Справа  22 ц-223/07 року                        Головуючий 1-ї інстанції:   Разумовська О.Г.
Категорія 36                                    Суддя - доповідач
апеляційного суду: Кутова Т.З.
УХВАЛА Іменем України

2007   року    лютого
місяця   5
дня  судова колегія
судової палати   в цивільних

справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого:                                               Лисенка П.П.,

суддів:                                 Данилової О.О.,

Кутової
Т.З.,

при секретарі:  Бабуйок І.
Ф.,

заучастю:      позивача
ОСОБА_1. та його представника ОСОБА_3., розглянувши  у
відкритому  судовому  засіданні
в  м.   Миколаєві
цивільну  справу  за апеляційними скаргами

ОСОБА_1, ОСОБА_2на рішення   Заводського    районного
суду    м. Миколаєва   від   20
листопада      2006 року за
позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

стягнення
аліментів

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2006 року ОСОБА_1звернувся
до суду з позовною заявою до ОСОБА_2про стягнення аліментів.

В позові
зазначено, що до досягнення повноліття позивача, тобто до 18 червня 2006 року на користь
його матері з відповідача були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх
видів заробітку. В теперішній час позивач навчається на денному відділенні третього курсу Миколаївського
міжрегіонального інституту розвитку людини університету
"Україна".

Посилаючись на
викладене та на те, що позивач не працює, стипендію не отримує, а тому потребує
в матеріальній допомозі, просив стягнути на своє утримання аліменти в розмірі
1/4 частки з усіх видів заробітку.

Рішенням
Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2006
року позов задоволено частково. З ОСОБА_2. на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1року народження,
стягнуто аліменти в розмірі 1/6
частини з усіх видів заробітку.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2. просить вказане рішення суду скасувати, а по справі ухвалити
нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що суд
безпідставно не прийняв до уваги докази, які свідчать про неможливість надати
матеріальну допомогу повнолітньому сину, через вкрай незначний розмір його
заробітку.

ОСОБА_1. в
апеляційній скарзі також просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити
нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги, посилаючись також на
невірну оцінку доказів судом.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення позивача та його представника, судова колегія
приходить до висновку, що   апеляційні
скарги не підлягають задоволенню.

Як вбачається з
матеріалів справи батьками, позивача ОСОБА_1. є ОСОБА_2. та ОСОБА_5, які з 1991 року не
перебувають у шлюбі   (а.с.З,4).

Позивач проживає
з матір'ю в м. АДРЕСА_1.
(а.с. 5). 18 червня 2006 року позивач досяг повноліття, але він є студентом
третього курсу денного відділення
комерційного Миколаївського міжрегіонального інституту розвитку людини університету "Україна", що підтверджується
договором з учбовим закладом про навчання, відповідною
довідкою та заліковою книжкою оглянутої в судовому
засіданні судовою колегією (а.с. 7-11).

Відповідно до вимог ст. 199 СК України в разі, якщо повнолітній
син чи дочка продовжують навчання і в зв'язку з
цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані їх утримувати до досягнення ними двадцяти трирічного віку при
умові, що вони  можуть
надати   матеріальну допомогу.

Суд першої інстанції, в межах заявлених вимог повно та всебічно дослідив обставини справи, доказам, які надали сторони, дав
належну оцінку і дійшов вірного висновку про те, що на підставі наведеної норми
закону ОСОБА_2. зобов'язаний утримувати свого сина ОСОБА_1. і в
нього є така можливість. При цьому, судова колегія також вважає, що суд в повній мірі врахував матеріальне та сімейне
становище сторін, стан здоров'я членів їх
сімей і виходячи з вимог ст. 200 СК України вірно встановив
розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, як 1/6 частину з усіх видів заробітку до закінчення навчання,
тобто до 2009 року.

Доводи, які викладені в апеляційних скаргах, не можна прийняти до уваги, оскільки
вони   не спростовують висновки суду.

Перевіривши законність та обгрунтованність оскаржуваного рішення, судова колегія
дійшла висновку, що воно відповідає вимогам норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 302, 307,    308 ЦПК України,
судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги    ОСОБА_1. та ОСОБА_2. - відхилити. Рішення     Заводського районного суду   м. Миколаєва   від 20    листопада  2006 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду України на протязі двох
місяців з дня набрання нею законної сили, тобто з дня її проголошення.