Справа № 22-ц-119/2007р.                                   Головуючий у 1 інст. - Жовток
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 березня 2007
року апеляційний суд Чернігівської області у складі: Головуючого - судді
Іваненко Л.В. Суддів - Губар B.C., Шемець Н.В.

При секретарі -
Івановій Н.Б.

За  участю:
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,     ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на рішення Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 13 листопада 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третіх осіб без самостійних вимог -
Ріпкинської районної державної нотаріальної контори, Ріпкинської виробничої
дільниці Чернігівського міжрайонного бюро технічної інвентаризації про визнання
недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного від імені ОСОБА_8 на
користь ОСОБА_5, про стягнення на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_8 25150 грн., про
визнання договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1
відбувшимся, про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру.

встановив:

Апеляційними
скаргами ОСОБА_8 та ОСОБА_5 оскаржується рішення Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 13 листопада 2006 року, яким позов ОСОБА_1 задоволено
та визнано відбувшимся з моменту набрання чинності даним рішенням договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 з однієї сторони, та
ОСОБА_4 від імені ОСОБА_8 з іншої; визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру
АДРЕСА_1; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 28.08.2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка діє від імені від імені
ОСОБА_8; стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 25150 грн., сплачених за

2

договором купівлі-продажу від 28.08.2006 року, а також 251 грн. 50
коп. витрат, понесених за складання та оформлення договору купівлі-продажу. В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. Арешт, накладений на квартиру
АДРЕСА_1 знято.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити
нове рішення, оскільки рішення суду першої інстанції вважає незаконним і
необґрунтованим, постановленим з неправильним застосуванням норми матеріального
права. На думку апелянта рішення суду ґрунтується на показах свідків, що
суперечить ч.1 ст.218 ЦК
України; безпідставним є посилання суду на ч.2 ст.220 ЦК України як на
підставу визнання договору купівлі-продажу дійсним, оскільки в судовому
засіданні не встановлено умов необхідних для визнання договору дійсним.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити
нове рішення, оскільки рішення суду першої інстанції вважає незаконним і
необґрунтованим, постановленим з неправильним застосуванням норми матеріального
права. На думку апелянта рішення суду ґрунтується на показах свідків, що
суперечить ч.1 ст.218 ЦК
України; безпідставним є посилання суду на ч.2 ст.220 ЦК України як на
підставу визнання договору купівлі-продажу дійсним, оскільки в судовому
засіданні не встановлено умов необхідних для визнання договору дійсним. На
думку апелянта доводи позивача ОСОБА_1 про те, що вона ухилялася від
нотаріального посвідчення договору є безпідставним, оскільки істотних умов
договору апелянт ні з ким не погоджувала.

Вислухавши
доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що
апеляційні скарги підлягають задоволенню за таких підстав.

Судом
встановлено, що ОСОБА_8 своїм доручення від 28.08.2000 р. АВМ №852163 (а.с.72)
уповноважила ОСОБА_4 за ціну та на умовах за його розсудом продати належну їй
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. У травні 2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було
досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу вищевказаної квартири за ціною
еквівалентною 1200 доларам СІЛА, а за умови оформлення документів
купівлі-продажу за рахунок покупця - за ціною еквівалентною 1100 доларам США, з
розстрочкою внесення плати за квартиру, що було погодженою з власником квартири
ОСОБА_8 Згідно розписок, написаних власноручно ОСОБА_4 (а.с.8-10), останнім
отримано від ОСОБА_1 400 доларів СІЛА 24.12.2001р., 400 доларів США -
04.11.2002 р. та 300 доларів США у вересні 2003 року. Договір купівлі-продажу
між ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_8, та ОСОБА_1 не було укладено, оскільки
термін дії доручення (а.с. 72) на вчинення ОСОБА_4 дій стосовно купівлі-продажу
квартири закінчився 28.08.2003 р.

Відповідно
до ч.2 ст.220 ЦК України
(2004 р.) якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних  умов  договору,
що   підтверджується   письмовими
доказами,   і

3

відбулося повне
або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Суд
першої інстанції дійшов висновку про те, що сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від
імені ОСОБА_8 домовилися щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне
виконання договору (оплата коштів, про що свідчать розписки ОСОБА_4 про
отримання грошей від ОСОБА_1 та проживання останньої в спірній квартирі), а дії
ОСОБА_8, котра, приїхавши з Росії у серпні 2006 року, разом з позивачкою
розпочала збір документів, необхідних для оформлення договору купівлі-продажу
квартири, свідчать про намір відповідача юридично оформити вказаний договір,
тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу відбувшимся
та визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1були задоволені. Проте,
з таким висновком суду не може погодитись апеляційний суд, оскільки судом
першої інстанції неправильно встановлені правовідносини, які мали місце між
сторонами - ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_8, і тим
правовідносинам дана невірна юридична оцінка. Зокрема, в матеріалах справи
відсутні і апеляційному суду позивачкою ОСОБА_1 не надано належних і допустимих
доказів того, що ОСОБА_4, наділений всіма повноваженнями щодо продажу спірної
квартири, якось ухилявся від укладання та нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу спірної квартири. Ніяких перешкод чи ухилення від нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу зі сторони ОСОБА_8, яка проживає в
Російській Федерації, не існувало і доказів ухилення ОСОБА_8 від укладання
такого договору позивачкою апеляційному суду також не надано, в матеріалах
справи такі докази відсутні. Протягом дії довіреності, виданої ОСОБА_8
28.08.2000 року ОСОБА_4, чинної до 28.08.2003 року, ОСОБА_1 мала достатній час
для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірної
квартири, або для звернення до суду, якщо вважала свої права та інтереси
порушеними.

Як
вбачається з матеріалів справи, 28.08.2006 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка діяла
від імені ОСОБА_8, було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири,
посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 (а. с. 23, 83), внаслідок чого ОСОБА_5
набула права власності на спірну квартиру. За таких обставин, апеляційний суд
визнає, що вимоги ОСОБА_5, викладені у її заяві, наявній на а.с. 18-20, де вона
просить суд: 1. Визнати її в якості третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 2. В задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовити. 3.Підтвердити її, ОСОБА_5, право власності на квартиру
АДРЕСА_1, - необхідно розцінювати як заперечення на позовну заяву ОСОБА_1,
оскільки, за наявності чинного договору купівлі-продажу квартири (а.с.23) немає
потреби підтверджувати ОСОБА_5 вже наявне право власності.

Зважаючи
на викладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду не відповідають   обставинам
справи,      і   оскаржуване
рішення   постановлено   з

4

неправильним
застосуванням норм матеріального та процесуального права, що, відповідно до
ст.309 ЩЖ України, є підставою для скасування рішення. За наявними у справі
доказами, апеляційний суд приходить до висновку, що передбачені законом
підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись
ч.4 ст.203, ч.1 ст.206, ст. ст.218, 220, 316, 317, 319, 328, 334. ЦК
України,   ст.ст.303, 307, 309 313, 314,
316, 317, 319  ЦПК України, апеляційний

суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційні
скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення
Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2006 року
скасувати.

ОСОБА_1 в
задоволенні позову відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців.