Справа №22-ц-484а 2007 р.                                    Головуючий
Категорія 40                                                              Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем
України

11 квітня 2007
року                                                                                               м.
Суми

Колегія суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого
- Шевченка В.А.,

суддів  - Батюка А.В., Лузан Л.В.,

при
секретарі - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на
рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 лютого 2007 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного
товариства "Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе",
третя особа: ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 лютого
2007 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю позовних
вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи, неповноту з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи, незастосування норм матеріального
права, які підлягали застосуванню, просить рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з
матеріалів справи, з 15 серпня 1969 року позивачка працювала у ВАТ "СМНВО
ім. М.В. Фрунзе" на
різних посадах, а з 24 грудня 2004 року - на посаді інженера-конструктора
другої категорії у конструкторському відділі №318 ГПА СКБ ТКМ (а. с. 3-19).

Наказом №198 від 17 липня 2006 року про реструктуризацію СКБ ТКМ
постановлено з 1 листопада 2006 року ввести в дію нову структуру управління та
штатний розклад, у зв'язку з чим було дано доручення щодо проведення необхідних
заходів по вивільненню працівників (а. с. 45).

14 серпня 2006 року ОСОБА_1 було попереджено про можливість наступного
звільнення (а. с. 48).

13 жовтня 2006 року на засіданні комісії по реструктуризації СКБ ТКМ з
вивченням ділових та професійних якостей працівників, кваліфікації, рівня
продуктивності праці, кількісного складу за штатним розкладом, переважного
права на залишення на роботі було постановлено вивільнити поряд з іншими і
ОСОБА_1 (а. с. 29).

З акту
від 23 жовтня 2006 року вбачається, що позивачка відмовилась від переведення її
на запропоновані вакантні посади та від підпису цього акту (а. с. 49).

На
засіданні цехового
профкому 26 жовтня 2006 року була дана згода адміністрації на
звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 28).

Наказом
№7127/ОК від 20 листопада 2006 року позивачку звільнено із займаної посади за
п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників (а. с. 20).

Постановою від
21 листопада 2006 року визнано недійсним та відмінено рішення цехового комітету
від 26 жовтня 2006 року про надання згоди на звільнення позивачки (а с 21), однак на
засіданні цього ж комітету 24 січня 2007 року було надано згоду на звільнення
шженера-конструктора другої категорії ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.
с.

Згідно з
п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності
можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:
змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення
з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У
відповідності до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне
право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

З
довідки та інших, наведених у рішенні й досліджених судом доказів про рівень
кваліфікації і продуктивність праці інженерів-конструкторів вбачається, що позивачка
у порівнянні з іншими працівниками має менш високу кваліфікацію та
продуктивність праці (а. с. 51). Зворотного вона не довела.

Виходячи
з викладеного вище, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову за
необґрунтованістю.

Посилання
ОСОБА_1 на те, що судом не враховано її тривалий безперервний стаж роботи на
даному підприємстві та те, що вона є автором раціоналізаторських пропозицій, не
можуть бути взяті до уваги, оскільки, у відповідності до ч. 2 ст. 42 КЗпП
України, ці обставини слід враховувати лише при рівних умовах продуктивності
праці і кваліфікації працівників.

Інші
доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують і не містять
даних, які б були підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Таким
чином, перевіривши рішення в межах доводів скарги, колегія приходить до
висновку, що це рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.
ст.303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19
лютого 2007 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.