УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2007 року лютого
місяця 19 дня
колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого, судді:   Курської А.Г.

Суддів:                          Горбань В.В.

Шаповалової О.А.

При секретарі:' Іванові O.K.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до Бахчисарайської міської ради
АР Крим, госпрозрахункового лазня-прального комбінату Бахчисарайської міської ради АРК про стягнення заборгованості щодо виплати заробітної
плати, грошової компенсації за невикорастанні щорічні відпустки,
середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, за апеляційними
скаргами ОСОБА_1, Бахчисарайської міської
ради на рішення Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 20 жовтня 2006
року,

ВСТАНОВИЛА:

10.02.2006 року
ОСОБА_1звернулася до суду з позовом до
Бахчисарайської міської ради АР Крим, госпрозрахункового лазня-прального
комбінату Бахчисарайської міської ради АРК
про стягнення заборгованості щодо виплати заробітної плати, грошової
компенсації за невикорастанні щорічні відпустки, середнього заробітку за час
затримки остаточного розрахунку. Вимоги мотивовані тим, що вона з 1996 року працювала директором Бахчисарайського
підприємства госпрозрахункового лазня-прального комбінату, що знаходився
в комунальній власності міської ради. 24.09.2003 року на підставі розпорядження Бахчисарайської міської
ради вона була звільнена за власним бажанням, при звільненні з нею не було зроблено остаточного розрахунку. Вона
неодноразово зверталася до відповідача з проханням сплатити
заборгованість по заробітній платі, однак остаточний розрахунок з нею так і не було проведено. Просить стягнути з
Бахчисарайської міської ради на її користь заборгованість по заробітній
платі в розмірі 955 грн. 63 коп.,
компенсацію за невикорастані щорічні відпустки в розмірі 2542 грн. 66 коп.,
середній заробіток за час затримки розрахунку з 24.09.2003 року по день
стягнення з розрахунку 1029 грн. 95 коп. за кожний місяць затримки розрахунку.

Рішенням
Бахчисарайського районного суду від 20
жовтня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Бахчисарайської міської ради АРК /виконавчого комітету/ заборгованість по заробітній платі за вересень 2003 року у сумі 955 грн. 63 коп., а також грошову компенсацію за невикористанні щорічні
відпустки у розмірі

Справа № 22-ц-2164/2007 р.                      Головуючий суду першої інстанції

Янін І.А. Доповідач      Горбань В.В.

2542
грн. 66 коп. /з
яких необхідно утримати податки та інші обов'язкові платежі/. Допущено негайне виконання рішення в частині присудження
ОСОБА_1виплати заробітної плати, але не більш ніж за один місяць у
розмірі 955 грн. 63 коп. В
задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній
скарзі на рішення суду міській голова Бахчисарайської міської ради - Кретов Д.С.
ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення є незаконним і
необгрунтованим, постановлено з порушенням вимог матеріального і процесуального
права. Вказує, що госпрозрахунковий лазня -
пральний комбінат є комунальною власністю виконавчого комітету
Бахчисарайської міської ради, який являється юридичною особою і повинен нести
відповідальність за статтею 116
КЗпП України, а не Бахчисарайська міська рада.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про
стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати і ухвалити
нове рішення про задоволення позову в цій частині, посилаючись на порушення
норм матеріального і процесуального права, на неповне з'ясування обставин, які
мають суттєве значення для розгляду справи, на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних
скарг, вислухавши пояснення позивачки, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга Бахчисарайської міської ради підлягає частковому задоволенню, а
апеляційна скарга ОСОБА_1 є необгрунтованою, її слід відхилити.

При апеляційному перегляді справи встановлено, що розпорядженням Бахчисарайської
міської ради від 24 вересня 2003 року позивачку
ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади
директора госпрозрахункового лазня - прального комбінату з 24 вересня 2003 року за статтею 38 КЗпП України.

При звільненні в
порушення вимог статті 116
КЗпП України з позивачкою не проведено повного розрахунку. Сума
заборгованості складає 955
грн. 63 коп. - заробітна плата
та 2542 грн. 66 коп. - компенсація за
невикористані щорічні відпустки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що порушено право позивачки
на отримання всіх виплат, що належать їй при звільненні відповідно до статті 116 КЗпП України, і
обґрунтовано стягнув з відповідача-Бахчисарайської міської ради розрахунок у
розмірі 3498 грн. 29 коп., який складається із заборгованості по заробітній платі
і компенсації за невикористані щорічні відпустки, сума яких не
оспорюється.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки
вони відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Стаття 116 Кодексу законів
про працю України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що
належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день
звільнення.

Відповідно до
роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 27 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року „Про
застосування судами законодавства про оплату праці" належним відповідачем
у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство,
установа, організація), з якою позивачем укладено трудовій договір. Разом з тим
на

зазначені вимоги поширюються
положення ч. З ст. 32 ЦК і п. З ст. 39 Закону України „Про власність", згідно з якими в разі
недостатності у державної установи
(організації) коштів відповідальність за її зобов'язанням несе власник.

З матеріалів справи вбачається, що госпрозрахунковий лазня - пральний комбінат є комунальною власністю.

Відповідно до частини 2 статті 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній
власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею
органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 5 ст. 16 Закону України
„Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах
територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні
ради.

Суд першої
інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідношень положення вказаних
норм закону та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду і дійшов
правильного висновку з урахуванням конкретних обставин справи, що належним
відповідачем є Бахчисарайська міська рада як власник комунального майна, тобто
госпрозрахункового лазня -прального комбінату, який зупинив свою діяльність як
підприємство, та стягнув на користь позивачки належну їй заборгованість всіх сум,
що належали їй при звільненні.

Доводи
апеляційної скарги про те, що Бахчисарайська міська рада є неналежним
відповідачем по даній справі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи і
суперечать вищенаведеним вимогам закону.

Разом з тим, колегія
Суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної
і резолютивної частини рішення уточнення про стягнення суми з виконавчого
комітету як помилкове, оскільки вимоги позивачки були заявлені до
Бахчисарайської міської ради, яка приймала участь у справі як відповідач. При
цьому суд дійшов правильного висновку, що права суб'єкта комунальної власності здійснює Бахчисарайська міська рада, яка
відповідно до положень ч. З ст. 32 ЦК України 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, та
п. З ст. 39 Закону України „Про власність",
повинна нести відповідальність за зобов'язання госпрозрахункового
лазня - прального комбінату як власник.

Відмовляючи в
позові про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позивачкою
пропущено строк звернення до суду з такими вимогами, передбачений
статтею 233 КЗпП
України.

З таким
висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки він відповідає матеріалам
справи та вимогам закону.

Статтею 117 КЗпП України передбачена
відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні
у вигляді виплати середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного розрахунку.

Ці виплати не є
заробітною платою, а тому положення частини 2 статті 233 КЗпП України про необмежений термін
звернення до суду на вимоги про стягнення середнього заробітку не розповсюджуються.

Відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України робітник має право звернутися до
суду з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався
або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Про несвоєчасний розрахунок позивачка дізналася відразу
після звільнення в вересні 2003
року. Але з позовом до Бахчисарайської міської ради

про стягнення середнього заробітку
за затримку розрахунку звернулася лише у лютому 2006 року,
пропустивши тримісячний строк і не вказавши на поважні причини пропуску строку.

Таким чином,
відмова в позові про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв'язку з пропуском строку
звернення до суду є повністю законною і обґрунтованою.

Посилання
позивачки на те, що до спірних правовідносин не застосовується строк позовної
давності, є необгрунтованим, оскільки воно засновано на неправильному
тлумаченні вимог частини 2
статті 233 КЗпП
України.

Інші доводи
апеляційної скарги не містять правових підстав для скасування рішення в цієй
частині.

За таких
обставин, колегія суддів вважає, що при розгляді справи вимоги матеріального і
процесуального права судом першої інстанції додержано, підстав для скасування рішення немає.

Виходячи з
наведеного та керуючись статтями 303,
307, 308, 314, 315 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Апеляційну
скаргу міського голови Бахчисарайської міської ради -Кретова Д.С.
задовольнити частково.

Рішення суду Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від
20.10.2006 року по
суті залишити без змін.

Виключити з мотивувальної і резолютивної частини рішення фразу суду про стягнення суми заборгованості з виконавчого комітету.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.