Справа
№ 22-446/2007 р.        Головуючий
суддя 1 інстанції:
Суддя-доповідач : Демянчук С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

19 квітня 2007 року                                                                                                    м.Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Буцяка З.І. суддів : Демянчук С.В., Григоренка М.П. при
секретарі : Колесовій
Л.В. з   участю   позивачки,
відповідача   ОСОБА_2,   представника відповідачів ОСОБА_4 розглянула у
відкритому судовому засіданні в м.
Рівному    цивільну    справу
за    апеляційною   ОСОБА_3на рішення Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 12 лютого 2007 року в справі за позовом
ОСОБА_1доОСОБА_2та ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача Дубенське МРЕВ
ДАІ УМВС України в Рівненській області про визнання недійсним договору
купівлі-продажу автомобіля.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились у
судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги
колегія суддів, -

встановила:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 лютого 2007 року задоволено
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача
Дубенське МРЕВ ДАІ УМВС України в Рівненській області про визнання недійсним
договору купівлі-продажу автомобіля.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки
"Ауді-100", 1992
року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер двигунаІНФОРМАЦІЯ_1, що був укладений 22
жовтня 2004 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 та ОСОБА_2
незаконно куплений автомобіль "Ауді-100", 1992 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер
двигунаІНФОРМАЦІЯ_1, а в разі
неможливості такого повернення, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 половину
вартості автомобіля - 17738
(сімнадцять тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 75коп..

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

2

В поданій апеляційній скарзі вказує, що оскаржуване
рішення є таким, що винесено без повного з'ясування усіх обставин справи з неправильним
застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального
права.

Вказує, що суд першої інстанції з невідомих причин відмовив в задоволенні
клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, що призвело до
винесення незаконного рішення.

Крім того зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що на момент
оспорюваного договору позивачка не знала про нього і не давала згоди є
безпідставними по тій причині, що ОСОБА_1 сама видала довіреність на підставі
якої ОСОБА_2мав право укладати всі дозволені законом угоди по управлінню та
розпорядженню майном від імені ОСОБА_1. Отже, суд першої інстанції дійшов
неправильного висновку про те, що при укладенні договору, ОСОБА_2 діяв
неправомірно, не відповідно до даних йому повноважень.

Просив скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Рівненської
області від 12 лютого 2007 року та ухвалити
нове рішення на підставі якого ОСОБА_1 в позові відмовити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 підтримав
апеляційну скаргу в повному обсязі.

ОСОБА_2 вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, просить її задовольнити.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала, вважає висновки
суду першої інстанції правильними. Просить апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої
інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального
права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги та визнаючи недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки
"Ауді-100", 1992
року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер двигунаІНФОРМАЦІЯ_1, що був укладений 22
жовтня 2004 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виходив з того, що судом беззаперечно встановлено, що сім'я
між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 розпалася з жовтня 2004 року. 15 липня 2004 року позивачка
скасувала доручення на ім'я чоловіка на право керування та розпорядження майном
від 29.07.2003 року
/а.с. 72, 72/. Таким
чином, ОСОБА_2 в порушення положень ч.І ст.65 СК України скоїв правочин щодо
сумісної власності подружжя всупереч волі ОСОБА_1, оскільки вона письмової згоди, як того вимагає закон, на
відчуження не давала. При встановлених обставинах , суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що на підставі ч.2 ст.216 ЦК України у разі
недійсності правочину кожна із сторін повинна

3

повернути
другій сторона у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в
разі неможливості такого повернення, відшкодувати вартість того, що одержано,
за цінами, що існують на момент відшкодування.

Щодо даного висновку , суд першої інстанції навів відповідні мотиви і докази, з
якими погоджується і апеляційна інстанція.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про невиконання
позивачкою вимог ч.2 ст.249 ЦК
України про негайне повідомлення щодо скасування довіренності виданої на
ім'я ОСОБА_2, так як ці доводи достатніми доказами не підтверджуються.

Оскільки обставини на які посилаєтьсяОСОБА_3 в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду
обставинам справи, були предметом перевірки судом першої інстанції в повному
обсязі відповідно з вимогами цивільно-процесуального законодавства і судом
достовірно встановлено порушення прав позивачки, як власника при укладенні
спірного правочину, тому вони не заслуговують до уваги. Будь-яких доказів
заслуговуючих на увагу і спростовуючих висновки суду він суду не надав.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права ,
та зважаючи, що не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з
одних лише формальних міркувань, судова колегія не вбачає підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

На
підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307,
308, 313-315, ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3відхилити. Рішення Лубенського міськрайонного суду Рівненської
області від 12 лютого 2007 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею чинності.