Справа № 22ц-693/2007                                       Головуючий у
Категорія - цивільна      Доповідач -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12
квітня 2007 року                                                                                      м.
Чернігів

Апеляційний   суд
Чернігівської області

у складі:

головуючого -
судді: Євстафіїва O.K.

суддів:                                 Лакізи Г.П.,
Редьки А.Г.

при секретарі:                     Вареник О.М.

з участю:
позивача ОСОБА_1, ОСОБА_5 - представника позивача ОСОБА_1та відповідача
ОСОБА_4, відповідача-позивача ОСОБА_2., 3-ї особи - позивача ОСОБА_3та їх
представника адвоката ОСОБА_6,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05
лютого 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3,
про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, та за зустрічним позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4про відшкодування моральної шкоди, завданої
внаслідок ДТП, -

встановив:

У лютому 2003 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом, в
якому просив стягнути з ОСОБА_2. 3500,97 грн. матеріальної шкоди, 1500 грн.
моральної шкоди, 440 грн. судових витрат та 51 грн. сплаченого державного мита.
Свої вимоги мотивував тим, що 15 січня 2003 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем
ПАЗ-3742, д.н. НОМЕР_1,
та рухаючись по пр-ту Перемоги в м. Чернігові, порушив п.10.4 ПДР, а саме:
перед поворотом праворуч не зайняв крайнє праве положення на дорозі і став
виконувати маневр повороту, в результаті чого трапилось зіткнення з його
автомобілем Фольксваген Транспортер,
д.н. НОМЕР_2, яким на
законних підставах керувала дружина позивача ОСОБА_4 Постановою Новозаводського
районного суду м. Чернігова ОСОБА_3 був визнаний

винним в скоєнні адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто в порушенні ПДР, що спричинило пошкодження
транспортних засобів.

У травні 2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2. звернулись до суду із зустрічним
позовом (а.с.30-32), в якому просили стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду по 4000
грн. кожному. Свої вимоги мотивували тим, що 15 січня 2003 року на пр-ті
Перемоги в м. Чернігові поблизу буд.58 трапилась ДТП, внаслідок якої відбулось
зіткнення автобуса ПАЗ-3742, д.н. НОМЕР_1 яким керував ОСОБА_3 і який належить
його дружині на праві власності, та автомобіля
"Фольксваген-Транспортер", д.н.НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 Основною
причиною ДТП є
порушення ОСОБА_4 вимог п.1.10, 14.1, 14.6 ПДР, відповідно до яких вона,
керуючи автомобілем "Фольксваген-Транспортер"
не мала права та не могла здійснювати обгін транспортного засобу, яким керував
ОСОБА_3, з правого боку, так як обгін транспортних засобів відповідно до ПДР з
правого боку категорично заборонено. Таким чином, ДТП відбулась саме з
вини ОСОБА_4, а тому вона повинна відшкодувати заподіяну моральну шкоду.

Оскаржуваним рішенням суду ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1200 грн. у відшкодування моральної
шкоди, 8,50 грн. в повернення держмита, 874,08 грн. вартості експертизи, 8,74
грн. в повернення банківського збору та 100 грн. за юридичні послуги, а всього
2191,32 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. 1200 грн. у відшкодування
моральної шкоди, 8,50 грн. в повернення держмита та 100 грн. за юридичні
послуги, а всього 1308,50 грн.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати
рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2007 року і
ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов і відмовити в задоволенні
зустрічного позову. Свої вимоги мотивує тим, що суд в основу рішення поклав
висновки транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи КНДІСЕ за
№897/898 від 30.06.2006р., але при цьому зовсім не врахував висновки
автотехнічної експертизи НДЕКЦ при управлінні внутрішніх справ в Чернігівській
області за №130-А від 28.04.2004р., що призвело до прийняття помилкового
рішення. Суд прийняв рішення про стягнення моральної шкоди та інших витрат саме
з ОСОБА_1, хоча зустрічний позов був заявлений до ОСОБА_4 Суд в порушення
ст.212 ЦПК України у своєму рішенні дає оцінку доказів, що не ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись законом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового
розгляду, перевіривши доводи скарги та матеріали справи, суд вважає, що
апеляційна скарга піддягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 15.01.2003р. по проспекту
Перемоги в м. Чернігові біля буд.58 сталося зіткнення автобуса ПАЗ-3742 д.н.
НОМЕР_1 який на
праві власності належить ОСОБА_2., під керуванням водія ОСОБА_3, який виконував
маневр правого повороту для заїзду до буд.58
по  проспекту  Перемоги,
та  автомобіля  Фольксваген-Транспортер

д.н.НОМЕР_2
який належав ОСОБА_1, під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався в
попутному напрямку.

Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що
дана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія автомобіля Фольксваген-Транспортер під
керуванням водія ОСОБА_4, виходячи з наступного.

Згідно схеми ДТП, ширина
вільної від снігу проїзної частини дороги, по якій рухались вказані вище
автомобілі в попутному напрямку, складала 4,6 м. Враховуючи вимоги пунктів
11.1, 13.1 та 1.10 Правил дорожнього руху, проїзна частина шириною 4,6 м не
призначена для руху транспорту двома паралельними смугами руху, оскільки ширина
кожної смуги руху не може бути меншою 2,75 м, а для двох смуг руху ширина
проїзної частини повинна становити не менше 5,5 м. Враховуючи також габаритну
ширину обох транспортних засобів та безпечного бокового інтервалу між ними
(2,44+1,84+0,8=5.08 м), на даній ділянці дороги не забезпечувався рух даних
транспортних засобів із безпечним боковим інтервалом, який би відповідав
вимогам п.п. 13.3 та 13.1 ПДР (в частині безпечного бокового інтервалу). Тому в
даному випадку попутний рух автобуса ПАЗ та автомобіля Фольксваген, слід вважати як
їх рух по одній смузі. Виходячи з цього, перевагу на рух в даному випадку мав
автобус ПАЗ. Враховуючи вимоги п.п. 10.4 та 10.6 ПДР, технічні дані автобусу
ПАЗ (зокрема, про мінімальний радіус його повороту), та ширину залишеного
справа вільного коридору шириною 2.2 м, який не дозволяв рухатись справа іншим
транспортним засобам, маневр повороту автобуса вправо не з крайнього правого
положення на проїзній частині не створював би перешкод для руху іншим
транспортним засобам, за умови дотримання ними вимог ПДР. Враховуючи перевагу
на рух в даному випадку автобусу ПАЗ, саме дії його водія можуть
регламентуватись ще й вимогами п.12.3 ПДР. За обставин даної ДТП та з
врахуванням траєкторії руху автобуса в процесі повороту, навіть повна зупинка
автобуса під час виконання повороту не виключала зіткнення, оскільки не були
дотримані безпечні бокові інтервали між транспортними засобами. Тому технічна
можливість попередження зіткнення від односторонніх дій водія автобуса ПАЗ
ОСОБА_3 не залежала. Водій автомобіля Фольксваген ОСОБА_4 в даній дорожній
ситуації повинна була керуватись вимогами п.13.1 ПДР щодо дотримання безпечної
дистанції до транспортного засобу, що рухався попереду (автобусу ПАЗ) та
безпечного бокового інтервалу, залежно від швидкості руху та дорожньої
обстановки, для виконання яких перешкод технічного характеру у неї не було.
Виконуючи вимоги п.13.1 ПДР, водій ОСОБА_4 мала б технічну можливість
попередити зіткнення з автобусом ПАЗ. Обрана водієм ОСОБА_4 дистанція не була
безпечною, а тому її дії не відповідали вимогам п.13.1

ПДР-

Такі висновки грунтуються на аналізі даних схеми
дорожньо-транспортної пригоди, консультаційних висновків спеціалістів (а.с.
103-105), висновку № 897/898 транспортно-трасологічної та авто технічної
експертизи, складеного 30.06.2006 р. експертами Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз (а.с.171-178).

Суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги саме
цей висновок експертизи, оскільки висновок №130-А, складений експертом НДЕКЦ
при УМВС України в Чернігівській області 28.04.2004р. (а.с.Ш-115) грунтується
на вихідних даних, які не відповідають дійсним обставинам справи, а саме щодо
ширини вільної від снігу проїзної частини дороги, на якій сталась ДТП, та технічним
даним про мінімальний радіус повороту автобусу ПАЗ. Додаток до вказаного
висновку експерта від 28.04.2004 р. (а.с. 198-203) не може братись судом до
уваги, оскільки він наданий всупереч вимогам ст.ст. 57, 61 ЦПК України
(1963р.). який діяв на час складання висновку додаткової експертизи.

Враховуючи положення п.4 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України (2004 року) та роз'яснення, викладене в
абз.2 пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992
р. № 6 з наступними змінами, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується за правилами ст. 440 ЦК України (1963
року): шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого, відшкодовується
винним; за наявності лише вини володільця, якому заподіяно шкоду, вона йому не
відшкодовується. За наведених обставин даної ДТП суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про
відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та
про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_2. про відшкодування моральної шкоди на суму по 1200 грн. кожному, та
судових витрат. Проте з врахуванням як вимог ст. 440-1 Цивільного кодексу 1963
року, так і з врахуванням абз.2 п.4 Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України (2004 року) та ч.І ст. 1167 Цивільного кодексу
України (2004 року), моральну шкоду належить стягнути з відповідача ОСОБА_4як
особи, винної у заподіянні позивачам моральної шкоди, а не з ОСОБА_1 як
власника автомобіля Фольксваген, який не був навіть залучений до участі у
справі як відповідач у визначеному ЦПК України порядку. Відповідно до вимог ст.
88 ЦПК України, з ОСОБА_4 також належить стягнути судові витрати: на користь
ОСОБА_3 - 8,50 грн. в повернення сплаченого судового збору (квитанція на
а.с.28); 874,08 грн. в повернення витрат на проведення експертизи і 8,74 грн.
комісійного збору за проведення експертизи (квитанції на ах. 188-189) та 100
грн. витрат на юридичні послуги (а.с.60); на користь ОСОБА_2. 8,50 грн. в
повернення сплаченого судового збору (а.с.29) та 100 грн. витрат на юридичні
послуги (а.с.61).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.3 та 4 ч.І ст.309, ст.ст. 313, 314, 316,
317, 319, 325 ЦПК України, ст.ст. 440, 440-1 Цивільного кодексу України (1963
року), ст.ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України (2004 року), апеляційний
суд,-

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2007 року змінити в
частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у наступний
спосіб.

Стягнути з ОСОБА_4на користь ОСОБА_3 1200 грн. у
відшкодування моральної шкоди, 8,50 грн. в повернення сплаченого судового
збору, 874,08 грн. в повернення витрат на проведення експертизи, 8,74 грн.
комісійного збору за проведення експертизи та 100 грн. витрат на юридичні
послуги, а всього 2191,32 грн.

Стягнути з ОСОБА_4на користь ОСОБА_2 1200 грн. у відшкодування моральної
шкоди, 8,50 грн. в повернення сплаченого судового збору та 100 грн. витрат на
юридичні послуги, а всього 1308,50 грн.

В іншій частині
вказане судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення, але воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.