Справа № 2-296
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2007 року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у
складі: головуючій судді Цалко А.А., при секретарі Єршовій Я.Ю., з участю
прокурора Семенчук Д.О., адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ялті цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє за
довіреністю в інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_4, який діє від свого імені та від
імені неповнолітньої дочки ОСОБА_5, про усунення перешкод в користуванні власністю
та за зустрічним позовом ОСОБА_4, який діє від свого імені та від імені
неповнолітньої дочки ОСОБА_5, до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Товариства з
обмеженою відповідальністю Комерційний центр по туризму і послугам
«Турконтиненталь», виконавчого комітету Ялтинської міської ради, Комунального
підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація № 3», регіонального
відділення Фонду державного майна, треті особи: Відділ у справах громадянства,
еміграції фізичних осіб Ялтинського міського управління ГУ МВС України в АРК,
Служба по справам неповнолітніх, Комунальне підприємство «Ялтинське бюро
технічної інвентаризації», Перша Ялтинська державна нотаріальна контора,
Ялтинська товарна біржа «Ю-Куб» про визнання угод купівлі-продажу квартири
недійсними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Представник
позивачки звернулася до суду з позовом, в якому просить суд усунути ОСОБА_3
перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідача
ОСОБА_4 та його неповнолітньої дочки із зазначеної квартири. Позовні вимоги
мотивовані тим, що ОСОБА_3 являється власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 11 березня 2004 року. Однак, вона не може
використовувати зазначену квартиру для власного проживання та членів своєї
родини, не може забезпечити її схоронність, тримати в належному санітарному та
технічному стані, підвищувати благоустрій житла, оскільки там без відповідних
правових підстав проживають ОСОБА_4 і його неповнолітня дочка ОСОБА_5, чим
чинять ОСОБА_3 перешкоди в здійсненні права власності. Згоди на вселення і
проживання в спірній квартирі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ОСОБА_3 не давала, в родинних
відносинах з ними не перебуває, договір найму або оренди між ними не укладався.

Представник
позивачки у судовому засіданні позов підтримала, проти зустрічного позову
заперечувала.

Відповідач
ОСОБА_4 проти позову у судовому засіданні заперечував, пред'явив зустрічний
позов, в якому просить суд визнати недійсними: угоду купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 20 липня 1995 року між Ялтинською міською організацією «Знання» і
ТОВ «Турконтиненталь», зареєстровану на Ялтинській ТОварній біржі «Ю-Куб»;
угоду купівлі-продажу від 01 жовтня 2001 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю Комерційний центр по туризму та послугам «Турконтиненталь» і
ОСОБА_6, зареєстровану державним нотаріусом в реєстрі за № 1-1189; угоду
купівлі-продажу від 11 березня 2004 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_3, зареєстровану
державним нотаріусом в реєстрі за № 1-319. Просить також сторони повернути у
первісне становище, стягнути з ТОВ «Турконтиненталь» на користь ОСОБА_6 2636
гривень, з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 2900 гривень, зобов'язавши повернути
отримані за угодами купівлі-продажу квартири гроші; вилучити з незаконного
володіння ОСОБА_3 будинок АДРЕСА_1 і передати його у володіння держави до сфери
управління регіонального відділення Фонду державного майна. Крім того просить
зобов'язати виконавчий комітет Ялтинської міської ради на черговому засіданні
розглянути питання і прийняти рішення про передачу будинку АДРЕСА_1 в комунальну
власність на баланс КП РЕО-3 м. Ялти; зобов'язати КП РЕО-3 м. Ялти переукласти
з ним договір житлового найму з включенням в особовий рахунок ОСОБА_5;
зобов'язати Відділ громадянства, імміграції фізичних осіб Ялтинського міського
управління ГУ МВС України в АРК провести реєстрацію неповнолітньої ОСОБА_5 за
адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивовані тим, що він проживає в спірній
квартирі з моменту народження. Його батьки отримали цю квартиру у 1996 році. На
підставі рішення виконкому Ялтинської міської ради від 31 грудня 1966 року № 38
жилий будинок АДРЕСА_1 було передано з балансу Ялтинського АТП-11122 на баланс
ялтинської міської організації «Товариство «Знання», яке у ІНФОРМАЦІЯ_1 було
ліквідовано. Після смерті батьків він проживає у спірній квартирі зі своєю
неповнолітньої дочкою, іншого житла вони не мають. В квартирі вони проживають
на підставі угоди найму від 18 грудня 1990 року, укладеної його матір'ю ОСОБА_8
з Ялтинською міською організацією «Товариство «Знання» та рішення Ялтинського
міського суду від 07 грудня 1990 року про зобов'язання Товариство «Знання»
надати ОСОБА_8 та йому звільнене приміщення площею 11,6 кв.м. в квартирі
АДРЕСА_1, зобов'язання Товариство «Знання» переукласти угоду житлового найму з
ОСОБА_8 на дві жилі кімнати площею 13,2 кв.м. і 11,6 кв.м.. Про те, що спірна
квартира належить ОСОБА_3 та про усі попередні угоди купівлі-продажу він
дізнався тільки з позову ОСОБА_3. Усі угоди купівлі-продажу спірної квартири
він вважає фіктивними, він там постійно проживав з дочкою, сплачував комунальні
послуги, ніхто зі власників квартири там не проживав, ніколи не мали ключі від
квартири і не бачили її, тобто не здійснювали волевиявлення щодо реальних
наслідків правочину - отримання квартири у фактичне володіння чи користування.
Крім того, укладені угоди ущемляють особисті та майнові права неповнолітньої
дитини, та право наймача на безкоштовну приватизацію квартири і отримання її у
власність. Також угоди суперечать вимогам ст. 48 ЦК України (в редакції 1963
року) оскільки право продажу майна належить лише власнику, а на підставі
рішення виконкому № 38 від 31 грудня 1966 року Товариство «Знання» отримало
спірний житловий будинок лише на баланс, тобто в управління, і тому не набуло
на цей будинок і жилі приміщення права власності. Крім того, згідно ст. ст. 64,
106, 108, 160 ЖК України, члени сім'ї наймача квартири, проживаючи сумісно з
ним в належній йому квартирі, користуються жилим приміщенням на рівні з
наймачем. За згоди власника квартири член його сім'ї вправі вселяти в займане
ним жиле приміщення інших членів сім'ї, а в разі смерті наймача право стати
наймачем набувають члени його сім'ї. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту
безпритульних громадян і безпритульних дітей» без згоди виконкому Ялтинської
міської ради зняття з реєстрації неповнолітніх дітей і відчуження нерухомості,
де порушуються права неповнолітніх, не дозволяється.

Прокурор
Семенчук Д.О. та представник третьої особи Служби по справам неповнолітніх, які
захищали інтереси неповнолітньої ОСОБА_5, в судовому засіданні проти первісного
позову заперечували, підтримали зустрічний позов.

Представник
відповідача по зустрічному позову виконкому Ялтинської міської ради в судовому
засіданні проти позову ОСОБА_4 заперечував.

Відповідач
по зустрічному позову ОСОБА_7, представник відповідача Регіонального відділення
Фонду державного майна та представник третьої особи Відділу у справах
громадянства, імміграції фізичних осіб Ялтинського міського управління ГУ МВС
України в АРК у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не
повідомили, були оповіщені про день та час розгляду справи належним чином, про
що в матеріалах справи маються повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Представники
третіх осіб по зустрічному позову Першої Ялтинської державної нотаріальної
контори і КП «Ялтинське бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не
з'явилися, про день та час розгляду справи оповіщені належними чином, надали
суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність, при ухваленні рішення
покладаються на розсуд суду.

Відповідачі
по зустрічному позову ОСОБА_6, Товариство з обмеженою відповідальністю
Комерційний центр по туризму і послугам «Турконтиненталь» та представник
третьої особи Ялтинської товарної біржі «Ю-Куб» викликалися у судове засідання
через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик в газетах
«Урядовий кур'єр» № 41 від 03 березня 2007 року та “Кримська газета” № 36 від
27 лютого 2007 року вони вважаються повідомленими про час і місце розгляду
справи відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. При таких обставинах, суд вважає
можливим розглянути справу в їхню відсутність по наявним матеріалам
справи.

В судовому засіданні встановлено, що в 1950 році земельна ділянка, на якому
розташований будинок АДРЕСА_1, був відведений автоколоні № 82 для будівництва
Ялтинського автовокзалу.

В 1954 році рішенням виконавчого комітету Ялтинської міської ради був
затверджений акт держкомісії про прийом будинку автостанції № 82 Кримавтотреста
по цій адресі.

Згодом у цей будинок були вселені родини співробітників автотранспортного
підприємства.

В 1966 році в м. Ялті був побудований будинок нового автовокзалу.

На підставі рішення виконавчого комітету Ялтинської міської ради від 31
грудня 1966 року № 38 будинок АДРЕСА_1 був переданий з балансу Ялтинського
АТП-11122 на баланс Ялтинської міської організації «Товариство «Знання» (ЯМОТ
«Знання») на відплатній основі.

Будинок колишньої автостанції по вул. Комунальної в м. Ялті ЯМОТ «Знання»
придбало за рахунок власних оборотних коштів, як самостійна юридична особа.

Актом прийому-передачі від 14 липня 1966 року АТП-11122 Кримтреста
Мінавтошосдора УРСР передав з балансу на баланс безоплатно ЯМОТ «Знання»
триповерховий будинок, у якому проживало 11 родин співробітників АТП-11122.
Даний будинок безпосередньо примикає до будинку колишньої автостанції, що було
раніше продане ЯМОТ «Знання».

Господарський Суд Автономної Республіки Крим у справі № 2-17/20-02
розглядав спор про визнання угод по продажу лекторію від 12 грудня 1996 року і
по купівлі-продажу квартир (у тому числі квартири № 4-а) від 20 червня 1995
року, укладених між ЯМОТ «Знання» і ТОВ «Комерційний центр по туризму і
послугам «Турконтиненталь» і своїм рішенням від 21-27 листопада 2002 року
встановив, що дані угоди були укладені відповідно до вимог діючого
законодавства.

Зазначене рішення переглядалося в Севастопольському  Апеляційному господарському суді 14 лютого
2003 року (справа № 2-17/20-2002), та також Вищим Господарським Судом України
04 червня 2003 року і Верховним Судом України від 21 серпня 2003 року, - і
залишено в силі.

01 жовтня 2001 року ТОВ «Комерційний центр по туризму і послугам
«Турконтиненталь» уклав договір купівлі-продажу на квартиру № 4-а в спірному
будинку з ОСОБА_6. і продав йому за 2636 гривень.

Ухвалою Ялтинського міського суду від 22 жовтня 2001 року (справа № 2-6042)
затверджена мирова угода між ОСОБА_6. і ОСОБА_7, за умовами якого: у рахунок
погашення боргу в сумі 4000 гривень за договором позики від 22 травня 2001 року
ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 площею 13,1 кв.м., кв. 6,
7, 8, 9, 10 і лекторій. Право власності на зазначене майно було зареєстровано
за ОСОБА_7 на підставі рішення суду.

11 березня 2004 року ОСОБА_7 уклав договір і продав ОСОБА_3 (дочці
позивачки по первісному позову) квартиру № 4-а в зазначеному будинку площею
13,1 кв.м., що складається із двох житлових кімнат, площею 7,5 і 5,6 кв.м. і
1/6 підвалу.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 зі своєю матір'ю
ОСОБА_8 займали квартиру № 4. У загальному користуванні на кілька родин була
кухня площею 11,6 кв.м..

У червні 1990 року в зазначеній квартирі звільнилася житлова кімната площею
11,6 кв.м.. Кухлевськи звернулися до Ялтинського міського суду з позовом про
приєднання їм цієї кімнати в порядку ст. 54 ЖК України і рішенням суду від 07
грудня 1990 року зобов'язали ЯМОТ «Знання» надати ОСОБА_8 і ОСОБА_4 звільнене
ізольоване житлове приміщення площею 11,6 кв.м. у квартирі № 4 і зобов'язали
ЯМОТ «Знання» укласти договір житлового найму на житлові кімнати площею 11,6 та
13,2 кв.м..

Після чого, 18 грудня 1990 року договір найму був укладений між ЯМОТ
«Знання» і ОСОБА_8 на дві ізольовані кімнати площею 11,6 і 13,2 кв.м. у
спірному будинку.

ОСОБА_8 померла в ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 залишився проживати у цих двох
квартирах, фактично під № 4 і № 6. А пізніше зайняв, коли всі інші мешканці
розселялися, ще дві кімнати квартири № 4-а.

Таким чином, на дійсний момент ОСОБА_4 фактично займає три квартири №№ 4,
6, 4-а, які є комунальними в спірному будинку при відсутності інших мешканців.

Крім того, після смерті матері ОСОБА_4 не переоформив на себе договір
найму, разом з ним стала проживати його неповнолітня дочка. Судом також
встановлено, що ОСОБА_4 влітку 2006 року займав квартири № 6 і № 4, а спірну
квартиру № 4-а здавав внайми відпочиваючим, що підтверджується дослідженим
судом перевірочним матеріалом з міліції № 3657 за 2006 рік.

Ніяких дозволів ОСОБА_4 займати квартиру № 4-а і користуватися нею ні
минулі, ні нинішні власники не давали, оплату за неї власникові він не
проводить, ніяких договорів із власником він не укладав.

Доводи ОСОБА_4 про те, що він споконвічно з народження проживав у квартирі
№ 4-а не підтверджуються матеріалами справи, тому що із всіх представлених їм
документів видно, що спочатку він з матір'ю проживав у житловій кімнаті площею
5,7 кв.м., що перебуває у квартирі № 4, потім їм була приєднана ще одна
кімната. Про це він сам писав у своїх заявах до виконкому Ялтинської міської
ради, коли просив надати додаткову кімнату.

Всі відповіді, листи різних організацій ОСОБА_4, де зазначено, що він
проживає у квартирі № 4-а, суд оцінює критично, тому що це зв'язано тільки із
плутаниною в нумерації квартир.

Таким чином, ОСОБА_4 згідно рішення Ялтинського міського суду повинен був
проживати у квартирі № 4, до якої ще приєднали одну кімнату квартири № 6. Суд
вважає, що право проживати там його ніхто не позбавляв у судовому порядку, тому
його права власниками ніяк порушені не були при здійсненні всіх оспорюваних ним
угод.

Однак, квартиру № 4-а він зайняв самовільно, без згоди власників, без
відповідного договору, тому від туди він повинен бути виселений.

Підлягає виселенню із квартири № 4-а і його неповнолітня дочка, тому що в
неї похідне право проживати з родителями по місцю їхнього законного проживання,
а не самовільно зайнятого.

Таким чином, позов ОСОБА_3 в частині виселення ОСОБА_4 з неповнолітньою
дочкою із квартири № 4-а підлягає задоволенню в повному обсязі.

Доводи прокурора м. Ялти і Служби по справах неповнолітніх в інтересах
неповнолітньої дитини не можуть бути визнані обґрунтованими, тому що вона
підлягає виселенню не без надання житлового приміщення. Її батько ОСОБА_4
користується квартирами № 4 і № 6 у зазначеному будинку, не позбавлений там
права користування житловою площею і його неповнолітня дочка може там проживати
з ним, за умови подальшої її законної реєстрації.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_4, то в задоволенні всіх його вимог
повинне бути відмовлено по наступних підставах:

Як уже було зазначено судом, первісна угода купівлі-продажу квартири № 4-а
між ЯМОТ «Знання» і ТОВ «Турконтиненталь» від 20 червня 1995 року вже
розглянута в судовому порядку та визнана законною і обґрунтованою.

По всіх наступних угодах ОСОБА_4 не є стороною у справі, ніхто його право
проживати у квартирах № 4 і № 6 не позбавляв, проживати у квартирі № 4-а ніхто
його право не встановлював і цю квартиру йому не надавав, договір найму з ним
не укладав, отже, вимагати розірвання угод купівлі-продажу по цій квартирі він
не має права.

Ці угоди були укладені відповідно до вимог Закону, тому що власники
розпоряджалися цією квартирою за своїм розсудом, крім того, була затверджена
мирова угода по судовій ухвалі і право власності перейшло ОСОБА_7, який згодом
продав квартири, у тому числі № 4-а, позивачці у справі.

Всі доводи, які обґрунтовують визнання угод недійсними, є надуманими,
перевірялися судом і не знайшли свого підтвердження.

Також необґрунтовані вимоги ОСОБА_4 про вилучення будинку з володіння
ОСОБА_3 і передачі його в сферу керування регіонального відділення Фонду
державного майна і на баланс КП РЕО-3 м. Ялти.

ОСОБА_4 не має правової підстави ставити ці питання перед судом, тому що в
нього немає оформлених прав, у тому числі власності, щоб ставити ці питання
перед судом. Він дотепер ні в договірному, ні в судовому порядку не оформив ще
своє право проживати в спірному будинку.

Якщо він вважає, що власник не виконує умови по утриманню домоволодіння і
квартири, де він має право проживати, то він вправі лише вимагати дострокового
розірвання договору найму, якщо такий буде з ним укладений.

Також не можуть бути задоволені вимоги ОСОБА_4 про обов'язок зареєструвати
його дочку в спірній квартирі № 4-а по вищевикладених обставинах.

У силу ст. 48 Закону України «Про власність», - власник може вимагати
усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані
з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм
майном.

На
підставі викладено, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст.
383, 386, 387, 391 ЦК України, ст. ст. 48, 58, 59 ЦК України (в редакції 1963
року), ст. ст. 48, 50 Закону України «Про власність»,

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_2 задовольнити.

Усунути
ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 та
його неповнолітньої дочки ОСОБА_5 із зазначеної квартири.

В
зустрічному позові ОСОБА_4, який діє від свого імені та від імені
неповнолітньої дочки ОСОБА_5, до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Товариства з
обмеженою відповідальністю Комерційний центр по туризму і послугам
«Турконтиненталь», виконавчого комітету Ялтинської міської ради, Комунального
підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація № 3», Регіонального
відділення Фонду державного майна про визнання угод купівлі-продажу квартири
недійсними та зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного суду АРК через Ялтинський міський суд в
порядку та строки, встановлені ст. ст. 294-296 Цивільного процесуального
кодексу України.

СУДДЯ