Справа №22ц-1439/07
інстанції: суддя- КузьмінаО.С,
Доповідач: суддя - Стратіло В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2007 року                                                           м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі головуючого: Шабанової ВО.,
суддів: Стратіло В.І та Резникової Л.В., при секретарі Чернишенко К.Ф.,

з участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,
відповідача Костенко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому у засіданні у
приміщенні апеляційного суду у місті Донецьку справу за апеляційною скаргою
головного лікаря Красноармійської міської санітарно-епідеміологічної станції на
рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Красноармійської міської санітарно-епідеміологічної станції
про скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2006
року позивачка ОСОБА_1
звернулась до суду з цим позовом до відповідача Красноармійської міської
санітарно-епідеміологічної станції (далі
СЕС), вказуючи, що вона працює на посаді завідуючої відділенням з гігієни
харчування в Красноармійській міській СЕС з 14.11.2001 року .

На посаді лікаря з гігієни харчування працює ОСОБА_3.

14
серпня 2006 року
головним лікарем Красноармійської міської СЕС було видано наказ №83-0 про призначення
її наставником лікаря ОСОБА_3 і їй цим наказом доручено скласти програму по
розділам діяльності з розмежуванням теоретичної і практичної допомоги вказаному
лікарю та про виконання плану інформувати головного лікаря щомісячно.

Вказувала, що вважає цей наказ незаконним, посилалась на
ст.31 КЗпП України, де йдеться про те, що власник або уповноважений ним орган
не вправі вимагати від робітника роботи, не обумовленої трудовою угодою. її
трудова функція обумовлена посадовою інструкцією і наказами про закріплення
розділів роботи між спеціалістами відділення з гігієни харчування, які не
містять у собі обов'язку провадити навчання працівників санітарної станції.

Крім того, відповідно до наказу МОЗ України від 23.10.1991 р. №146 „ Про атестацію
середніх медичних працівників" категорія „наставник" надається
особам, що здійснюють наставництво над молодими спеціалістами з середньою
освітою, а ОСОБА_3 має вищу медичну освіту і приймався на роботу на посаду
лікаря з гігієни харчування, а потім був переведений на посаду завідуючого відділенням
з гігієни харчування, тобто наставництво над ним не передбачене жодним
нормативним актом.

Просила постановити рішення, яким скасувати вказаний
наказ.

2

Рішенням Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області від 29
листопада 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено.

Вказаним
рішенням скасовано наказ головного лікаря Красноармійської міської
санітарно-епідеміологічної станції №83-0
від 14.08.2006 року про
призначення ОСОБА_1 наставником та стягнуто з відповідача судові витрати,
пов'язані з розглядом справи.

Апелянт
вказував, що до прийняття вказаного рішення суд першої інстанції вже виніс
ухвалу про забезпечення позову, яку було скасовано ухвалою Апеляційного суду
Донецької області. Після цього заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було
залишено без розгляду. Таким чином, суд першої інстанції фактично визнав
правомірність дій керівництва Красноармійської СЕС по виданню наказу, що є
предметом судового спору, а своїм рішенням про скасування наказу дійшов
суперечливих висновків.

Про те, що
лікарю ОСОБА_3 необхідно призначити наставника, свідчить той факт, що він на
протязі тривалого періоду часу не працював на цій посаді. Для підтвердження
спеціальності лікаря його було направлено до Донецького державного медичного
університету і після атестації йому було видано відповідний сертифікат від 28.02.2006 року. Це
свідчить про те, що на момент видання наказу №83-0 від 14.08.2006
року він є молодим спеціалістом і відповідно з п.3.18 посадової
інструкції позивачки вона зобов'язана організовувати підвищення кваліфікації
фахівців свого відділу.

Посилання суду
на те, що відповідачем порушено вимоги ст.31, 221 КЗпП України, є необгрунтованим, оскільки таких порушень
не допущено.

У апеляційній
скарзі відповідача ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції
і закриття провадження по справі з посиланням на те, що судом порушені норми
матеріального права.

Від позивачки письмових заперечень на скаргу не надійшло.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з таких
підстав.

Відповідно до
ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляю скаргу і залишає рішення без змін,
якщо суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Розглядаючи
спір, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив
і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом
встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що позивачка
ОСОБА_1 працює
на посаді завідуючої відділенням з гігієни харчування в Красноармійській
міській СЕС. Відповідно до наказу головного лікаря №83-0 від 14.08.2006 року її
призначено наставником лікаря ОСОБА_3 Цим же наказом позивачку зобов'язано скласти
програму по розділам діяльності з розмежуванням теоретичної та практичної
допомоги лікарю ОСОБА_3 і про виконання вищевказаного плану інформувати
головного лікаря щомісячно (а.с.5).

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції правильно посилався на ст. ст.31 КЗпП України,
відповідно до якої власник або уповноважений ним орган не має права вимагати
від працівника роботи, не обумовленої трудовим договором.

3

При цьому суд
виходив з того, що функції завідуючого відділом гігієни харчування, передбачені
посадовою інструкцією та наказами про закріплення розділів роботи між
спеціалістами відділення з гігієни харчування, затверджених головним лікарем
Красноарміської міжрайСЕС, які не містять у собі обов'язку здійснювати
наставництво над спеціалістами відділення.

Крім того, бути
наставником над лікарем, взагалі не передбачено будь-якою правовою нормою,
проти чого не заперечував і відповідач.

Посилання
апелянта на п.3.18 посадової інструкції як на обґрунтованість оскаржуваного
наказу, де йдеться про те, що завідуючий відділенням гігієни харчування
організує підвищення кваліфікації фахівців відділу, розробляє та затверджує у
головного лікаря відповідний план, надає методичну допомогу помічникам
санітарного лікаря відділу, не приймаються до уваги, оскільки вказаним пунктом
не передбачено обов'язок здійснення наставництва над лікарем.

Не можуть бути
прийняти до уваги доводи апелянта про те, що видання наказу насамперед
пов'язане з тією обставиною, що лікар ОСОБА_3 тривалий час не працював за фахом
і він є молодим фахівцем, оскільки після атестації йому було видано сертифікат
лише 28.02.2006 року. На
спростування цих доводів свідчить наказ головного лікаря Красноармійської
міської СЕС № 98 від 21.04.2006 року, зі змісту
якого вбачається, що ОСОБА_1
було поновлено на роботі на посаді завідуючого відділенням гігієни
харчування на підставі рішення суду, а ОСОБА_3 -завідуючого відділенням гігієни харчування переведено на
посаду лікаря відділення гігієни харчування у зв'язку з поновленням на
попереднє місце роботи ОСОБА_1 з 20.04.2006
року ( а.с.4).

Доводи
апеляційної скарги про те, що до прийняття рішення міськрайсуд виніс ухвалу про
забезпечення позову, яка була скасована ухвалою Апеляційного суду Донецької
області, а після цього ухвалою Красноармійськогс міськрайсуду від 8.12.2006 року заяву
ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без розгляду і, таким чином, суд
першої інстанції фактично визнав правомірність дій керівництва Красноармійської
міської СЕС щодо видання наказу №83-0
від 14.08.2006 року про
призначення наставника, не приймаються до уваги, оскільки не ґрунтуються на
законі. Відповідно до ч.З ст. 151
ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду
справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Забезпечення
позову - це
створення можливості у майбутньому реального виконання рішення суду. Отже,
забезпечення позову є самостійною стадією цивільно-процесуального
законодавства, що може передувати судовому розгляду або здійснюватись під час
розгляду справи і не є тим процесуальним документом, в якому де суд робить
висновки щодо обґрунтованості чи необґрунтованості позову.

Таким чином,
апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і
не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись
ст.ст.304, п.1 ст. 307,
308, 313, п.1 ст.314, 315,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу головного лікаря Красноармійської міської санітарно-епідеміологічної
станції відхилити, а рішення Красноарміського міськрайонного суду Донецької
області від 29.11.2006 року
залишити без змін

4

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: