№ 2-1269/06
№ 2-254/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

27 квітня 2007 года                                        Московський    районний
суд м.. Харкова

в  складі:
головуючого: судді  Гончара  В.О.

при  секретарі
Касліній  В.О.

розглянувши
у    відкритому судовому   засіданні
цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до  ОСОБА_2 про стягнення
боргу, суд-

встановив

Позивач і його представник посилаючись на те що 01.06.01
року позивач по договору позики передав відповідачу гроші в сумі еквівалентній
7000 доларів США, про що ним була написана розписка, згідно якої відповідач
зобов'язався повернути борг по першій вимозі позивача. У листопаді 2003 року на
прохання відповідача він дав у борг йому ще суму еквівалентну 2900 доларів США.
Суму боргу у розмірі еквівалентній 2400 доларів США, відповідач зобов'язався
повернути до 01.12.03 року, а в розмірі еквівалентній 500 доларів США,
зобов'язався повернути по першій вимозі. Але в подальшому -після 01.12.03 року,
до якого відповідач зобов'язався повернути борг, при неодноразовому зверненні
до нього про повернення боргу, відповідач мотивуючи відсутністю грошей борг не
повернув, при цьому, зі слів відповідача він брав гроші на розвиток бізнесу,
але як пізніше йому стало відомо, відповідач купив квартиру, на яку він
неодноразово приходив також як і в офіс відповідача і телефонував, вимагаючи
повернення боргу, але до теперішнього часу борг не повернутий, тому просять
стягнути з відповідача суму основного боргу за договором позики в еквіваленті
9900 доларів США, що по курсу Нацбанку 5,05 грн. за 100 доларів США буде
складати 49995 грн., а також втрати від інфляції з часу пред'явлення вимог про
повернення боргу тобто з 01.01.04 року в розмірі 19461 грн. 37 коп., відсотки
за користування грошовими коштами за договором позики відповідно розміру облікової
ставки Нацбанка з 01.01.04 року в розмірі 13097 грн. 95 коп. і держмито в
розмірі 826 грн. а всього 83380 грн. 32 коп.

Відповідач і його представник позов визнали частково, не
заперечують проти стягнення з відповідача суми боргу в розмірі еквівалентній
2900 доларів США відповідно до курсу Нацбанку і стягнення відповідно до
вказаної грошової суми держмито, в частині стягнення боргу по розписці від
01.06.01 року про стягнення суми боргу в розмірі еквівалентній 7000 доларів США
відмовити в зв'язку зі спливом строку давності а також відмовити позивачу в
стягненні суми втрати від інфляції і відсотків за користування грошовими
коштами  взятими відповідачем у позивача
в борг.

Заслухавши сторони по справі їх представників, свідків,
вивчивши матеріали справи суд вважає що позов підлягає задоволенню в повному
обсязі з наступних підстав.

Згідно ст. 1046 ЦК
України, за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає другій
стороні /позичальникові/ у власність (в оперативне управління) гроші ..., а
позичальник зобов'язується
повернути   позикодавцеві  таку
ж  суму  грошей...

Як встановлено у судовому засіданні 01.06.2001 року
позивач по справі передав у борг ОСОБА_2. грошову суму еквівалентну 7000
доларів США, про що
написав розписку і зобов'язався повернути вказану суму боргу по першій вимозі
ОСОБА_1. (а.с. 6, 123). В подальшому - в жовтні, листопаді 2003 року відповідач
знову звернувся до позивача з проханням надати йому позику в розмірі
еквівалентному 2400 доларів США, які зобов'язався повернути до 01.12.03 року і
в розмірі еквівалентному 500 доларів США, які зобов'язався повернути по першій
вимозі ОСОБА_1., про що надав йому розписку (а.с. 7,124).

2

У судовому засіданні
16.02.06 року відповідач просив відмовити в позові мотивуючи тим що він
неодноразово брав у позивача у борг гроші, загальна сума яких на 01.06.01 року
складала в еквіваленті 7000 доларів США, які на протязі 2002 року він всі
повернув позивачу частинами, при цьому ніяких розписок не брав розраховуючи на
порядність позивача, який завірив його що всі розписки ним знищені. Після
повернення боргу позивачу він на початку 2002 року знову взяв у ОСОБА_1. в борг
грошову суму у розмірі еквівалентній 2400 доларів США, а потом ще суму
еквівалентну 500 доларів США. В подальшому у судовому засіданні на запитання
судді, відповідач пояснив що всі розписки були написані по мірі накопичення
боргу, раніше написані розписки знищувались на 2002 рік він повернув позивачу
борг у розмірі еквівалентному 5000 доларів США, неповернутий борг складав суму
еквівалентній 2400 доларів США, після чого у 2003 році він знову узяв у
позивача в борг грошову суму еквівалентну 500 доларів США. На запитання
представника позивача відповідач вказав що борг позивачу він повністю повернув,
про повернення боргу позивачу можуть підтвердити свідки через яких він
передавав борг позивачу (а.с. 42-43).

У судовому
засіданні 12.03.2007 року відповідач і його представник змінили свої доводи і
позов визнали частково, дали згоду на стягнення суми еквівалентній 2900 доларів
США, в частині
стягнення суми еквівалентній 7000 доларів США
відмовити в зв'язку з пропуском позивачем загального трьохрічного строку
позовної давності передбаченого ст..
257 ЦК України,
посилаючись на дату написання розписки від 01.06.01 року відповідно відмовити
по цим мотивам і в частині стягнення суми інфляції а також процентів від
грошової суми позики (а.с. 114-117).

Як передбачено
ст. 261 ЦК України
сплив строку позовної давності починається з дня, коли особа узнала про
порушення свого права.

При написанні
розписки 01.06.01 року по сумісному договору ОСОБА_2. зобов'язався повернути
борг по вимозі позикодавця (а.с. 123), аналогічна запис зроблена ним у розписці
на суму еквівалентну 500 доларів США
(а.с. 124), в той час як у розписці на суму еквівалентну 2400 доларів США строк повернення
боргу вказаний до 01.12.2003 року  (а.с.
124).

Як пояснив у
судовому засіданні позивач з вимогою про повернення боргу він звернувся до
ОСОБА_2. тільки у грудні 2003 року після того як він не повернув борг в сумі
еквівалентній 2400 доларів США
до 01.12.03 року, як вказано у розписці і в подальшому відмовився від
повернення боргу і виплати процентів, тому він потребував повернення всього
боргу в тому числі і по розписці від 01.06.01 року, до вказаного часу він не
ставив питання про повернення боргу, тому суд вважає що позивач про порушення
свого права узнав у грудні 2003 року і в межах строку позовної давності -в
листопаді 2005 року звернувся до суду з позовною заявою тобто до спливу строку
позовної давності.

Спочатку у
судовому засіданні відповідач у своїх поясненнях просив відмовити у позові
мотивуючи тим що він повністю повернув борг позивачу про що можуть підтвердити
свідки, будь - яких письмових доказів про повернення боргу у нього не має.

Допитані у
судовому засіданні свідок ОСОБА_3. - дружина відповідача не заперечує що
позивач неодноразово приходив і телефонував по телефону як на стару квартиру
так і на нову, куди вони переїхали в середині 2002 року. їй відомо що чоловік
займав гроші у позивача про повернення йому боргу їй нічого не відомо. У 2003
році вона брала в банку кредит в зв'язку з потребою коштів для чоловіка, який у
тому-ж році придбав у неї 1/2 частину квартири.

Свідок ОСОБА_4. пояснив суду що
він неодноразово у 2002-2003 роках бачив ОСОБА_1в офісі по місцю роботи де
ОСОБА_2який передавав йому грошові суми але в якій кількості і за що, йому не
відомо.

Свідок ОСОБА_5.
підтвердив також що один раз за проханням ОСОБА_2. передавав ОСОБА_1гроші але
за що йому не відомо, за борги ОСОБА_2йому відомо тільки зі слів.

3

Згідно ст..
208 ЦК України угоди фізичних осіб
між собою на суму яка перевищує у двадцять і більше раз розмір не
оподаткованого митом мінімуму доходів громадян заключаються у письмовій формі,
що фактично і було виконано сторонами при укладені договору - позики, про що
суду надані три розписки відповідача, який на час розгляду справи по суті не
надав суду письмових доказів про повернення суми боргу взятої у позивача. При
розгляді справ вказаної категорії показання свідків до уваги не приймаються.

Як вбачається з наданих суду розписок загальна сума боргу
яку повинен повернути відповідач складає 9900 доларів США, що відповідає по
курсу долара до гривни на день розгляду справи по курсу НБУ (505,00 * 9900 =
49995 грн.)

Відповідно до ст..
1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,
у випадку якщо договором не встановлений розмір процента, їх розмір
визначається на рівні облікової ставки Нацбанка України, тому суд вважає що в
даній частині позовні вимоги позивача підлягають задоволенню згідно облікової
ставки НБУ встановленої на період з 01.01.04 року по 05.03.07 року згідно
наданого суду розрахунку (додаток № 1, а.с. 106), загальна сума відсотків за
вказаний період буде складати 13097 грн. 95 коп.

Підлягають задоволенню також вимоги позивача в частині
втрати від інфляції за період прострочення повернення боргу відповідно до листа
Верховного суду України від 03.04.1997 року - „ рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" та встановленими
Державним комітетом статистики України індексом інфляції відповідно до якого з
січня 2004 року по березень 2007 року від суми боргу буде складати, згідно
розрахунку (додаток №1, а.с. 106), 19461 грн. 37 коп.

З урахуванням викладеного, загальна сума боргу яка підлягає
стягненню з відповідача на користь позивача
буде складати  (49995,0+ 13097,95
+ 19461,37 )=82554 грн. 32 коп.

Згідно ст..
88 ЦПК України суд вважає можливим стягнути   з відповідача    на користь позивача понесені ним судові
витрати у вигляді сплаченого держмита в розмірі 826 грн.

Керуючись   ст.ст. 88,109,209, 212-215   ЦПК, ст. 208, 257, 261, 1046, 1048 ЦК України, суд-

ВИ РІ ШИВ

Позов
задовольнити. Стягнути  з ОСОБА_2на
користь ОСОБА_1 83380 (вісімдесят три тисячі триста вісімдесят)   грн. 32 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі заяви на
оскарження рішення на протязі 10 днів після його проголошення і подачі
апеляційної скарги після цього на протязі 20 днів  в Харківський апеляційний суд через Московський  райсуд.