У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

головуючого                          Гнатенка А.В.,

суддів:
Григор'євої Л.І.,      Барсукової
В.М.,

Балюка М.І.,             Косенка
В.Й., -

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємства (далі - ПП) “Меркурій” про визнання договору доручення недійсним,
витребування завдатку та грошової суми, отриманої за ненадані послуги,
відшкодування збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від                         25 грудня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської області від                       23 травня 2007
року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У березні 2006 року позивач
звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що між ним та
відповідачем 8 травня 2004 року укладено договір доручення.

Посилаючись на те, що відповідач зобов'язання за вказаним договором не
виконує, просив визнати недійсним зазначений договір, витребувати з незаконного
володіння відповідача суму отриманого завдатку у розмірі                      15 457 грн. і 533 грн. за
ненадані послуги, відшкодувати збитки у розмірі                  3 758 грн. 75 коп., стягнути
гроші в сумі 857 грн. 26 коп. за користування чужими грошима.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від                     23 травня 2007 року, в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1просить
скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від                        25 грудня 2006 року,
ухвалу апеляційного суду Одеської області від                     23 травня 2007 року та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а судові рішення
- скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з
таких підстав.

Судами встановлено, що 8 травня 2004 року ОСОБА_1 і                            ПП “Меркурій”
уклали у письмовій формі Акт про передачу авансу (далі - Акт), згідно з яким
“Продавець” ОСОБА_1передав, а представник ПП “Меркурій” - ОСОБА_2
отримала грошовий аванс у сумі 15 990 грн. для фінансового забезпечення
виконання ПП “Меркурій” в інтересах “Покупця” комплексу ріелторських послуг
відповідно до умов договору доручення з придбання об'єкту нерухомості у вигляді
двокімнатної квартири АДРЕСА_1

20 травня 2005 року між ОСОБА_1 і ТОВ “Трейдоптімум” був
укладений договір про дольову участь у будівництві (в частині квартири) АДРЕСА_1. На
підставі цього договору та додаткової угоди до нього від 20 травня 2004 року №
1 ОСОБА_1сплатив
ТОВ “Трейдоптімум” 69 038 грн. за вказану квартиру, отримав правовстановлюючі
документи на цю квартиру та 13 травня 2005 року продав її.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надав суду доказів щодо
відсутності послуг з боку відповідача за Актом та погодився з ціною спірної
квартири.

Суд дійшов такого висновку, посилаючись на п. 5 Акту, згідно з яким сторони
домовились, що сума авансу може бути витрачена ПП “Меркурій” (за згодою з
“Покупцем”) для подальшої передачі “Продавцю” об'єкта в якості завдатку у
порядку ст. 195 ЦК України, а також а виробничі цілі, які пов'язані з підготовкою
об'єкту до продажу (виготовлення документів, пошук об'єктів для розселення
тощо). При цьому суд вважає “Продавцем” об'єкта ОСОБА_3, з яким 20 травня 2004
року ПП “Меркурій” уклало договір про передачу завдатку в сумі 15 990 грн.,
тобто коштів, отриманих від ОСОБА_1

Однак такий висновок зроблено судом у зв'язку з неправильним застосуванням
норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Так, усупереч вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України судом не з'ясовано, чи є
ОСОБА_3 “Продавцем” спірної квартири та не встановлено підстави передачі йому
ПП “Меркурій” завдатку, отриманого від ОСОБА_1, з урахуванням того, що договір
про дольову участь у будівництві (в частині квартири) ОСОБА_1 укладений саме з
ТОВ “Трейдоптімум”.

Крім того, суд не з'ясував чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази
на їх підтвердження, зокрема, залишив
поза увагою те, що згідно з п. 7 Акту на користь ПП “Меркурій” підлягає
стягненню сума в розмірі 100 у.о. та не встановив у зв'язку з цим, на які цілі і в якому розмірі витрачені ПП “Меркурій інші
отримані від позивача кошти та чи була на це згода “Покупця” - ОСОБА_1

Таким чином, судом першої інстанції неправильно
застосовано норми матеріального та процесуального права, зокрема, не з'ясовані
всі обставини справи та не встановлені фактичні дані, що мають значення для
вирішення справи, не застосовані норми ст. ст. 520, 1000, ч. 1 ст. 1002, ст.
1003, ч. 1 ст. 1004, ст. 1006 ЦК України, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Апеляційний суд не усунув вказані порушення, а відтак,
судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2007 року  скасувати, передати справу на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     А.В. Гнатенко

Судді:
Л.І. Григор'єва

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.Й. Косенко