Справа № 22ц-331 /2007 р.                           Головуючий
у І інстанції - Карапута
цивільна                                      Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2007 р.                       Апеляційний суд
Чернігівської області

у складі:

головуючого
- судді           Євстафіїва O.K.,

суддів                                  Лакізи Г.П..
Редьки А.Г.,

при секретарі                      Рачовій І.І.,

за участю:                            позивача, її
представника ОСОБА_4., відповідача,

його представника ОСОБА_6.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.12.2006 р. по
справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа - Перша чернігівська державна
нотаріальна контора, про визнання права власності на частину домоволодіння,

ВСТАНОВИВ:

в апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати вищевказане рішення і
направити справу на новий розгляд в іншому складі суддів.

Оскаржуваним
рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1. посилається на те, що судом
порушені норми матеріального та процесуального права, а саме:

·  невірно
застосовані вимоги ст.ст. 1258, 1261, 1264 ЦК України; згідно з ст. 74 СК України, якщо жінка й чоловік
проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, то майно,
набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними,

·  судом не
взято до уваги показання свідків про те, що нею надавалось матеріальне
забезпечення, допомога спадкодавцеві, про перебування його в безпорадному стані,
про те, що вона разом з останнім проживала однією сім'єю, вела спільне
господарство і мала спільний бюджет, брала безпосередню участь у веденні
будівництва.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали
апеляційну скаргу.

Відповідач та його представник апеляційну скаргу не
визнали. Сенс їхніх заперечень зводиться до того, що постановлене по справі
рішення є законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд вважає, що вона підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з
того, що позивач не надала ніяких доказів щодо її участі у веденні будівництва
спірної частини домоволодіння, щодо наявності сімейних відносин між нею та
спадкодавцем ОСОБА_3., щодо ведення з ним спільного господарства; свідоцтво про
право власності ОСОБА_3. на спірну частину домоволодіння вона не оспорювала.
Цей висновок суду є вірним.

Так, по
справі встановлено, що:

·    рішенням
виконкому Чернігівської міської Ради депутатів трудящих від 25.09.1956 р. №
1680 ОСОБА_2 та ОСОБА_3. виділено земельну ділянку для індивідуального
житлового будівництва площею 600 кв. м. за адресою: м. АДРЕСА_1, для забудови
її двохквартирним будинком (його копія на а.с. 21),

·    11.10.1956
р. на підставі вищевказаного рішення Чернігівським обласним відділом у справах
будівництва та архітектури проведено відвід ОСОБА_2 та ОСОБА_3. у натурі
виділеної їм земельної ділянки, про що було складено акт № 4 (його копія на
а.с. 27),

·    21.01.1957
p. між Відділом комунального господарства Чернігівської
міської Ради депутатів трудящих та ОСОБА_2. і ОСОБА_3. укладено договір про
надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва
індивідуального жилого будинку на праві особистої власності на підставі того ж
рішення міськвиконкому (тобто на ту ж саму земельну ділянку). Даний договір
посвідчено держнотаріусом Чернігівської держнотконтори 28.01.1957 р.
(реєстровий № 2-667), що підтверджується його копією (а.с. 30-31),

·    на
підставі вищевказаних документів ОСОБА_2. і ОСОБА_3. протягом січня 1957 р. -
жовтня 1972 р. побудовано домоволодіння № АДРЕСА_1на виділеній під її забудову
земельній ділянці. Цю садибу рішенням виконкому Деснянської районної Ради
депутатів трудящих від 30.05.1975 р. № 253 прийнято в експлуатацію. Викладене
підтверджується копією акту прийняття в експлуатацію спірного домоволодіння
(а.с. 22-23),

·    23.07.1975
р. Міський відділ комунального господарства Виконавчого комітету Чернігівської
міської Ради депутатів трудящих видав ОСОБА_3. свідоцтво про право власності на
9/25 частин домоволодіння № АДРЕСА_1(його копія на а.с. 15),

ОСОБА_1. у належній ОСОБА_3. частині домоволодіння
зареєструвалася (прописалася) 23.11.1968 р. і зареєстрована у ній по даний час,
що підтверджується витягом з домової книги цієї садиби (а.с. 28-29). Во -ни у зареєстрованому
шлюбі не перебували,

·
згідно з копією свідоцтва про смерть (а.с. 11),
ОСОБА_3помер ІНФОРМАЦІЯ_1р.,

·
копією спадкової справи, що заведена після смерті
останнього Першою чернігівською держнотконторою 30.05.2006 р. № 655 (а.с.
48-55) підтверджується, що позивач і відповідач (рідний брат ОСОБА_3.) подали
заяви про прийняття спадщини; свідоцтво про право на спадщину на даний час
жодному з них не видано,

·
копіями технічного паспорта на садибу № АДРЕСА_1(а.с.
16-20) та довідки КП „Чернігівське МЕТІ" від 16.02.2007 р.
підтверджується, що у даний час право власності на цю садибу зареєстровано за
ОСОБА_3. (9/25 її частин) і за ОСОБА_2. (16/25 її частин).

Викладене
жодним з учасників судового розгляду не заперечується. З нього випливають
наступні висновки.

Для
задоволення вимог ОСОБА_1. про визнання права власності на частину спірної
садиби з тих підстав, що ця садиба належала їй та спадкодавцеві на праві
спільної сумісної власності, суду необхідно мати докази того, що її збудовано у
тому числі і за кошти позивача та за рахунок і її праці. Суду також необхідно
мати докази і того, який розмір коштів та працевитрат вкладено останньою у
будівництво домоволодіння, що є предметом спору. Але таких доказів суду не
надано. Причому, факт участі ОСОБА_1. у створенні спільної сумісної власності
на спірну частину садиби ОСОБА_2. категорично заперечується.

Відповідно
до ст. 1259 ЦК України,
фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням
суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має
право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Отже, для
задоволення вимог ОСОБА_1. про визнання за нею права власності на частину
спірної садиби суду необхідно надати докази того, що вона протягом тривалого
часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу ОСОБА_3.,
який через похилий вік чи тяжку хворобу був у безпорадному стані. Проте, таких
доказів по справі не здобуто.

Так, відповідач у письмових запереченнях на позов (а.с.
59-61) стверджує, що позивач понад 20 років мешкає у с Ульянівка
Чернігівського району разом з матір'ю, де її доглядає і має господарство, що
ОСОБА_3., незважаючи на похилий вік, ніколи не був у безпорадному стані, що до
смерті він сам себе обслуговував і ні від кого матеріально не залежав. Ці його
твердження підтверджуються копією довідки Ульянівської сільської ради від
01.12.2006 р. № 1480 (а.с. 64), показаннями свідка ОСОБА_7. (а.с. 70 (зв.)-71),
копією витягу з медичної карти амбулаторного хворого на ім'я спадкодавця, у
якій зазначено, що за останні три роки спостереження його на дому за місцем
проживання (м. АДРЕСА_1) він вдома був сам (а.с. 65). За ці три роки
ОСОБА_3проходив лікування: на денному стаціонарі з 30.03.2005 р. по 06.04.2005
р. і з  14.12.2005 р. по

23.12.2005
p., а також
у стаціонарі з 03 по 16.05.2006 р. і з 17 по ІНФОРМАЦІЯ_1р. (по день смерті).
На момент смерті останній отримував пенсію у розмірі 754 грн. 41 коп. на
місяць, до якої нараховувалася надбавка на догляд як одинокому, що
підтверджується копією довідки УПФУ в Деснянському районі м. Чернігова від
15.05.2006 р. № 101166/030 (а.с. 63). ОСОБА_1. не заперечує, що розмір її
пенсії значно нижчий, ніж розмір пенсії ОСОБА_3. Тож нема ніяких підстав
визнати за позивачем право власності на частину спірної садиби у порядку ст.
1259 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для її
задоволення. Так, твердження ОСОБА_1. про те, що судом І інстанції при
вирішенні спору між сторонами невірно застосовані вимоги ст.ст. 1258, 1261,
1264 ЦК України, є невірним в силу вищевикладеного. Вимоги останньої на
підставі норм ст. 74 СК України не можуть бути задоволені, оскільки даний
Кодекс було введено у дію з 01.01.2004 p., а будівництво
домоволодіння № АДРЕСА_1було завершено у жовтні 1972 p., 30.05.1975 p. його прийнято в
експлуатацію, а 23.07.1975 р. ОСОБА_3. на нього видано свідоцтво про право
власності.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що місцевим судом безпідставно не
взято до уваги показання свідків, на підставі яких належало задовільнити позов,
відкидаються апеляційним судом, т.я. у їхніх показаннях відсутня інформація про
розмір грошових і трудових затрат ОСОБА_1. на створення спірної частини
домоволодіння, а інформація про взаємини з спадкодавцем суперечить вищеописаним
доказам і у інший спосіб нічим не підтверджується.

Отже, оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим і підлягає залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 311 - 313 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити, а рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 19.12.2006 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але вона може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня набрання нею законної сили.