Справа №22-401/07
Категорія 12                                                       Оскаржуване рішення ухвалено під головуванням
Доповідач Міхасіпшн І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

27 лютого 2007 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В. Суддів: Якути О.І., Щолокової О.В. При секретарі:
Яблонській І.Л. За участю: представників сторін

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну
справу за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2. на рішення Вінницького районного суду
Вінни­цької області від 25.12.2006 року, -

встановила:

15.09.2006 р. ОСОБА_3 звернулась до
суду з позо­вом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики у сумі 15150
грн.

В заяві зазначала, що 18.08.2005 р.
відповідачка взяла у неї в борг 3000 доларів США,
яка згідно наданої розписки від
18.08.2005 р. зобов'язалась повернути до 18.08.2006 р., але взятих на
себе зобов'язань не виконала.

Просила позов
задовільнити на підставі ст.
ст. 525; 1046; 1047; 1049 ЦК
України.

23.10.2006ф.
ОСОБА_3 та її батько ОСОБА_4 подали до суду додатковий позов до ОСОБА_1 про ви­знання
договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним.

В обгрунтування заявлених вимог посилалися на ті ж обставини, що викладені
в основному позові, та на те, що визначаючи ціну при укладені договору
купівлі-продажу житлового будинку від 16.08.2005 року продавець ОСОБА_4 зменшив
її за умови, що за ним запишається 0,10 га земельної ділянки. На пропозицію
покупця ОСОБА_1 сплатити за дану земельну ділянку 3000 доларів США продавець
погодився. Так виникла розписка ОСОБА_1 про зобов'язання повернути борг в
розмірі 3000 доларів США
ОСОБА_3, яка є дочкою продавця.

Просили позов
задовільнити на підставі ст.
ст. 215; 216 ЦК України.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 25.12.2005 р.
основ­ний позов задоволено. В задоволені додаткового позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просять рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог
основного позову ска-

2

сувати і
ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів,
перевіривши законність і обгрунтованість судового рішення, при­йшла до
висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовільняючи
основний позов суд першої інстанції виходив з того, що 18.08.2005 р. сторони
уклали договір позики згідно умов якого, ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_3  3000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 18.08.2006 р.

Проте, з такими
висновками суду погодитись неможливо.

Згідно із ст.
1046 ЦК України
- за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій
стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визна­чені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визна­чених родовими
ознаками.

По справі
достовірно встановлено, що зазначені в розписці від 18.08.2005 р. грошо­ві
кошти в сумі 3000 доларів США
(а. с 2) ОСОБА_1 від ОСОБА_3 фактично не отримувала, тобто договір позики не був
укладений.

За твердженням позивачів по справі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 даний борг
виник із договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.08.2005 р., як компенсація
за 0,10 га земельної ділянки. Сторо­нами за цим договором є позивач ОСОБА_4 як
продавець і відповідачка ОСОБА_1 як покупець, (а. с. 21).

Згідно ч. 1 ст.
1053 ЦК України,
за домовленістю сторін борг, що виник із догово­рів купівлі-продажу, найму
майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Про відсутність
боргу ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу житлового будинку від 16.08.2005 р.
свідчить розписка безпосередньо дана самим продавцем ОСОБА_4, в якій він
вказує, що немає ніяких моральних та матеріальних претензій в зв'язку з
продажем будинку АДРЕСА_1, до ОСОБА_1. Суму за будинок одержав повністю 18.08.05
р. (а. с 37). Тим
самим спростовуються доводи позивачів викладені у додатково­му позові.

Безгрошовість
розписки ОСОБА_1 від 18.08.2005 р.
(а. с 2) також підтвер­джується письмовим поясненням позивачки ОСОБА_3 (а. с.
43-44) та доводами викладеними у додатковому позові (а. с. 19; 20).

При таких
обставинах у позові ОСОБА_3 про стяг­нення боргу за договором позики в сумі
15150 грн. слід відмовити.

Таким чином,
висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи до яких суд
прийшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, (ч. 2 ст. 59
ЦПК України).

3

Згідно з п. п. 2,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України наведені обставини є підставою для ска­сування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2.
задовільнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2006
року в частині задоволення основного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 15150 грн. за договором позики скасувати
і ухвалити нове.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 152150 грн. за
договором позики відмовити.

В решті зазначене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його
проголошення.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.