажу
жилого будинку та  визнання права
власності на будинок , стягнення моральної шкоди  та виселення
. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав , що  з відповідачкой  ОСОБА_2 він знаходився в зареєстрованому
шлюбі з 28.04.1990 року , який був розірваний 04.09.1998 року .Але після розірвання
шлюбу воно поновили сімейні стосунки  та
вони  продовжували проживати однією
сім»єю  з відповідачкой  ОСОБА_2 до 21.12.2004 року , виховували сина
,  та вели спільне господарство. На
теперішній час і він і відповідачка ОСОБА_2
мають інші сім»ї . У зв»язку з припиненням їх сімейних стосунків виник
спір про розділ майна між ними.  Так
,в  період спільного  життя
під час  шлюбу  та за сумісні кошти  вони 24.12.1997 року придбали  жилий будинок АДРЕСА_1 в сел.Каменськ в
м.Маріуполі. Дана угода була оформлена
на підставі біржевого контракту №18881 та будинок був зареєстрований на ім.»я
віжповідачкі  ОСОБА_2 Даний житловий
будинок складається  з 3-х кімнат ,
коридора , кухні , кладовій  , ванной  а також надвірних прибудов. Згідно ст.60 СК
України - майно , яке придбане подружжям в період шлюбу  , належить
дружині та чоловіку на праві загальної
сумісної власності. А  згідно
ст.71 СК України -майно , яке є об»єктом
права  загальної сумісної
власності , може бути розділено між подружжям в натурі. Крім даного
домоволодіння  , нами ,  в період
спільного життя  був придбаний
товар  на суму 247850 грн. , який
знаходився на реалізації  в магазині «Мір
шкіри» , який розташований на території Центрального ринку м.Маріуполя. Договір
аренди магазину був оформлений на його ім.»я .
Вказаний товар 18.01.2005 року відповідачка ОСОБА_2  без його згоди та відома  вивезла
та реалізувала. Крім того ,  ними
також був придбаний та  переобладнаний торговельний
павільон , який розташований в сел..Каменськ
по АДРЕСА_1 в м.Маріуполі. Договір аренди  земельної ділянки  під торговельний павільон  був оформлений на відповідачку , що
підтверджується довідкой управління земельних ресурсів. Згідно ст.70 СК
України  він має право на 12 частку  вартості товару  на суму -123925 грн., а також на 12 частку
вартості торговельного павільону.  Крім
того , 12.01.2007 року , відповідачка ОСОБА_2
надала до суду  ксерокопію
договору купівлі-продажу ,  із якого йому
стало відомо , що 30.08.2005 року  вона
продала спірний будинок АДРЕСА_1 в се.л Каменськ в м.Маріуполі  відподачкі по справі - ОСОБА_3 та її
неповнолітнім дітям.  Даний договір був
посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8.
Тому він  доповнив свої  позовні вимоги та вважає , що  договір купівлі-продажу домоволодіння
АДРЕСА_1 в сел.Каменськ в м.Маріуполі   ,
посвідчений 30.08.2005 року  є недійсним  , тому що він не давав своєї згоди на продаж
будинку  та йому не було відомо про
укладення відповідачкой ОСОБА_2 даної угоди
по відчуженню даного спірного
будинку . Тому він вважає , що даний договір купівлі-продажу спірного
будинку не відповідає вимогам закону  і підлягає
визнанню недійсним . Крім того , укладенням даної  угоди купівлі-продажу спірного будинку ,  йому
заподіяна  моральна шкода, яку він
оцінює в 10000 грн. , яка виражається в тому , що в нього немає житла ,  та на його утриманні знаходиться   неповнолітній син  , який проживає разом з ним  і вони вимушені проживати на  квартирах , які вони знімають. Таким чином ,  він не має у власності свого житла  , крім даного спірного будинку , а у
відповідності з висновком судової технічної експертизи  провести розділ спірного будинку в натурі на
дві частини  неможливо , то він змінив
свої позовні вимоги та  вказав , що  із договору купівлі-продажу  спірного будинку  від 30.08.05 року  вбачається , що  будинок був проданий за 17976 грн. Він вважає
, що 12 частка спірного будинку належить йому як чоловіку , а іншу його
половину він бажає придбати  за 8988 грн
, за суму , вказану в договорі купівлі-продажу , тому що при продажі будинку
були порушені не тільки його права   ,
як  власника  загальної спільної власності , але і його
право  переважної  купівлі частки у праві спільної часткової
власності  згідно ст.362 ЦК України. Тому
він вважає , що на нього повині бути переведені права покупця за договором
купівлі-продажу  від 30.08.05 року. І
тому він просить суд     визнати
недійсним  договір
купівлі-продажу  жилого будинку АДРЕСА_2
в сел..Каменськ в  м.Маріуполі ,
укладений 30.08.2005 року  між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, яка діяла  в своїх інтересах та
інтересах своїх неповнолітніх дітей  -
ОСОБА_6, ОСОБА_7, посвідчений  Приватним
нотаріусом  Маріупольського міського
нотаріального  округу Донецької області
ОСОБА_8.  ,    визнати
за ним право власності на  весь
будинок  АДРЕСА_2 в сел..Каменськ в  м.Маріуполі ,
перевівши за ним право власності на весь спірний будинок та  перевівши на нього  права та обов»язки покупця за договором
купівлі-продажу  від 30.08.2005 року в
12 його частки , визнав за ним право власності на 2-гу  його частку як за чоловіком  , стягнути
з ОСОБА_2 моральну  шкоду в
розмірі -10000 грн , заподіяну йому внаслідок укладення незаконної угоди ,  та у зв»язку з визнанням недійсною угоди  ,
виселити  ОСОБА_3 та членів її
сім»ї - її неповнолітніх  троїх
дітей  із жилого  будинку
АДРЕСА_2 в сел..Каменськ в
м.Маріуполі без надання їм  іншого
житлового приміщення ,  визнати за  ним
право власності на 12 частку торговельного павільону  / без номеру/ по вул.. Першотравнева в
сел..Каменськ в м.Маріуполі  та  стягнути
з ОСОБА_2 на його користь  грошову
компенсацію вартості 12 частки даного павільону  в розмірі 16352 грн , згідно висновку
судово-технічної експертизи,
виділив   весь  павільон
в натурі ОСОБА_2,  визнати  за ним
право власності на 12 частку товара по інвентаризаційній книзі ,який
знаходився на зберіганні в крамниці «Мир шкіри «на території Центрального
ринку  та був вивезений відповідачкой
ОСОБА_2 та стягнути з відповідачкі на його користь  вартість 12 частки даного товару у розмірі-  123925 гривен   , залишив товар відповідачці. В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав свої позовні вимоги та просив суд
їх задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні пояснив , що вони після
одруження з відповідачкой ОСОБА_2
приватизували квартиру  бабусі ОСОБА_2  по вул..АДРЕСА_2 в м. Маріуполі  , це було взимку , він  на той час з 1993 по 1995 рік  працював на станції технічного обслуговування
, а також на ринку. А потім бабуся ОСОБА_2
оформила договор дарування даної квартири на ім.»я своєї онуки - його дружини.   Потім
у квартирі АДРЕСА_2  була
крадіжка  товару на суму більш ніж 4 тис.
доларів  , який був взятий ними під
реалізацію . У зв»язку з цим вони продали квартиру приблизно в жовтні-листопаді
1997 року  , щоб погасити борг за цій
товар. При  оформленні договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 він не був присутній  , він знаходився в машині і  гроші за продаж квартири отримала
відповідачка ОСОБА_2  в сумі -3300
доларів. А потім вони знову  назбирали
гроші та придбали будинок  в 1997 р. Це
були гроші , які він заробляв  на роботі
, а потім вони продали автомобіль та здійснювали за ці гроші ремонт  в будинку. Він працював на станції технічного
обслуговування ,  вони купили  будинок за 2000 доларі і гроші віддавала
відповідачка  . Договір купівлі-продажу
спірного будинку був офоромлений на відповідачку  на підставі біржевого контракту , він при
укладенні даного контракту не був присутній
. На теперішній час він в спірному будинку не проживає з 22 грудня 2004
року  , він добровільно пішов з будинку ,
тому що вони посварились з відповідачкой
,  зареєстрований в даному будинку
він ніколи не був . Вони шлюб з відповідачкой розірвали  04.09.98 р., а в суд про розділ майна він
звернувся  12.01.2006 року , тому що вони
з відповідачкой  проживали однією
сім»єю  і після розірвання шлюбу  до  22
грудня 2004 року і тому тільки тепер він звернувся до суду. Вони проживали в
після розірвання шлюбу в спірному будинку
та продовжували займатися бізнесом , вони проживали однією сім»єю , вели
спільне господарство  ,виховували
сина  , вних був спільний бюджет. Він
просить суд визнати недійсним договір купілі-продажу спірного будинку та
виселити відповідачку ОСОБА_3 з її неповнолітніми дітьми із будинку  , тому що
відповідачка ОСОБА_2 продала будинок без його згоди  , а вони придбали цей будинок , коли
знаходились з нею в зареєстрованому шлюбі , на момент 1997 року вони
знаходились в шлюбі , а в1998 р. розірвали шлюб , але  продовжували проживати однією сім»єю. На
момент продажу будинку він в спірному будинку не проживав , тому що в грудні
2004 року він добровільно виїхав з спірного будинку , тому що вони посварилися
, а відповідачка привела в будинок іншого чоловіка і більше в  будинку він
не проживав , тому що не було необхідності.  У зв»язку з визнанням недійсним договору
купівлі-продаж спірного будинку , також просить і стягнути з відповідачки ОСОБА_2
і заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 10000 грн. на підставі ст.216 ЦК
України.  Також пояснив в судовому
засіданні , що  він  брав у борг гроші для придбання товару , який
він просить суд розділити і який
знаходився на зберіганні в крамниці «Мир шкіри «на території
Центрального ринку  та був вивезений
відповідачкою ОСОБА_2 18.01.2005 року  ,
а він вимушений був виплачувати борг за товар. Товар для реалізації привозила
відповідачка з Турції  , а він  записував в зошит та таким чином здійснював облік
даного товару. Останню інвентаризацію товару він зробив 16.01.205 року  в крамниці «Мир шкіри «  разом з реалізаторами   його крамниці та сусідньої , але
відповідачка ОСОБА_2 при цьому не була присутня. Договір аренди  даної крамниці був укладений  на його ім.»я   між ни та ВАТ «Азовкооперація». В крамниці
«Мир шкіри « вони реалізували їх спільний товар , який вони закупали разом з
відповідачкою, залишок товару на 16.01.2005 року , на момент проведеної їм
інвентаризації склав 247850 грн. , а потім 18.01.2005 року відповідачка вивезла
весь товар. Він звертався з приводу цього в правоохоронні органи  , але в порушенні кримінальної справи
відносно  ОСОБА_2 було відмовлено. Крім того
, у батька відповідачки вони придбали
металевий гараж  за 200
доларів  , це було приблизно в 1999 -2000
р., письмово угоду купівлі гаражу вони не оформлювали  та документів на гараж не було ні у кого. З
даного гаражу вони зробили торговельний павільон , вони обклали його цеглою ,
проводили зварні роботи , все це було зроблено у дворі батька відповідачки  ,  він
наймав робітників , оплачував їх роботу , а батько також допомагав йому.
Документів  на матеріали , які були  придбані для переобладнання гаражу в
торговельний кіоск в нього немає  . А
також відсутні і документи в нього як власника цього кіоску.  Потім перевезли його на те місце , де
арендували землю та встановили його , провели світло ,  зробили опалення  . полиці ,встановили морозильну камеру. Все
це вони робили разом з відповідачкою
ОСОБА_2  за сумісні гроші, тому що
хоч вони і розірвали шлюб , але продовжували
проживати на той час однією сім»єю.
Даний павільон на праві приватної власності не зареєстрований ні за ним
ні за відповідачкою . Він просить суд розділити майно , придбане ними з
відповідачкой в період шлюбу : будинок , товар та торговельний павільон ,
тому  що вважає , що  це майно
придбане ними в період шлюбу ,
незважаючи на те , що шлюб був вже розірваний між ними , але вони
продовжували проживати однією сім»єю.  На
теперішній час в нього інша сім»я , та маленька дитина  , житла в нього немає , вони знімають
квартиру з новою сім»єю. Просить суд повністю задовольнити його позовні вимоги.

Відповідачка  ОСОБА_2 позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнала та просить суд повністю відмовити позивачу в задоволенні
його позовних вимог . В судовому засіданні пояснила , що   28.04. 1990 р. вона зареєструвала шлюб з
позивачем ОСОБА_1 , а  04.09.1998 р. шлюб
між ними було розірвано , що підтверджується копіями свідоцтва про укладення
шлюбу та про розірвання шлюбу. З моменту розірвання шлюбу вони з ОСОБА_1 однією
сім»єю не проживали , спільне господарство не вели . Після одруження вони
проживали у її батьків АДРЕСА_3 в сел..Каменськ , а потім стали проживати в
квартирі по вул..АДРЕСА_2 , де проживала раніше її бабуся , яка потім   переїхала жити до її батьків в
сел..Каменськ. Потім вона допомогла бабусі приватизувати квартиру АДРЕСА_2 в
м.Маріуполі  на ім.»я бабусі -ОСОБА_9,
яка потім 07.04.1992 року  оформила
договор дарування даної квартири на її ім.»я , що підтверджується копієй даного
договору дарування квартири  ,
посвідченого  державним нотаріусом  Третьої
державної нотаріальної контори,
а  потім вона  21.11. 1997 р. дану квартиру продала ОСОБА_10
що підтверджується копієй біржевого контракту № 18211 від 21.11.1997 року , який
мається в матеріалах справи  , щоб потім
за ці гроші , які вона отримала в сумі 3300 доларів  придбати будинок .Дійсно  була крадіжка товарів в них в цій квартирі ,
але потім їм повернули всі гроші.  Вона
продала квартиру АДРЕСА_2 в м.Маріуполі , яка належала їй на підставі договору
дарування квартири їй бабусею і саме за ці гроші  вона
24.12.1997 р. придбала будинок по АДРЕСА_1 в сел.Каменськ в м.Маріуполі
за 2000 доларів , а інші гроші в сумі -1300 доларів  вона витратила на ремонт даного будинку , тому
що він був в дуже не задовільненому стані. Відповідач ОСОБА_1 при укладенні
договору купівлі-продажу даного будинку не був присутній , тому що він виїхав в
Хмельницьку область. Вона вважає , що даний будинок , вона придбала за свої
особисті гроші , які вона одержала від продажу квартири АДРЕСА_2 в
м.Маріуполі  і саме за ці гроші вона
придбала будинок АДРЕСА_1 в м.Маріуполі
на своє ім.»я , яким потім розпорядилася як своєю власністю  та продала будинок ОСОБА_3 . Квартира була її
особистою власністю  , вона її продала ,
та придбала саме за ці гроші спірний будинок і
оформила будинок на своє ім.»я. Після продажу будинку вона разом зі
своїм батьком здійснювали ремонт в будинку. Після розірвання шлюбу вони однією
сім»єю з ОСОБА_1 не проживали .  ОСОБА_1
після розірвання шлюбу проживав в спірному будинку до грудня 2004 року , але
вони з ним однією сім»єю не проживали  ,
він  допомогав виховувати сина  , допомагав возити їй речі на ринок , а вона
за ці послуги платила йому гроші.  Також
пояснила в судовому засіданні , що  в
1998 р. вони розірвали шлюб з ОСОБА_1 , він потім був відсутній півроку , вона
в цій час  здійснювала торгівлю на
ринку  і тоді батько запропонував їй  поставити торговельний павільон в
сел..Каменськ та здійснювати торгівлю і коли приїхав ОСОБА_1 , то кіоск вже був
побудований , після чого батько  за
допомогою крана перевіз кіоск на орендоване
місце .Батько сам зварив  їй  кіоск .
В даному торговельному павільоні вона здійснювала торгівлю сама . А
також вона в 2000р. оформила документи на крамницю «Мир шкіри « та здійснювала
там торгівл. , а ОСОБА_1 тільки допомогав їй возити товар на ринок на
мікроавтобусі. А потім її магазин розпався і вона його закрила в 2002 р. Після
цього ОСОБА_1 запропонував їй здійснювати торгівлю в крамниці на Центральному
ринку , яку орендував він  на
Центральному ринку.  Вона завезла свій
товар в крамницю , та оплачувала аренду, що підтверджується квитанціями.  Про те , що ОСОБА_1 брав гроші в борг для
купівлі товару , їй невідомо , тому що вона
купувала товар за свої особисті гроші. Тому і позовні вимоги ОСОБА_1 про
розділ даного товару та стягнення з неї вартості половини товару , вона не
визнає  , тому що товар належить їй
особисто і вона вивезла свій товар , а не ОСОБА_1 і не їх спільний.  Після розірвання шлюбу сімейні відносини між
нею та ОСОБА_1 були припинені , спільне господарство вони не вели , загального
бюджету в них не було. Тому і товар і торговельний кіоск був придбаний нею
після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 за її особисті гроші та є її особистою власністю.
Павільон був  побудований її батьком , в
неї мається технічний паспорт на павільон
на аренду землі.  В зв»язку з тим
, що  земельна ділянка була нею
орендована , то  документи на право
власності не оформлювались. ОСОБА_1 не приймав участі в будівництві
торговельного павільону , її сестра віддала їй свої полиці з свого магазину , а
її батько їх перевіз , та встановив ., а до цього кіоск був просто металевий ,
а в 2003 р.  були зроблені підлоги в
кіоску  та був покладений лінолеум , але
ОСОБА_1 в здійсненні цих робіт участі не приймав.   Всі роботи по обладнанню кіоску проводила
вона та її батько , а ОСОБА_1 ніякої участі в цьому не приймав , в 2005 році
батько обкладував стіни кіоску цеглою  В
спірному будинку після розірвання шлюбу , ОСОБА_1 дійсно проживав , тому що
йому ніде було жити , але однією сім»єю з ним вони не проживали  з ним.
В крамниці «Мир шкіри « на Центральному ринку вона дійсно здійснювала
торгівлю , але тільки своїм товаром
і  інвентаризацію товару ніхто не
проводив , вона не була присутня при інвентаризації і взагалі товару на суму
247850 грн. в крамниці не було.  В
порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_1 було відмовлено. Вона сама
їздила за кордон , щоб придбати там товар для продажу , це підтверджується
таможенними деклараціями та копієй  її
закордонного паспорту.  Вона таким чином
не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , тому що
вона продав свою власну квартиру , яка їй  була подарована . придбала у свою особисту
власність будинок АДРЕСА_1 в м.Маріуполі в сел..Каменськ за свої особисті гроші
та оформила договір купівлі-продажу на своє ім.»я. Потім  вона , знаходячись в другому шлюбі , продала
спірний будинок ОСОБА_3 , вона вважає , що на законних підставах , тому що
вважає , що даний будинок є її особистою власністю  , якою вона і розпорядилась і тому вона не
визнає позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу
спірного будинку від 30.08.2005 року , виселення ОСОБА_3 та стягнення з неї на
користь ОСОБА_1 моральної  шкоди у
розмірі 10000 грн. Вона з 1999 року по 2001 рік проживала з іншим
чоловіком  однією сім»єю , а з ОСОБА_1
вона не проживала  вже з моменту
розірвання шлюбу. Тому вона не визнає позовні вимоги  ОСОБА_1 Маріуполя   про розділ
їх сумісного майна , визнання недійсним договору купівлі -  продажу
жилого будинку та  визнання за
ним  права власності на будинок ,
стягнення моральної шкоди  та виселення   ,
тому що  будинок вона придбала за
свої особисті кошти , а торговельний
павільон  та товар є її особистою
власністю , яку вона придбала вже після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 і шлюбні
відносини вона з ним не відновлювала після розірвання шлюбу , а крім того
ОСОБА_1 також пропустив строк позовної давності для звернення до суду , тому
що  вони
розірвали шлюб з ОСОБА_1 в 1998 р. на підставі рішення Іллвчівського
райсуду м.Маріуполя  та спору між
ними  з приводу розділу майна не було
і  тільки в 2006 р. , через 8 років після
розірвання шлюбу , позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розділ майна
подружжя , а законом встановлений строк позовної давності для звернення до суду
з даним позовом -  3 роки.  Тому вона
вважає , що і  з цих підстав ОСОБА_1
також  необхідно  відмовити в задоволенні його позову . Вона
вважає , що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні і вона просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних
вимог повністю.

Відповідачка ОСОБА_3  позовні вимоги ОСОБА_1 про  визнання
недійсним  договору
купівлі-продажу  жилого будинку АДРЕСА_1
в сел..Каменськ в  м.Маріуполі ,
укладеного  30.08.2005 року  між ОСОБА_2 та нею та  в своїх інтересах  своїх неповнолітніх дітей  - ОСОБА_6, ОСОБА_7, посвідчений  Приватним нотаріусом  Маріупольського міського нотаріального  округу Донецької області ОСОБА_8.  ,
визнання  за ним право власності
на  весь будинок  АДРЕСА_1 в сел..Каменськ в  м.Маріуполі ,
перевівши на нього право власності на весь спірний будинок та  перевівши на нього  права та обов»язки покупця за договором
купівлі-продажу  від 30.08.2005 року в
12 його частки ,     виселенні її  та членів її сім»ї - її неповнолітніх  троїх дітей
із жилого  будинку  АДРЕСА_1 в сел..Каменськ в  м.Маріуполі без надання їм  іншого житлового приміщення ,  визнати за
ним  право власності на 12 частку
торговельного  не визнала та просила суд
повністю відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
його позовних вимог. В судовому засіданні пояснила , що  спірний будинок АДРЕСА_1 в сел..Каменськ в
м.Маріуполі належить їй та її неповнолітнім дітям в рівних долях , вони всі
проживають та прописані в даному будинку .Даний будинок вона придбала за свої
особисті кошти  , договір купівлі-продажу
був оформлений у Приватного нотаріуса, вона вважає , що даний договір дійсний,
якщо були б які-небудь порушення закону , то вона вважає , що даний договір не
був би укладений та посвідчений нотаріусом. Вона придбала даний будинок
30.08.2005 р. за суму , яка вказана в договорі купівлі-продажу. З серпня 2005
року вона проживає в спірному будинку разом зі своїми трьома неповнолітніми
дітьми  і по теперішній час. Іншого
житла  в неї та в  її дітей немає. Визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірного будинку та виселення їх ,  порушує її права та права її неповнолітніх
дітей , тому що , якщо їх виселять , то вона з дітьми вимушена буде проживати на
вулиці. Просить суд відмовити ОСОБА_1 повністю
в задоволенні його позовних вимог
.

Представник 3- особи - БТІ м.Маріуполя в судове засідання не з»явився  , в справі мається заява , в якій вони
просять суд  розглянути дану цивільну
справу у відсутності представника  3-
особи - БТІ м.Маріуполя .

Представник 3- особи - Приватний нотаріус Маріупольського міського
нотаріального округу  ОСОБА_8 пояснила в
судовому засіданні , що вона вважає , що
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання
недійсним  договору
купівлі-продажу  жилого будинку АДРЕСА_1
в сел..Каменськ в  м.Маріуполі ,
укладеного 30.08.2005 року  між ОСОБА_2
та ОСОБА_3, яка діяла  в своїх інтересах
та інтересах своїх неповнолітніх дітей  -
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та  посвідченого нею-
Приватним нотаріусом  Маріупольського
міського нотаріального округу
ОСОБА_8  є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають . Пояснила в судовому засіданні , що  при оформленні даного договору купівлі-продажу  спірного будинку , сторонами  були надані всі  документи , необхідні для укладення договору
купівлі-продажу будинку , які були нею перевірені і підстав для відмови в
укладенні договору купівлі-продажу встановлено не було . Крім того ,  для посвідчення договору купівлі-продажу
відчужувачем  ОСОБА_2 було нотаріусу
подано заяву  про те , що відчужуване
майно не є  спільною сумісною власністю ,
оскільки набуто було до вступу в шлюб. Дізнатися про наявність або  відсутність попереднього шлюбу  нотаріус може лише зі слів відчужувача майна
і тому  для встановлення цих даних
нотаріус витребовує відповідну заяву. Всі копії документів , які  стосуються
відчужувача за договором купівлі-продажу
жилого будинку  ОСОБА_2, на підставі
яких було посвідчено договір купівлі -
продажу   домоволодіння АДРЕСА_1 в
м.Маріуполі . повністю надані нею та залучені до матеріалів даної справи. Вона
вважає , що даний договір є законний і підстав для визнання його недійсним не
мається.

Суд, вислухавши  позивача, відповідачів,  представника 3-особи - Приватного нотаріуса
Маріупольського міського нотаріального округу
ОСОБА_8 , дослідивши   матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей  - ОСОБА_6, ОСОБА_7  про розділ майна подружжя , визнання
недійсним договору купівлі -
продажу  жилого будинку та  визнання права власності на будинок ,
стягнення моральної шкоди  та
виселення    не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено ,
що дійсно сторони -позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 з 28.04. 1990 р.
знаходились в зареєструваному шлюбі  ,
а  04.09.1998 р. шлюб між ними було
розірвано , що підтверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу та про
розірвання шлюбу.

Позивач ОСОБА_1
просить суд     визнати  недійсним
договір купівлі-продажу  жилого
будинку АДРЕСА_1 в сел..Каменськ в
м.Маріуполі , укладений 30.08.2005 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діяла
в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей  - ОСОБА_6, ОСОБА_7, посвідчений  Приватним нотаріусом  Маріупольського міського нотаріального  округу Донецької області ОСОБА_8.  ,
визнати  за ним право власності на  весь будинок
АДРЕСА_1 в сел..Каменськ в
м.Маріуполі ,  перевівши за ним
право власності на весь спірний будинок та
перевівши на нього  права та
обов»язки покупця за договором купівлі-продажу
від 30.08.2005 року в 12 його частки , визнав за ним право власності на
2-гу  його частку як за чоловіком  , стягнути
з ОСОБА_2 моральну  шкоду в
розмірі -10000 грн , заподіяну йому внаслідок укладення незаконної угоди ,  та у зв»язку з визнанням недійсною угоди  ,
виселити  ОСОБА_3 та членів її
сім»ї - її неповнолітніх  троїх
дітей  із жилого  будинку
АДРЕСА_1 в сел..Каменськ в
м.Маріуполі без надання їм  іншого
житлового приміщення ,  визнати за  ним
право власності на 12 частку торговельного павільону  / без номеру/ по вул.. Першотравнева в
сел..Каменськ в м.Маріуполі  та  стягнути
з ОСОБА_2 на його користь  грошову
компенсацію вартості 12 частки даного павільону  в розмірі 16352 грн , згідно висновку судово-технічної
експертизи,  виділив   весь
павільон  в натурі ОСОБА_2,  визнати
за ним  право власності на 12
частку товара по інвентаризаційній книзі ,який знаходився на зберіганні в
крамниці «Мир шкіри «на території Центрального ринку  та був вивезений відповідачкой ОСОБА_2 та
стягнути з відповідачкі на його користь
вартість 12 частки даного товару у розмірі-  123925 гривен   , залишив товар відповідачці.

Суд вважає , що позовні вимоги
ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні  і не підлягають задоволенню повністю з
наступних підстав.

Так , дійсно 24.12.1997 р.  між ОСОБА_2.
та ОСОБА_11 було укладено договір купівлі-продажу  будинку
по АДРЕСА_1 в сел.Каменськ в м.Маріуполі
на підставі біржевого контракту  №18881
від 24.12.1997 р. укладеного на Маріупольській універсальній товарній біржі ,
що підтверджується копієй   біржевого
контракту , який мається в матеріалах справи
і даний договір купівлі-продажу
спірного будинку був визнаний дійсним на підставі рішення суду
Іллічівського району м.Маріуполя  №2-3741
від 16.08.2005 року , копія якого залучена до матеріалів справи.

Судом встановлено , що  відповідачка ОСОБА_2  продала даний спірний будинок  ОСОБА_3 , що підтверджується  договором купівлі-продажу жилого будинку
АДРЕСА_1 в сел..Каменськ в  м.Маріуполі ,
укладеним  30.08.2005 року  між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діяла  в своїх інтересах та інтересах своїх
неповнолітніх дітей  - ОСОБА_6, ОСОБА_7,
посвідченим  Приватним нотаріусом  Маріупольського міського нотаріального  округу Донецької області ОСОБА_8.  ,
копія якого мається в матеріалах справи.

Позивач ОСОБА_1 пояснив в
судовому засіданні , що даний будинок
24.12.97 р. був придбаний ним та ОСОБА_2 в період зареєстрованого між
ними шлюбу за їх сумісні спільні гроші  і
йому належить  половина даного
будинку  , у зв»язку з чим він просить
суд розділити даний спірний будинок ,
який є  майном подружжя і підлягає
розділу  між подружжям та пояснив , що
він тільки в 2006 р. звернувся до суду з позовом  про розділ майна , тому що  після розірвання шлюбу  вони поновили шлюбні відносини і з
відповідачкой ОСОБА_2 вони до грудня 2004 року
проживали однією сім»єю , вели спірне господарство , в них був сумісний
бюджет.

Суд вважає , що дані  доводи
ОСОБА_1 не знайшли  свого
підтвердження в судовому засіданні .

Так, згідно ст.60 СК
України - майно , набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та
чоловікові на праві  спільної сумісної
власності  незалежно від того , що один з
них не мав з поважної причини / навчання , ведення домашнього господарства ,
догляд  за дітьми , хвороба , тощо /  самостійного заробітку /доходу/.

Згідно ст.57 ч.1 п.3  СК України - особистою приватною власністю
дружини , чоловіка є  майно , набуте нею
, ним за час шлюбу , але за кошти , які належали їй , йому особисто.

В судовому засіданні  достовірно встановлено , що  після одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_2  проживали у батьків відповідачки  АДРЕСА_3 в сел..Каменськ , а потім стали
проживати в квартирі АДРЕСА_2 в м.Маріуполі
, де проживала раніше  бабуся
відповідачки ОСОБА_2 , яка потім
переїхала жити в сел..Каменськ , а ОСОБА_2   допомогла
своїй бабусі приватизувати квартиру АДРЕСА_2 в м.Маріуполі  на ім.»я бабусі -ОСОБА_9, яка потім
07.04.1992 року  оформила договор
дарування даної квартири на ім.»я ОСОБА_2 , що підтверджується копієй даного
договору дарування квартири  ,
посвідченого  державним нотаріусом  Третьої
державної нотаріальної контори, і
який  мається в матеріалах даної
справи  та дані обставини не заперечував
і сам позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Судом також достовірно встановлено
, що   21.11. 1997 р.  квартиру
АДРЕСА_2 в м.Маріуполі   ОСОБА_2
,  продала ОСОБА_10 що підтверджується
копієй біржевого контракту № 18211 від 21.11.1997 року , який мається в
матеріалах справи   та отримала гроші в
сумі 3300 доларів   і даний факт також не
заперечував позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні.

В
судовому засіданні   також
встановлено , що  відповідачка
ОСОБА_2   продав квартиру АДРЕСА_1 в
м.Маріуполі , яка належала їй на підставі договору дарування квартири їй
бабусею,  за 3300 доларів   ,  та  саме за ці гроші  вона
24.12.1997 р. придбала будинок по АДРЕСА_1 в сел.Каменськ в м.Маріуполі
за 2000 доларів , а інші гроші в сумі -1300 доларів  вона витратила на ремонт даного будинку .Дані
обставини  повністю знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні та підтверджуються   договором дарування від 07.04.1992 року   даної квартири АДРЕСА_1 в м.Маріуполі
,укладеного між  бабусею  відповідачки ОСОБА_9  на
ім.»я  ОСОБА_2 , що
підтверджується копієй даного договору дарування квартири  , посвідченого  державним нотаріусом  Третьої
державної нотаріальної контори, і
який  мається в матеріалах даної
справи . а 21.11. 1997 р.  квартиру  АДРЕСА_2 в м.Маріуполі   ОСОБА_2 ,
продала ОСОБА_10 що підтверджується копієй біржевого контракту № 18211
від 21.11.1997 року , який мається в матеріалах справи   та отримала гроші в сумі 3300 доларів , а
потім одразу ж  24.12.1997 р.  ОСОБА_2 купила у    ОСОБА_11
будинок  по АДРЕСА_1 в
сел.Каменськ в м.Маріуполі  на підставі
біржевого контракту  №18881 від 24.12.1997
р. укладеного на Маріупольській універсальній товарній біржі  між ними , що підтверджується копієй   біржевого контракту , який мається в матеріалах  справи.

Таким чином , суд вважає ,
що  в судовому засіданні достовірно та
безспірно встановлено , що відповідачка ОСОБА_2 спірний будинок АДРЕСА_1 в
м.Маріуполі  придбала в період
зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_1  , але за
свої особисті кошти  , а саме за  ті гроші , які вона отримала  після продажу в 1997 р. квартири , яку
вона  отримала в дар від своєї бабусі , у
зв»язку з чим вона і оформила на свої ім.»я договір купівлі-продажу спірного
будинку в 1997 р. , зареєструвала на своє ім.»я
спірний будинок в БТІ м.Маріуполя та завжди вважала даний будинок своєю
власністю  і потім через 7 років після
розірвання шлюбу з позивачем ОСОБА_1 - 30.08.2005 року вона розпорядилась
своєю  особистою приватною власністю
і  продала даний будинок ОСОБА_3 та її
неповнолітнім дітям.

Дані обставини суд вважає
достовірно встановленими  і при таких
обставинах вважає , що позовні вимоги
ОСОБА_1 про     визнання  недійсним
договору купівлі-продажу  жилого
будинку АДРЕСА_1 в сел..Каменськ в
м.Маріуполі , укладеного 30.08.2005 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діяла
в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей  - ОСОБА_6, ОСОБА_7, посвідченого  Приватним нотаріусом  Маріупольського міського нотаріального  округу Донецької області ОСОБА_8.  ,
визнання  за ним право власності
на  весь будинок  АДРЕСА_1 в сел..Каменськ в  м.Маріуполі ,
перевівши за ним право власності на весь спірний будинок та  перевівши на нього  права та обов»язки покупця за договором
купівлі-продажу  від 30.08.2005 року в
12 його частки , визнав за ним право власності на 2-гу  його частку як за чоловіком  та
стягнення   з ОСОБА_2
моральної   шкоди  в розмірі -10000 грн , заподіяної  йому внаслідок укладення незаконної угоди
,  та
виселенні  ОСОБА_3 та членів її
сім»ї - її неповнолітніх  троїх
дітей  із жилого  будинку
АДРЕСА_1 в сел..Каменськ в
м.Маріуполі без надання їм  іншого
житлового приміщення - задоволенню не підлягають.

Також не знайшли свого підтвердження і не підлягають задоволенню вимоги
позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання за
ним  право власності на 12 частку
торговельного павільону  / без номеру/ по
вул.. Першотравнева в сел..Каменськ в м.Маріуполі  та
стягнення  з ОСОБА_2 на його
користь  грошової компенсації вартості
12 частки даного павільону  в розмірі
16352 грн , згідно висновку судово-технічної експертизи,  з
виділом їй   всього  павільону в натурі,  та
визнання  за ним  право власності на 12 частку товару по
інвентаризаційній книзі ,який знаходився на зберіганні в крамниці «Мир шкіри
«на території Центрального ринку  та був
вивезений відповідачкой ОСОБА_2 та стягнення
з відповідачкі на його користь
вартості  12 частки даного товару
у розмірі-  123925 гривен   , залишив увесь  товар відповідачці ОСОБА_2   на підставах того , що торговельний павільон
та товар є їх спільна власність , яку вони придбала вже після розірвання шлюбу
з відповідачкой  ОСОБА_2 , але в
період  , коли  вони після розірвання шлюбу , поновили
сімейні відносини та продовжували проживати однією сім»єю та вели спільне
господарство.

Дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і не
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так , згідно ст.74 СК України -
якщо жінка та чоловік  проживають однією
сім»єю , але не перебувають у шлюбі між собою , майно , набуте  ними за час
спільного проживання , належить їм на праві  спільної сумісної власності  , якщо інше не встановлено  письмовим договором між ними.

ОСОБА_1 не представив до суду жодних
доказів того , що після розірвання шлюбу ,
вони поновили сімейні відносини  з
відповідачкой та продовжували проживати однією сім»єю та вели спільне
господарство і в них був єдиний бюджет.

Так , із представленої до суду відповідачем довідки квартального  сел.. Каменськ в м.Маріуполі від 11.12.06 р.
, вбачається , що ОСОБА_1  проживав з
ОСОБА_2  та сином ОСОБА_12  за адресою : сел..Каменськ АДРЕСА_1 з періоду
1997 р. по 2004 р. , але як пояснила
відповідачка в судовому засіданні , що дійсно ОСОБА_1 проживав в
спірному будинку ,  тому що в нього не
було іншого житла та  не було де жити ,
але вони однією сім»єю не проживали , шлюбні відносини не поновляли , спільне
господарство не вели ,в неї був інший чоловік , з яким вона знаходилась в
цивільному шлюбі і який був допитаний в судовому засіданні як свідок та пояснив
в судовому засіданні , що

Так, в судовому засіданні
достовірно  встановлено , що  відповідачка ОСОБА_2   з
моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_1 однією сім»єю не проживали , спільне
господарство не вели . Дані обставини знайшли своє підтвердження в судовому
засіданні .

Так , допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_13 пояснила , що з ОСОБА_2 вона
знайома вже тривалий час   ій
відомо ,  що  ОСОБА_2 після розірвання шлюбу  з ОСОБА_1 однією сім»єю з ним не проживала ,
спільне господарство вони не вели ,   ій
також відомо , що  ОСОБА_2  здійснювала торгівлю в магазині «Мир шкіри
«  , який був офіційно оформлений на
ОСОБА_1 , тому що у ОСОБА_2 були проблеми з
з керівниками ринку , але товар , який знаходився  в даному магазині належав на праві власності
тільки ОСОБА_2, та саме цей свій власний товар вона і забрала в січні 2005 року
з магазину  після конфлікту  20.12.04 року , який відбувся між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 , свідком якого була і вона
і  на той період часу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 однією сім»єю вже не проживали з моменту розірвання між ними шлюбу.

Свідок ОСОБА_14  пояснив у судовому засіданні , що він  проживав з ОСОБА_2  як чоловік та дружина однією сім»єю,   після того , як вона розірвала шлюб з
ОСОБА_1  і вона сімейні свої  відносини з ОСОБА_1 не відновлювала , спільне
господарство з ним не вела .

Так ,  ОСОБА_1 просить суд  визнати
за ним  право власності на 12
частку товара по інвентаризаційній книзі ,який знаходився на зберіганні в
крамниці «Мир шкіри «на території Центрального ринку  та був вивезений відповідачкой ОСОБА_2 та
стягнути з відповідачкі на його користь
вартість 12 частки даного товару у розмірі-  123925 гривен   , залишив товар відповідачці , посилаючись
на те , що    він  брав у борг гроші для придбання товару , який
він просить суд розділити і який
знаходився на зберіганні в крамниці «Мир шкіри «на території
Центрального ринку  та був вивезений
відповідачкою ОСОБА_2 18.01.2005 року  ,
а він вимушений був виплачувати борг за товар , пояснив при цьому , що товар
для реалізації привозила відповідачка з Турції
, а він  записував в зошит цей
товар  та таким чином здійснював облік
даного товару, а останню інвентаризацію товару він зробив 16.01.205 року  в крамниці «Мир шкіри «  разом з реалізаторами   його крамниці та сусідньої  відповідачка ОСОБА_2 при цьому не була
присутня , а  також вказав ,що договір
аренди  даної крамниці був укладений  на його ім.»я   між ним та ВАТ «Азовкооперація» і в  крамниці «Мир шкіри « вони реалізували їх
спільний товар , який вони закупали разом з відповідачкою, залишок товару на
16.01.2005 року , на момент проведеної їм інвентаризації склав 247850 грн. , а
потім 18.01.2005 року відповідачка вивезла весь товар.

Дані обставини , суд вважає , що не знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні.

Посилання позивача ОСОБА_1 на ті
обставини , що товар,  залишок якого  на 16.01.2005 року , на момент проведеної їм
інвентаризації склав 247850 грн  в  крамниці «Мир шкіри «  є їх спільний товар , який вони закупали
разом з відповідачкою за спільні гроші та знаходячись  з нею у фактичних шлюбних відношеннях  , не знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні . ОСОБА_1 не представив до суду письмових доказів того , що спірний
товар був придбаний ним та ОСОБА_2 за спільні гроші та в період їх фактичного
шлюбу , такі документи до суду не представлені
і судом дані обставини не встановлені .

Суд критично оцінює і  не може також
прийняти до уваги  ксерокопії
перепису товару  , який мається в
матеріалах справи , тому  що дана  інвентаризація  була проведена без участі ОСОБА_2 і наявність
взагалі в магазині  даного товару та  на вказану суму нічим не підтверджується .

Як пояснила відповідачка ОСОБА_2
в судовому засіданні , що ОСОБА_1 після розірвання  між ними шлюбу ,  з яким вона ніколи не поновлювала шлюбні
фактичні відношення ,  запропонував їй
здійснювати торгівлю в крамниці на Центральному ринку , яку орендував він  на Центральному ринку , на що  вона погодилась та  завезла свій товар в крамницю , та оплачувала
аренду, що підтверджується квитанціями , представленими нею до суду ,   про
те , що ОСОБА_1 брав гроші в борг для купівлі товару , їй невідомо ,
тому що вона  купувала товар за свої
особисті гроші і  тому  товар , який просить розділити ОСОБА_1  належить їй особисто і вона вивезла свій
товар , а не ОСОБА_1 і не їх спільний.

Дані обставини , суд важає , що
знайшли своє підтвердження в судовому засіданні
, тому що  судовому засіданні  достовірно
встановлено , що  відповідачка
ОСОБА_2   з  моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_1 однією
сім»єю не проживали , спільне господарство не вели і  дані обставини  підтвердили в судовому засіданні свідок  ОСОБА_13 та
свідок ОСОБА_14

Із постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи  відносно
ОСОБА_2  від  25.11.2005 року , крім того,     вбачається , що  ОСОБА_1
, пояснював , що  ОСОБА_2 , шляхом
обману , заволоділа його  власним
особистим майном         на суму 169000
грн та майном ОСОБА_15 на суму - 78000 грн. , а також він пояснив , що
16.01.2005 року ним була проведена інвентаризація даного товару та ним було
встановлено , що  на момент
інвентаризації вмагазині був товар на суму- 247850 грн  -товар його , ОСОБА_1  на суму приблизно 169000 грн і товар , якій
належить  ОСОБА_15  на суму -78000 грн. В судовому ж
засіданні   ОСОБА_1 вказує , що товар на
суму 247850 грн  , який він просить суд
розділити , належав йому  та відповідачки
ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності
. При таких обставинах, суд вважає , що вимоги   позивача
ОСОБА_1. про розділ   спільного
майна- товару на суму - 247850 грн. не знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні і не підлягають задоволенню.

Суд вважає , що і позовні
вимоги  ОСОБА_1 . про визнання за  ним
право власності на 12 частку торговельного павільону  / без номеру/ по вул.. Першотравнева в
сел..Каменськ в м.Маріуполі  та  стягнення
з ОСОБА_2 на його користь
грошової компенсації вартості 12 частки даного павільону  в розмірі 16352 грн , згідно висновку
судово-технічної експертизи,  з  виділом їй
всього  павільону в натурі,  також не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так , згідно  довідки Маріупольського  міського управління земельних ресурсів
вбачається , що      рішенням
виконкому  Маріупольської міської
Ради « 291/16 від 18.08.99р.  була надана
ОСОБА_2 земельна ділянка в аренду площею 0, 0025 ,торговельна палатка / за
адресою : сел..Каменськ АДРЕСА_1  строком
на 3 роки  , а рішенням  «28/9 від 17.01.2001 р була надана  їй земельна ділянка площею  0, 0025 га за адресою :  сел..Каменськ АДРЕСА_1 для організації  літньої торгівлі , а рішенням від 21.01.2004
р. «22/3  їй була надана  земельна ділянка  за адресою : сел..Каменськ АДРЕСА_1 під торговельний
кіоск .

Судом достовірно встановлено ,
що відповідачка ОСОБА_2 після розірвання
шлюбу з ОСОБА_1 ,  за
запропонуванням її батька   поставила
торговельний павільон в сел..Каменськ та здійснювала   там торгівлю , даний кіоск їй допомагав  побудувати
тільки її батько - ОСОБА_16 , якій був допитаний в судовому засіданні як
свідок та  підтвердив  всі ці обставини в судовому засіданні та
пояснив , що  після укладення шлюбу з
ОСОБА_1 , його донька _ОСОБА_2 проживала спочатку з ними , а потім стали вони
проживати в квартирі АДРЕСА_2 в м.Маріуполі
, яка належала  бабусі  ОСОБА_2 - ОСОБА_9  , і яка потім подарувала цю квартиру своїй
онукі - ОСОБА_2 , яка потім дану квартиру продала і саме за ці гроші через
місяць придбала собі у власність за свої особисті гроші будинок АДРЕСА_1 в
м.Маріуполі та оформила його на своє ім.»я в БТІ м.Маріуполя , він допомогав
робити ремонт в будинку  , купував
будівничі матеріали , що підтверджується
документами , які  маються в
матеріалах справи , а також він  сам
особисто  побудував торговельний
павільон  , він робив його біля свого
будинку ,  сам оплачував всі необхідні
матеріала та роботи , а потім  він наймав
машину , для того щоб перевезти та встановити даний кіоск - торговельний
павільон на земельній ділянці на вул.,Першотравнева в м.Маріуполі   , яка була надана ОСОБА_2 в аренду для
встановлення торговельного павільону та здійснення торгівлі. Після розірвання
шлюбу  з ОСОБА_1 , його донька -ОСОБА_2
сімейні відношення з ним не поновлювала
, однією сім»єю вони не проживали , спільне господарство не вели.

Таким чином посилання ,
ОСОБА_1 на ті обставини , що вони  у
батька відповідачки  придбали  металевий гараж  за 200 доларів   приблизно в 1999р., із  якого
вони зробили торговельний павільон
і що це  він наймав робітників ,
оплачував їх роботу та займався переобладнанням
гаражу в торговельний кіоск , не знайшли свого підтвердження  в судовому засіданні , доказів , які б підтвердили
дані обставини , ОСОБА_1 до суду не надані та судом не встановлені , а дані
доводи ОСОБА_1 повністю  спростовуються
поясненнями свідка ОСОБА_16.

Суд також критично оцінює
показання свідка   ОСОБА_17 , який
пояснив у судовому засіданні , що  він
знайомий з ОСОБА_1 і йому відомо , що
після розірвання шлюбу ,ОСОБА_1 проживав з ОСОБА_2  в спірному будинку АДРЕСА_1 в сел..Каменськ в
м.Маріуполі   до кінця 2005 року , але як
встановлено  в судовому засіданні  , що ОСОБА_1 .в будинку спірному не проживає
з грудня 2004 року , даний факт також підтвердив в судовому засіданні і сам
позивач ОСОБА_1 , який пояснив , що з грудня 2004 року він в будинку не
проживає по теперішній час .

Допитаний в судовому
засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив , що він знайомий зі сторонами по справі
:ОСОБА_1 та ОСОБА_2  , які проживали
після одруження в квартирі АДРЕСА_2 в м.Маріуполі , а потім дану квартиру
продали та купили будинок  АДРЕСА_1 в
м.Маріуполі , але як і при якіх обставинах був придбаний даний будинок йому не
відомо ,  а кіоск для торгівлі
дійсно  будував батько ОСОБА_2 , а потім
перевозив його та встановлював на земельній ділянці по АДРЕСА_1 в сел..Каменськ
в м.Маріуполі.

Таким чином , в судовому
засіданні достовірно встановлено , що після розірвання шлюбу сімейні відносини
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були припинені та не відновлювались  , спільне господарство вони не вели ,
загального бюджету в них не було. Також в судовому засіданні достовірно
встановлено , що  і товар і торговельний
кіоск були  придбані ОСОБА_2  після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 за її
особисті гроші та є її особистою власністю , а павільон був  побудований її батьком , в матеріалах справи
також мається мається технічний паспорт на павільон  на аренду землі , виданий на ім.»я  ОСОБА_2
і в  зв»язку з тим , що  земельна ділянка була ОСОБА_2 орендована ,
то  документи на право власності не
оформлювались.  Судом також достовірно
встановлено , що ОСОБА_1 не приймав участі в будівництві торговельного
павільону і   всі роботи по обладнанню
кіоску проводила ОСОБА_2 та її батько , а ОСОБА_1 ніякої участі в цьому не
приймав  і дані обставини знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні.

При таких
обставинах , суд вважає , що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка
діє в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей  - ОСОБА_6, ОСОБА_7   про розділ майна подружжя , визнання
недійсним договору купівлі -  продажу  жилого будинку та  визнання права власності на будинок ,
стягнення моральної шкоди  та
виселення    не знайшли свого
підтвердження в судовому  засіданні та не
підлягають задоволенню повністю.

З ОСОБА_1
підлягає стягненню держмито  на користь
держави  в сумі -   1342, 12 грн
.

Поверненню  ОСОБА_1
підлягає   оплачена ним грошова
сума  у розмірі -  8988, 00 грн. на   депозитний рахунок 1000 в УДК
м.Донецька МФО 834016 ОКПО 26288796 отримувач
ТУ ДСА в Донецькій області .

Керуючись  ст.ст.10 , 60 , 88 ,
209 ,  212 , 214, 215  ЦПК України , ст.ст. 57 , 60, 61 , 65 , 68 ,
70 , 71 , 72, 74   СК України ,  ст. ст. 203, 215 , 216 ,  257 , 267 , 368  , 369 ,
, 372 , 364 , 657  ЦК України  суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та
інтересах своїх неповнолітніх дітей  -
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про  визнання
недійсним  договору купівлі-продажу  жилого будинку АДРЕСА_1 в сел..Каменськ
в  м.Маріуполі , укладеного 30.08.2005
року  між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка
діяла  в своїх інтересах та інтересах
своїх неповнолітніх дітей  - ОСОБА_6,
ОСОБА_7, посвідченого  Приватним
нотаріусом  Маріупольського міського
нотаріального  округу Донецької області ОСОБА_8.  ,
про  визнання за ОСОБА_1 право
власності на  весь будинок  АДРЕСА_1 в сел..Каменськ в  м.Маріуполі ,
про стягнення  з ОСОБА_2 моральної
шкоди ,  про  виселення ОСОБА_3 та членів її сім»ї - її
неповнолітніх  троїх дітей  із жилого
будинку  АДРЕСА_1 в сел..Каменськ
в  м.Маріуполі без надання іншого
житлового приміщення ,  про визнання
за  ОСОБА_1 права власності на 12 частку
торговельного павільону по вул.. Першотравнева в сел..Каменськ в
м.Маріуполі  та  стягнення з ОСОБА_2 на його користь  грошову компенсацію вартості 12 частки
даного павільону  в розмірі 16352 грн і
виділ  всього павільона  в натурі ОСОБА_2, про визнання за ОСОБА_1
право власності на 12 частку товара  та
стягнення з ОСОБА_2 вартості 12 частки даного товару у розмірі-  123925 гривен із залишенням всього товару
ОСОБА_2  -відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1  на користь держави держмито в сумі -   1342, 12 грн
.

Зобов»язати  ТУ ДСА в Донецькій області повернути
ОСОБА_1   оплачену ним грошову суму у
розмірі -  8988, 00 грн. на   депозитний рахунок 1000 в УДК
м.Донецька МФО 834016 ОКПО 26288796 отримувач
ТУ ДСА в Донецькій області .

На рішення може бути
подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд
м.Маріуполя .

Заява про
апеляційне  оскарження може бути подана
протягом 10 днів з дня проголошення рішення .Апеляційна скарга подається
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження .

Апеляційна скарга
може бути подана без попередньої подачі заяви про апеляційне оскарження у строк
, передбачений для подачі  такої заяви.

Суддя