РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 квітня 2007
року                                                  м. Ужгород

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої                  -        судді Кожух О.А.

суддів                           -           Чужа
Ю.Г., Куцин М.М.

при секретарі              -        Бобик О.І.

з участю ОСОБА_1., її представника
ОСОБА_2., ОСОБА_3. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скар­гою ОСОБА_1. на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 29 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1про розподіл співнабутого
майна та зустрічним позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_3про поділ співнабутого майна, -

встановила:

В жовтні 2005
року ОСОБА_3. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1., в якому просив роз­поділити майно,
що є спільною сумісною власністю подружжя. Свій позов мотивував тим, що, пе­ребуваючи
з ОСОБА_1. в шлюбі, вони разом набули певне майно, а саме - автомобіль ВАЗ
2106, земельну ділянку по АДРЕСА_1, а також недобудований будинок, який зна­ходиться за
адресою АДРЕСА_1, яке необхідно розділити між ними в рівних частках. В жовтні
2006 року збільшив позовні вимоги. Просив стягнути з ОСОБА_1. в його користь
8250 грн. - 1/2 частину заборгованості по позиці, отриманої від гр. ОСОБА_4.

В грудні 2005 року ОСОБА_1.
звернулася в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_3., проси­ла відмовити ОСОБА_3.
в розподілі автомобіля ВАЗ 2106, як такого, що придбаний ОСОБА_1. на особисті
кошти, земельної ділянки по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1. на праві особистої
приватної власності. Також просила стягнути з ОСОБА_3. 7575 грн. - 1/2 частини заборгованості по позиці, отриманої
від громадянки ОСОБА_5.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 29 грудня 2006 року позов ОСОБА_3. за­доволено
частково. Визнано за ОСОБА_3. право приватної власності на 1/2 частини земельної
ділянки
(площею 0,05 га.), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1; визнано за ним право
власності на автомобіль ВАЗ 2106. Постановлено стягнути з ОСОБА_3. 5000 грн. в користь
ОСОБА_1. - компенсації за 1/2 частини автомобіля. Решту позовних вимог ОСОБА_3.
за­лишено
без задоволення. В зустрічному позові ОСОБА_1. про стягнення 7575 грн. -
відмовлено.

Відповідач за первісним позовом
ОСОБА_1. оскаржила вказане рішення суду в частині ви­знання за
ОСОБА_3права на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за ад­ресою АДРЕСА_1.
В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстан­ції в цій частині
скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

ОСОБА_3. рішення суду не оскаржував запереченні просить
рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його винесеним
відповідно до норм матеріального та
процесуального права та з врахуванням інтересів кожного з бувшого подружжя.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, які скаргу підтри­мали
та просили задовольнити з наведених у .ній підстав, ОСОБА_3., який просив
рішення суду залишити без змін,-розглянувши справу в межах доводів апеляційної
скарги, перевіривши закон­ність і
обґрунтованість постановленого у справі рішення в цій частині., колегія суддів
дійшла висновку, що. апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Справа №22ц-476/07

Задовольняючи вимогу ОСОБА_3на про визнання за ним права
приватної ' власності на 1/2 частину
земельної ділянки (площею 0,05 га.), розташованої за адресоюАДРЕСА_1, суд
першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка площею 0,10 га, розташована за вказаною адресою, відповідно до
вимог ст. 89 ЗК України є спільною сумісною власністю подружжя Куцик, які
перебували у шлюбі з 1989 по 2005 рік., і підлягає поділу між був­шим
подружжям в рівних долях по 1/2 частині цієї ділянки.

Проте з таким висновком судову колегія погодитись не може.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно рішення виконкому
Ужгородської міської ради від 22.05.1996 № 82 ОСОБА_1 надано у
приватну власність для будівництва та обслу­говування житлового будинку
земельну ділянку площею 0,10 га поАДРЕСА_1та видано Державний акт на право
приватної власності на цю ділянку.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які ви­никли з дня набрання ними чинності. Діючий Земельний кодекс України набрав
чинності з 1 січня 2002 року. ОСОБА_6. набула права
власності на спірну земельну ділянку у 1996 році.

Відповідно до
положень ст. ст. 6, 22 ЗК України, Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 15 „Про приватизацію земельних
ділянок", Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність
громадянам України (затверджений Наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах від 15.02.1993 N 10), і ст. 22 КпШС України - актів
цивільного законодавства, що діяли на час надання ОСОБА_1. земельної ділянки у
приватну власність - земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу у приватну власність, зокрема, для будівництва та
обслу­говування жилого будинку, є його власністю, а не спільною сумісною
власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а
про одержану громадянином частку із земе­льного фонду. Відповідно до п. 7 Перехідних положень ЗК України (2001
року) громадяни та юри­дичні особи, що одержали у власність земельні ділянки у
розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають
права на ці ділянки.

Таким чином, судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального
права і земе­льна ділянка, одержана в приватну власність ОСОБА_1., не може бути визнана спільною сумісною власністю
подружжя, а отже, за ОСОБА_3. не може бути визнано право власності на 1/2
частину цієї ділянки.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині визнання за
ОСОБА_3. права приватної власності на 1/2 частину
земельної ділянки (площею 0,05 га.), розташованої за адресою АДРЕСА_1, слід скасувати з підстав, передбачених п. 4 ч.
1 ст. 309 ЦПК України, та ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3. в цій частині.

Керуючись ст. ст. 209, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, п.1 ст. 314, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1-
задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 грудня 2006 року в частині
вирішення вимоги про визнання за ОСОБА_3права
приватної власності на 1/2 частину земе­льної ділянки
(площею 0,05 га), розташованої по АДРЕСА_1- скасувати та хвалити нове
рішення, яким у позові в цій частині - відмовити.

В решті
рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
його проголошення, проте може бути оскаржено
в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.