У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5 грудня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

Головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Охрімчук Л.І.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Джанкойського
міжрайонного прокурора Автономної Республіки Крим в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1до ОСОБА_2та ОСОБА_3, треті особи: виконавчий
комітет Джанкойської міської ради, ОСОБА_4про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів
на дитину, за касаційною скаргою ОСОБА_2та ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 12 грудня
2006 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2006 року Джанкойський міжрайонний прокурор Автономної Республіки
Крим звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до її
батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, посилаючись на
те, що ті не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини і
протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування.

Рішенням Джанкойського міськрайонного суду від 10 серпня 2006 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь опікуна ОСОБА_4
аліменти на ОСОБА_1 В решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 12 грудня  2006 року рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволені позову скасовано та в цій частині ухвалено нове
рішення, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав відносно їх дочки
ОСОБА_1 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись
на його необґрунтованість та порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно
їх дитини ОСОБА_1, апеляційний суд виходив з того, що вони не забрали дитину з
пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли
щодо неї батьківського піклування, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 164 СК України
є підставою для позбавлення їх батьківських прав.

Однак, погодитися з таким висновком не можна.

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав
чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004 року.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.
1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних
відносин, які виникли після набрання ним чинності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, і після її народження
її батьки, відповідачі у справі, відмовилися забрати її з пологового будинку.

Таким чином, норми СК України, на підставі яких апеляційний суд задовольнив
позов, не поширюються на спірні правовідносини, тобто суд застосував норму матеріального
права, яка не підлягала застосуванню.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції
вказав, що поведінка відповідачів, які не тільки заперечують проти позбавлення
їх батьківських прав, але й вживають активних дій, спрямованих на те, щоб
дитина їх більше пізнала, поступово звикла до них, при цьому також вживають
заходи для того, щоб сформовані їхні відносини з опікуном - ОСОБА_4, не
травмували дитину, свідчить про каяття відповідачів у тому, що вони раніше не
впевнилися в тому чи вижила дитина (бо лікарі пологового будинку завірили
батьків дитини, що пологи були тяжкими і дитина не виживе), не займалися її
вихованням та утриманням. Каяття відповідачів, їхнє дійсне прагнення забрати
дитину у свою родину, займатися її вихованням і утриманням, згідно з висновком
суду першої інстанції, свідчить про те, що вони не втратили інтерес до дитини,
бажають її виховувати і утримувати.

Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд
першої інстанції з врахуванням того, що характер ставлення відповідачів до
своєї дочки, після того як вони написали заяву про відмову від дитини, та
встановлення над нею опіки та призначення опікуна, суттєво змінився, і своїми
діями вони засвідчили те, що вони не втратили інтерес до дитини, та про своє
бажання утримувати і виховувати дитину, обгрунтовано відмовив в позові про
позбавлення відповідачів батьківських прав.

Таким чином, апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої
інстанції, ухвалене згідно із законом, що відповідно до ст. 339 ЦПК України є
підставою для його скасування та залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

В той же час, посилання в рішенні суду першої інстанції на норми СК України
слід замінити посиланнями на відповідні норми КпШС України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

касаційну ОСОБА_2та ОСОБА_3  задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 12 грудня    2006
року в частині позбавлення ОСОБА_2та ОСОБА_3 батьківських
прав стосовно їх дочки - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1народження скасувати та в цій
частині залишити в силі рішення Джанкойського міськрайонного суду від 10 серпня 2006 року.

В решті рішення Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим від 12 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Л. Сенін

Судді:                                                                                    Є.Ф.
Левченко

Л.М. Лихута

Л.І.
Охрімчук

Я.М. Романюк