Справа № 22 Ц- 439/2007 р.                   Головуюча 1-й інстанції:
Категорія-16                                              Суддя-доповідач
апеляційного суду: Галущенко О.І
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого
2007р.    Судова колегія судової палати в
цивільних справах

Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої:                                        Вовненко
Г.Ю.

суддів:                              Галущенка О.І.

Колосовського
СЮ.

при
секретарі:                 Плотник С.А.

за участю:

представника

позивача-                       Степаненко О.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ВАТ ЕК "Миколаївобленерго" на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 07.12.2006
р., у справі  за

позовом
ВАТ     ЕК     "Миколаївобленерго"     до
ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

встановила:

04.10.2006 р. ВАТ
ЕК "Миколаївобленерго" (
далі - Компанія),
звернулася з позовом доОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої підключенням
до електромережі поза приладом обліку.

Позивач зазначав, що 27.04.2006
р. працівниками Миколаївської філії Компанії зафіксовано порушення правил
користування електроенергією для населення, яке полягає в підключенні до
електромережі поза приладом обліку, внаслідок чого електроенергія споживалася,
але не облікувалася.

По данному факту
складено акт № Г-1307,
яким відповідно до вимог п. 53
"Правил користування електроенергією.." та п. 6 "Методики
обчислення розміру збитків" визначено розмір завданих збитків на суму - 2589 грн. 65 коп.

Посилаючись на
ці обставини позивач просив про їх відшкодування.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.12.2006 р постановлено
про задоволення позову частково та стягнення зОСОБА_1 800 грн. в рахунок
відшкодування шкоди та 81
грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення і
ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі, з посиланням на те,
що судом неправильно застосовано норми матеріального права та неналежним чином
оцінені надані докази.

Апеляційна
скарга  підлягає задоволенню з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що спірні правовідносини,
регулюються тими нормами зобов'язального права, які встановлюють умови
відповідальності за порушення договірних зобов'язань.

В той же час, суд вважав, що відповідальність за
порушення цих зобов'язань може визначатись також і за правилами   тих норм чинного ЦК

2

України, якими
встановлюється відповідальність за майнову шкоду, завдану фізичній чи юридичній
особі.

Але з такими висновками суду в повній мірі погодитись
неможливо, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам
закону.

З матеріалів справи вбачається, що 06.11.2001
р. Компанія уклала з відповідачем договір на постачання електроенергії для
побутового споживача

Відповідальність за порушення цієї угоди визначається
умовами укладеного договору. Правилами та нормами зобов'язального права, які
регулюють договірні правовідносини.

Поряд з цими нормами, відповідно до приписів ч. 1 ст. 8 ЦК України, можуть
бути застосовані і правила тих норм ЦК, що регулюють подібні за змістом
цивільні відносини.

Зокрема, суд вправі застосувати норми ст..
1193 ЦК, щодо зменшення розміру відшкодування з огляду на тяжке
матеріальне становище винної особи-боржника, оскільки норми договірного права
таких підстав зменшення обсягу відповідальності боржника не передбачають

Однією з необхідних умов застосування подібної аналогії є наявність
обставин, передбачених ст. 1193
ЦК.

Ухвалюючи рішення про зменшення розміру збитків, завданих порушенням
зобов'язання, суд в порушення ст.213, 215
ЦПК України, свої висновки про застосування аналогії закону в рішенні не
виклав.

До того ж, суд не звернув уваги на те, що в справі немає доказів, які б
свідчили про тяжке матеріальне становище боржника та могли бути підставою для
зменшення розміру відшкодування збитків.

Більш того, суд не звернув уваги на те, що боржник повторно порушив
зобов'язання, передбачені договором та Правилами, зокрема, допустив самовільне
підключення до мереж постачальника, після відключення за несплачену
заборгованість.

Зазначені порушення свідчать про те, що висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи та пов'язані з неправильним застосуванням норми
матеріального права.

Встановлене, згідно з вимогами п.п. 3, 4 ст. 309
ЦПК України є підставою для скасування рішення в частині вирішення основних
позовних вимог та ухвалення нового.

Ухвалюючи нове рішення, судова колегія виходить з таких установлених
фактів.

27.04.2006
р. працівниками Миколаївської філії Компанії зафіксовано порушення
відповідачем правил користування електроенергією для населення, яке полягає в
самовільному підключенні до електромережі поза приладом обліку, після
відключення за несплачену заборгованість, внаслідок чого електроенергія
споживалася, але не облікувалася.

По данному факту
складено акт № Г-1307,
яким відповідно до вимог п. 53
"Правил користування електроенергією." та п. 6 "Методики
обчислення розміру збитків" визначено розмір завданих збитків на суму - 2589 грн. 65 коп.

Відповідно до правил ст.. 526, 611 ЦК України, зобов'язання мають
виконуватися належним чином, а в разі його порушення боржник має відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

За таких обставин на відповідача має бути покладено
обов'язок з відшкодування збитків.

3

Судова колегія не вбачає підстав для застосування
аналогії закону та зменшення розміру відшкодування, оскільки відповідач не
довів наявність підстав, передбачених ч. 4 ст. 1193 ЦК України.

Керуючись  ст. ст. 303,307,
309, 316 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну
скаргу ВАТ ЕК "Миколаївобленерго" - задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.10.2006 р. в частині
вирішення позовних вимог -
скасувати і постановити нове рішення.

Позовні вимоги
ВАТ ЕК "Миколаївобленерго" -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ ЕК "Миколаївобленерго" - 2589 грн. 65 коп.

В частині вирішення питання про судові витрати рішення місцевого суду - залишити без
зміни.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу на протязі двох місяців може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.