року                                                             м.
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 16 вересня 2004 року та ухвалу Апеляційного суду
Полтавської області від 11 грудня 2006 року,
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що він з 1985 року
ОСОБА_2, під час якого було набуто майно, у тому числі приміщення
аптечного кіоску й перукарня АДРЕСА_1, які оформлені на ім'я відповідачки, а
також меблі, телевізор, відеомагнітофон, кухонний комбайн.
було розірвано 23 січня 2002 року. У добровільному порядку спільно нажите  майно поділити неможливо.
за ним право власності на приміщення АДРЕСА_1, за ОСОБА_2 - на решту спільного
майна, стягнути з нього компенсацію різниці вартості майна.
Рішенням
Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 вересня 2004 року,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11 грудня
2006 року, в задоволенні позову відмовлено.

У
обгрунтування касаційної скарги ОСОБА_1
посилається на невідповідність висновків судів обставинам справи,
незаконність і необгрунтованість судових рішень, неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм процесуального права  та ставить питання про скасування судових
рішень й ухвалення нового рішення.

Касаційна
скарга  підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої інстанції та апеляційний суд, погоджуючись з
ним, виходили з того, що спірне майно  не
є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки близько останніх 6 років
сторони подружніх стосунків не підтримують, і посилалися на рішення суду від 20
серпня 2001 року (а.с. 6), матеріали цивільної справи про розлучення,
кримінальної справи, виконавчого провадження та заперечення відповідачки.

Проте
з такими висновками суду погодитися неможливо.

Відповідно до
вимог ст. 202 ЦПК України (від 18 липня 1963 року), який діяв на час розгляду
справи в суді першої інстанції,   рішення
суду повинно бути законним і обгрунтованим. Суд обгрунтовує рішення лише на
тих  доказах, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як  роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.
1 постанови від 29 грудня 1976 року № 11 "Про судове рішення"  рішення є законним тоді коли суд, виконавши
всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад
і змісту законодавства України. Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від                 12 червня 1998 року № 16
"Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України
згодою подружжя", вирішуючи   спори   між
подружжям  про  майно,
судам необхідно встановлювати
обсяг  спільно  нажитого
майна,  наявного  на  час
припинення  спільного ведення
господарства,  з'ясовувати джерело і час
придбання зазначеного майна.  При
цьому  належить  виходити
з того, що відповідно до статей 22,
25, 27- 1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите
ними в період шлюбу рухоме і  нерухоме
майно,  яке  може
бути  об'єктом  права приватної власності. Крім майна,  нажитого
кожним  із  подружжя
під  час  їх
роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, майна, яке належало кожному з подружжя до одруження, а
також одержаного ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, речей  індивідуального користування (ст. 24
вказаного Кодексу).

Отже, при вирішенні спорів про
поділ майна подружжя судам у першу чергу необхідно встановити час  і режим окремого проживання подружжя та
джерела походження спірного майна.

Судом
першої інстанції встановлено, що 25 травня 1985 року ОСОБА_1 уклав шлюб з
ОСОБА_2.

У
1995 році було засновано товариство з обмеженою відповідальністю  лікувально-діагностичного центру (далі - ТОВ
ЛДЦ) "Супрема", засновниками якого стали сторони у справі.

Відповідно
до протоколу ТОВ ЛДЦ "Супрема" від 28 травня                1999 року ОСОБА_2 вийшла зі
складу  засновників товариства з
отриманням майнової частки - приміщення аптечного кіоску  і перукарні, що оформлено договором
купівлі-продажу від 28 травня 1999 року зі сплатою різниці вартості приміщень і
її частки.

На
підставі рішення ТОВ ЛДЦ "Супрема"
від 31 травня 1999 року засновнику ОСОБА_2 передано такі  основні засоби товариства: набір меблів,
набір м'яких меблів, телевізор, відеомагнітофон, кухонний комбайн.

Згідно
зі свідоцтвом про розірвання шлюбу шлюб між сторонами розірвано в січні 2002
року.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач у обгрунтування своїх вимог посилався
на те, що фактично шлюбні відносини вони з відповідачкою припинили у вересні
2001 році. У своїх запереченнях відповідачка указувала, що вони з позивачем не
проживають з 1995 року. При цьому в квітні 1995 року у сторін народилася
донька.

Свідок
ОСОБА_3 показав, що восени 1998 року в сторін по справі були  нормальні відносини. Відповідно до показань
свідків           ОСОБА_4 і ОСОБА_5
сторони разом проживали до 2001 року. Проте жодної оцінки показанням свідків
судом надано не було.

Крім
того, судом не було з'ясовано  джерело
походження частки відповідачки на суму 20 000 грн., яку вона внесла до статуту
товариства, і на яку вона отримала спірне майно при виході з товариства.

Пунктом
6 постанови Пленуму Верховного Суду України від                  12 червня 1998 року № 16  встановлено, що у рішенні суду  в справі про розірвання
шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини
фактичного його припинення тощо.

Так,
згідно з наявною у справі копією рішення від 20 серпня               2001 року, яка містить лише
резолютивну частину,  шлюб між сторонами
розірвано. Але з указаної копії неможливо встановити  час фактичного припинення шлюбу між
сторонами, оскільки повний текст рішення про розірвання шлюбу у справі
відсутній. Як і відсутні копії будь-яких матеріалів цивільної справи про розлучення, кримінальної справи, виконавчого
провадження, на які посилався суд при ухваленні рішення, що унеможливлює
належну перевірку судом касаційної інстанції законності  рішення міськрайонного суду.

Таким чином, у
порушення вимог ст. ст. 15, 27, 62, 202, 202-1 ЦПК України (1963 року) суд
першої інстанції на вказані вимоги законодавства уваги не звернув, не залучив
до справи копії документів, на підставі яких він зробив висновки у справі, не
надав жодної оцінки показанням свідків у справі та не з'ясував конкретну дату
фактичного припинення сторонами подружніх стосунків і режим окремого
проживання подружжя  та джерело
походження частки відповідачки у ТОВ ЛДЦ "Супрема", що має значення
для справи.

Апеляційний
суд у порушення вимог ст. 303 ЦПК України 2004 року, діючого під час розгляду
справи у суді апеляційної інстанції,
допущені судом першої інстанції порушення не усунув і залишив рішення
без змін.

За таких
обставин ухвалені в справі рішення підлягають скасуванню  з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України (2004 року), із передачею справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.
ст.  336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової  палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у
х в а л и л а:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 вересня 2004 року та
ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 11 грудня 2006 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ярема А.Г.

Судді Верховного Суду України

Левченко Є.Ф.

Лихута
Л.М.

Охрімчук Л.І.  Сенін Ю.Л.