Справа
Категорія №
21                                                                             інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 березня 2007 року                                                                                               м.
Кривий Ріг

Колегія
суддів   судової  палати
в   цивільних   справах
Апеляційного   суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
судді БАРИЛЬСЬКОЇ А.П.,

суддів -
ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є., СОКОЛАН Н.О.,

при секретарі - Юровській
О.Ю.,  за участю - представника
позивача ОСОБА_1, представника відповідача Відділення Фонду

Онищенко Євгенії
Василівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі
цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі на
рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Кривому Розі про стягнення заборгованності за щомісячними
виплатами у відшкодування шкоди, компенсації у зв'язку з порушенням термінів
виплати сум у відшкодування шкоди та перерахунок розміру щомісячних страхових
виплат,

ВСТАНОВИЛА: 28 березня 2006 року ОСОБА_2.
звернувся до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ВАТ КЗРК) та Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі (далі - відділення Фонду) про стягнення заборгованності за
щомісячними виплатами у відшкодування шкоди, компенсації у зв'язку з порушенням
термінів виплати сум у відшкодування шкоди та перерахунок розміру щомісячних
страхових виплат. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що
ВАТ КЗРК неправильно провадило

2

перерахунок сум відшкодування втраченого заробітку, починаючи
з 01 травня 1992 року, у зв'язку
з чим у відповідача виникла заборгованість.

Рішенням
Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2006
року позов ОСОБА_2. було задоволено частково, на користь позивача стягнуто
з Відділення Фонду - заборгованість
за щомісячними страховими виплатами за період з 01 квітня 2003
року по 01 квітня 2006 року в сумі 4 182грн.39коп., а
також щомісячні страхові виплати в сумі 388грн.59коп., починаючи із 01 квітня 2006 року до зміни
обставин, що є підставою для їх перерахунку або припинення відповідно до
закону.

Представник
позивача ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі ставить питання про скасування рішення суду в частині
відмови в стягненні заборгованності з 01
жовтня 1997 року по 01 квітня 2003 року і
компенсації, та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у
повному обсязі через .порушення судом норм матеріального права. Зокрема,
представник позивача вважає, що на спірні правовідносини не поширюється позовна
давність, а відмова в стягненні компенсації є необгрунтованою з огляду на норми
Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати».

Відділення Фонду
в своїй апеляційній скарзі ставить питання про скасування рішення суду та
відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі через порушення судом
норм матеріального та процесуального права. Зокрема, Відділення Фонду вважає,
що воно не може бути в цій справі відповідачем, що судом невірно застосовано
норму пункту 28 Правил
відшкодування шкоди, необгрунтовано задоволено позовні вимоги в частині
перерахування щомісячних страхових виплат відшкодування шкоди.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів
апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника
позивача ОСОБА_1. та відділення Фонду не підлягають задоволенню з таких
підстав.

Судом
встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач ОСОБА_2. з 1981 року по серпень 1997 року працював у
шкідливих умовах праці на різних посадах, в тому числі гірником очисного забою
на шахті «Жовтнева» Виробничого об"єднання «Кривбассруда»,
правонаступником якого є ВАТ КЗРК.

У грудні 1996 року йому було
встановлено професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування
професійного захворювання від 25
грудня 1996 року №37.

3

Згідно витягу із
актів огляду в МСЕК від 29
вересня 1997 року,
ступінь стійкої втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням вперше було встановлено в розмірі 40%, починаючи з 22 вересня 1997 року.

При подальших
переоглядах у МСЕК з 01.10.2000
року ступінь втрати професійної працездатності була встановлена в розмірі 25% та підтверджена
в такому ж розмірі при наступних переоглядах у 2001 - 2005 роках.

Відповідачем ВАТ
КЗРК було призначено щомісячні виплати на відшкодування шкоди позивачеві,
виходячи із середньомісячної заробітної плати потерпілого та ступеню втрати
професійної працездатності.

Суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, який не заперечується сторонами, про те, що
середньомісячна заробітна плата позивача для обчислення розміру відшкодування
шкоди повинна складати 339,99
грн.

Колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи,
надав їм вірну оцінку та дійшов правильного висновку про невірне застосування
підприємством ВАТ КЗРК коефіцієнтів підвищення тарифних ставок і посадових
окладів при перерахунку розміру відшкодування шкоди позивачеві, внаслідок чого
утворилася заборгованість за щомісячними виплатами на відшкодування шкоди.

Доводи
представника позивача про невірне застосування судом позовної давності є
необгрунтованим, оскільки висновок суду в цій частині відповідає нормі статті 71 ЦК УРСР 1963 року (з
урахуванням пункту 6 Прикінцевих
і перехідних положень ЦК
України 2003 року),
згідно якої загальний строк, в межах якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого права (позовна давність), встановлюється тривалістю у
три роки. Крім того, згідно абзацу 5
пункту 22 Постанови
Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992
року № 6 (зі
змінами і доповненнями), вимоги про перерахунок сум щомісячних платежів, раніше
визначених судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що не
перевищує трьох років.

Відмова суду в
задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсації з Відділення Фонду є
вірною, оскільки згідно частини 7
статті 40 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку та виробництві на професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності», підставою для стягнення компенсації є наявність вини Фонду. На
думку колегії суддів, суд дійшов правильного висновку про відсутність вини
Відділення Фонду в неправильному визначенні розміру сум у відшкодування
втраченого заробітку позивачеві.

4

Доводи Відділення Фонду про те, що воно не може
бути відповідачем у цій справі, є необгрунтованими, оскільки з набранням
чинності з 01.04.2001 року
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку та виробництві на професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності», обов'язок по провадженню виплат потерпілим покладено на
Відділення Фонду.

Також
необгрунтованими є твердження Відділення Фонду щодо неправомочності суду
провадити або зобов'язувати провадити перерахування сум щомісячних страхових
виплат, оскільки згідно положень статті 55
вищезазначеного Закону, спори щодо розміру шкоди та з інших питань
вирішуються в судовому порядку.

На підставі
вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції
відповідає нормам матеріального та процесуального права, висновки суду
відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційних скарг є
необгрунтованими, тому апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1. та
Відділення Фонду слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без
змін.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги представника позивача ОСОБА_1 та Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі відхилити.

Рішення
Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2006
року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.

СУДДІ:                                    БАРИЛЬСЬКА А.П.

ЛЯХОВСЬКА І.Є.