Справа № 2-490-2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ                   УКРАЇНИ

11 квітня 2007 р.
м. Вільнянськ

Вільнянський
районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого
- судді                                    Беспалько Т.Д.

При
секретарі                                               Печенкіній
В.П.

Розглянувши у
попередньому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про
визнання правочину дійсним та визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що
20.11.2006р. між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу жилого
АДРЕСА_1 Договір було укладено у простій письмовій формі, однак було досягнуто
згоди про подальше нотаріальне посвідчення договору.

Спірний будинок відповідачкою було отримано у спадщину
після смерті її матері -
ОСОБА_3, яка в свою чергу отримала спірний будинок в спадщину за заповітом,
виданим ОСОБА_4. На момент відкриття спадщини правовідносини щодо спадкування
регулювались Цивільним Кодексом України в редакції 1963 року. Відповідно
до ч.І ст.548 ЦК України 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. 4.1 ст.549 ЦК України 1963р. встановлює, що прийняття
спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом можливе або шляхом фактичного
вступу в управління або володіння спадковим майном, або шляхом подачі державній
нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Прийняття спадщини відповідачкою було здійснене шляхом фактичного вступу в
управління житловим будинком, а також іншим належним спадкодавцю майном.
Відповідачка після смерті спадкодавця забрала деякі речі з належних
спадкодавцю, здійснювала догляд за будинком, земельною ділянкою, на якій
зазначений будинок розташовано. Цей факт можуть підтвердити сусіди померлої та
відповідачки.

П.4 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного Кодексу України в
редакції 2004 року встановлює, що Цивільний Кодекс України застосовується до
цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України. Положення цього Кодексу застосовуються до тих
прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним
чинності.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК
України (в редакції 2004р.) незалежно від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тому на момент укладення
договору купівлі-продажу будинок належав на праві приватної власності
відповідачці. До теперішнього часу з вини відповідачки договір купівлі-продажу
не посвідчено нотаріально. Відповідно до ч.2 ст.219 ЦК України суд може
визнати правочин, при укладенні якого не додержано
вимогу закону про його нотаріальне посвідчення, дійсним, якщо буде
встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а
нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від
її волі. Відповідно до ст.657 ЦК
України договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає обов'язковому
нотаріальному посвідченню.

Фактично на теперішній час сторони спірного договору купівлі-продажу
виконали всі свої зобов'язання за цим договором: позивач передав визначену
сторонами грошову суму відповідачці (5000грн.) та вступив у фактичне володіння
спірним будинком, відповідачка передала позивачеві ключі від спірного будинку,
правовстановлюючий документ на нього та технічний паспорт.

На теперішній час відсутність нотаріального посвідчення спірного договору
перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися зазначеним будинком. На підставі
вищенаведеного, в силу
ст.392 ЦК України позивач звернувся до суду із позовом про визнання
договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на спірний
АДРЕСА_1Запорізької області

У судовому засіданні позивач наполягає на позові, відповідачка проти позову
не заперечує, надавши суду письмову заяву, у якій підтверджує факт укладення
договору купівлі-продажу будинку.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.11.2006р. між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу жилого АДРЕСА_1

2

району Запорізької області. Договір було укладено у простій
письмовій формі, однак було досягнуто згоди про подальше нотаріальне
посвідчення договору.

Спірний
будинок відповідачкою було отримано у спадщину після смерті її матері - ОСОБА_3, яка в
свою чергу отримала спірний будинок в спадщину за заповітом, виданим ОСОБА_4.
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 стали її доньки: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Остання
відмовилася від своєї частки спадщини на користь ОСОБА_2, про що надала
письмову заяву. На момент відкриття спадщини правовідносини щодо спадкування
регулювались Цивільним Кодексом України в редакції 1963 року. Відповідно
до ч.1 ст.548 ЦК України 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. 4.1 ст.549 ЦК України 1963р. встановлює, що прийняття
спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом можливе або шляхом фактичного
вступу в управління або володіння спадковим майном, або шляхом подачі державній
нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Прийняття спадщини відповідачкою було здійснене шляхом фактичного вступу в
управління житловим будинком, а також іншим належним спадкодавцю майном.
Відповідачка після смерті спадкодавця забрала деякі речі з належних
спадкодавцю, здійснювала догляд за будинком, земельною ділянкою, на якій
зазначений будинок розташовано. Цей факт можуть підтвердити сусіди померлої та
відповідачки.

П.4 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного Кодексу України в
редакції 2004 року встановлює, що Цивільний Кодекс України застосовується до
цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України. Положення цього Кодексу застосовуються до тих
прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним
чинності.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК
України (в редакції 2004р.) незалежно від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тому на момент укладення
договору купівлі-продажу будинок належав на праві приватної власності
відповідачці. До теперішнього часу з вини відповідачки договір купівлі-продажу
не посвідчено нотаріально. Відповідно до ч.2 ст.219 ЦК України суд може
визнати правочин, при укладенні якого не додержано
вимогу закону про його нотаріальне посвідчення, дійсним, якщо буде
встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а
нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від
її волі. Відповідно до ст.657 ЦК
України договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає обов'язковому
нотаріальному посвідченню.

Фактично на теперішній час сторони спірного договору купівлі-продажу
виконали всі свої зобов'язання за цим договором: позивач передав визначену
сторонами грошову суму відповідачці (5000грн.) та вступив у фактичне володіння
спірним будинком, відповідачка передала позивачеві ключі від спірного будинку,
правовстановлюючий документ на нього та технічний паспорт.

Таким чином
умови угоди купівлі-продажу додержані, а відповідно угода є дійсною та
виконаною.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані і
підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.212-218, 278, ЦПК України,
ст.ст. 16, 219, 392,
657, 1268 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання правочину
дійсним та визнання права власності на житловий будинок - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу жилого АДРЕСА_1
району Запорізької області, укладений 20
листопада 2006 року між
ОСОБА_1та ОСОБА_2

Визнати за ОСОБА_1право власності на житловий
АДРЕСА_1Запорізької області, а саме: жилий будинок, позначений літерою А; сіні,
позначені літерою а; вбиральня, позначена літерою Б; сарай, позначений літерою
В, літня кухня, позначена літерою Г; сарай, позначений літерою Д; погріб,
позначений літерою пг; паркан, зазначений за № 1

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої
інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.