Справа №22Ц- 406/07                                    Суддя   першої інстанції Чернієнко C.O.
Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

01
березня 2007 р. колегія   суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої                                                                             Буренкової
К.О.,

суддів:                                                                       Довжук
Т.С., Козаченка В.І.,

при секретарі судових засідань
Гапєєвій Т.В.,

за
участю: позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, та представ­ника
відповідача Ефенді В.П.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні   в м.
Миколаєві цивільну справу за

апеляційною
скаргою сільськогосподарського закритого акціонерного товариства

ім. Ольшанців
Очаківського району Миколаївської області (далі - СЗАТ ім. Ольшанців)

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської
області від 26 грудня 2006 р. за позовом ОСОБА_1 до СЗАТ ім. Ольшанців та
Козирсь-кої сільської ради Очаківського району про скасування рішень виконкому
сільської ради та визнання права на проживання в жилому будинку,

встановила:

21 березня 2006 р.
ОСОБА_1. звернувся до суду з позовною заявою до СЗАТ ім. Ольшанців
та Козирської сільської ради про скасування рішення виконкому сільради від 12
квітня 2005 р. про віднесення будинку АДРЕСА_1 Очаків­ського району
Миколаївської області до службового житла та визнання за ним право вла­сності
на зазначений будинок.

В наступному позивач доповнив та уточнив свої позовні вимоги й остаточно
просив суд визнати незаконними та скасувати рішення Козирської сільської ради
від 12 квітня

2005 р. та від 15 червня 2006 р. про
включення спірного будинку до службового житла та

надання дозволу на оформлення за СЗАТ ім. Ольшанців права власності на
зазначений

будинок. Також позивач просив визнати за ним право проживання у цьому
будинку.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на час прийняття виконкомом
Козирсь­кої сільради рішення про надання спірному будинку статусу службового
житла, він про­живав у цьому будинку разом зі своєю сім'єю за договором найму,
укладеному з СЗАТ ім. Ольшанців ще в 1985 році.

Спірний будинок належить до державного житлового фонду і,
відповідно, може бути ним приватизований, однак рішення виконкому Козирської
сільської ради від 15 червня

2006 р. про надання дозволу на
оформлення за СЗАТ ім. Ольшанців права власності на

зазначений будинок перешкоджає реалізації його права на приватизацію
будинку.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд задовольнити його
оста­точний позов.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду від 26 грудня 2006 р. позовні
вимоги ОСОБА_1 повністю задоволені.

Визнані незаконними та скасовані рішення виконкому Козирської сільської
ради від 12 квітня 2005 р. та від 15 червня 2006 р. про включення спірного
будинку до службового житла та надання дозволу СЗАТ ім. Ольшанців на оформлення
права власності на вказа­ний будинок.

Також визнано право позивача на
проживання в зазначеному будинку.

В апеляційній
скарзі СЗАТ ім. Ольшанців, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати.

Вислухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін та дослідивши надані сторонами докази,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи
вказане рішення суд першої інстанції вважав доведеним право позивача на
проживання в спірному будинку, а тому вважав, що оскаржені рішення виконкому
сільської ради прийняті протиправно.

Між тим, з
такими висновками місцевого суду погодитися не можна, оскільки він, всупереч
вимогам ст. 212 ЦПК України, дійшов до них без належної оцінки наявних у справі
доказів, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріа­льного
права, які регулюють спірні правовідносини, що відповідно до пунктів 3,4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення
нового рі­шення.

Так, з
матеріалів справи вбачається, що спірний будинок був зданий в експлуатацію
радгоспом ім. Ольшанців у 1979 році, який був створений 04 березня 1970 р.
шляхом рео­рганізації колгоспу "Знамя
комунізму".

В свою чергу 14
травня 1992 р. радгосп ім. Ольшанців був реорганізований в колгосп ім.
Ольшанців, а в наступному в СЗАТ ім. Ольшанців (а.с. 65).

Рішенням
виконкому Козирської сільської ради від 10 червня 1993 р. було затвер­джене
рішення загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Ольшанців від 20 лютого 1993
р. про віднесення вказаного будинку до службового житла (а.с. 43-46).

Вказане житло
було надане в 1985 р. для проживання ОСОБА_3, матері пози­вача, яка його
залишила в 2002 році, виїхавши на постійне проживання до м. Миколаєва (а.с.34).

Рішенням
Очаківського районного суду від 10 грудня 2001 р. їй було відмовлено в
задоволенні позову про приватизацію спірного будинку з підстав, передбачених
Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19
червня 1992 р.(з наступ­ними змінами та доповненнями), п. 2 ст. 2 якого
встановлено, що будинки, віднесені у встановленому порядку до числа службових,
не підлягають приватизації.

Сам ОСОБА_1.,
разом зі своєю сім'єю, виїхав із АДРЕСА_1на
постійне місце проживання до м. Миколаєва в лютому 2003 p., де
зареєструвався по АДРЕСА_2(а.с. 130-131).

Там же він став
на квартирний облік, як особа яка потребує поліпшення житлових умов й отримав
кредит для придбання житла на умовах, передбачених Положенням "Про порядок
надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким моло­дим
громадянам на будівництво, (реконструкцію) і придбання житла",
затвердженим по­становою КМ України від 29 травня 2001 р.

За рішенням
виконкому Миколаївської міської ради від 19 грудня 2003 р. позивач став
власником трикімнатної квартири АДРЕСА_3 в м. Микола­єві, де він зареєстрований
з 22 червня 2004 р. (а.с. 124-131).

Однак, ухвалюючи
оскаржене рішення, місцевий суд не звернув належної уваги на такі обставини
справи та вимоги житлового законодавства України й помилково визнав позивача
таким, що має право на проживання в спірному будинку.

Також не
підлягають задоволенню вимоги позивача про скасування рішень виконко­му
Козирської сільської ради від 12 квітня 2005 р. та від 15 червня 2006 p., оскільки перше
рішення лише підтвердило статус спірного будинку як службового житла, а друге -
напра­влене на реалізацію передачі службового житла у власність сільської ради,
що передбаче­но п. 11 Постанови КМ України від 06 листопада 1995 р. (з
наступними змінами та допов­неннями) "Про затвердження Положення про
порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що
перебував у повному господарському віданні або опе­ративному управлінні
підприємств, установ та організацій".

Інші доводи позивача не
спростовують указаних висновків судової колегії й не мо­жуть бути підставою для
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія судців

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу СЗАТ ім.
Ольшанців задовольнити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської
області від 26 грудня 2006 р. - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до СЗАТ ім. Ольшанців та Ко-зирської сільської ради
Очаківського району Миколаївської області про скасування рі­шень сільської ради
та визнання права на проживання в жилому будинку залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене
безпосередньо до Верховного суду України протягом двох мі­сяців.