Справа № 2-10, 2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня  2007 року                         Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючої - судді:                                    Марущак Н. М.,

при секретарі:                                               Карабань
З. І.,

з участю представника  позивача:
Гаврилів В. Л.,

відповідача:                                               ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище справу
за позовом дочірнього підприємства „ЕФОРТ 3” закритого акціонерного товариства
„Агентство економічної безпеки „ЕФОРТ” до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулось ДП „ЕФОРТ 3” ЗАТ
„Агентство економічної безпеки „ЕФОРТ”, посилаючись на те, що в період з 1
вересня 2004р. по 1 червня 2006р. відповідач перебував в трудових відносинах з
вказаним дочірнім підприємством  на
посаді охоронника. Для виконання службових обов'язків йому було надано у користування
мобільний телефон Nokia 3100 та SIМ-картку з номером НОМЕР_1. Відповідачу був встановлений місячний ліміт розмов у розмірі 100 гривень відповідно до
наказу № 428 від 5 січня 2005 року, з яким останній був ознайомлений під
особистий підпис. 1 червня 2006 року відповідач був звільнений з роботи за
власним бажанням, але мобільний телефон
охоронній фірмі на момент звільнення не повернув і продовжував ним користуватись
в особистих цілях до 14 липня 2006 р. Відповідно до пояснювальних записок
працівників товариства ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ними в період з 01.06.2006р.
по 13.07.2006р. були здійснені дзвінки на
номер, який був в користуванні відповідача, вони спілкувалися з ним з метою
повернення телефону та відшкодування збитків. За період з 01.06.2006р.
по 14.07.2006р. внаслідок несанкціонованого користування телефоном та
телефонними сервісами відповідачем завдані матеріальні збитки охоронній фірмі у
розмірі 5258,79 грн.

На підставі ст.ст. 130 - 136 КЗпП України ДП „ЕФОРТ 3”
ЗАТ „Агентство економічної безпеки „ЕФОРТ” просить суд стягнути з відповідача
5258,79 грн. збитків, 52,60 грн. державного мита та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення.

В судовому засіданні представник позивача Гаврилів В. Л.
підтвердив обставини, на які посилається в позовній заяві ДП „ЕФОРТ 3” ЗАТ
„Агентство економічної безпеки „ЕФОРТ”, додатково суду пояснив, що він є
заступником директора дочірнього підприємства вказаного товариства, офіс, де
він працює, знаходиться в м. Київ. Відповідач, який працював охоронником
вказаного дочірнього підприємства в м. Київ, віддав мобільний телефон Nokia 3100 та SIМ-картку з номером НОМЕР_1 йому 13 липня 2006 року в службовому приміщенні в присутності свого брата
ОСОБА_5, який раніше також працював охоронником зазначеного дочірнього
підприємства.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав,
суду пояснив, що він дійсно працював в період з 1 вересня 2004 р. по 1 червня
2006 р. охоронником ДП „ЕФОРТ 3” ЗАТ „Агентство економічної безпеки „ЕФОРТ”. У
вказаний період під час виконання своїх службових обов”язків він користувався
службовим мобільним телефоном Nokia 3100 з SIМ-карткою з номером НОМЕР_1.
Вказаний телефон він віддав в день свого звільнення - 1 червня 2006 року
заступнику директора дочірнього підприємства Гаврилів В. Л. в службовому
приміщенні дочірнього підприємства ЗАТ „Агентство економічної безпеки „ЕФОРТ”,
розташованому в м. Київ. Після звільнення вказаним телефоном він більше не
користувався.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що відповідач в його
присутності 1 червня 2006 року віддав службовий мобільний телефон заступнику
директора дочірнього підприємства Гаврилів В. Л. в службовому приміщенні
дочірнього підприємства ЗАТ „Агентство економічної безпеки „ЕФОРТ”,
розташованому в     м. Київ.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача,
відповідача, свідка ОСОБА_5 та дослідивши
письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 130 ЦПК України судом визначено, що кожною із
сторін визнано слідуючі обставини:

Позивач в період з 1 вересня 2004 р. по 1 червня 2006 р. працював
охоронником ДП „ЕФОРТ 3” ЗАТ „Агентство економічної безпеки „ЕФОРТ”. У вказаний
період під час виконання своїх службових обов”язків він користувався службовим
мобільним телефоном Nokia 3100 з SIМ-карткою з номером НОМЕР_1.

В судовому засіданні сторони відмови від визнання вищевказаних обставин у
відповідності із ст. 178 ЦПК України не заявляли. Тому, виходячи із змісту п. 4
ч. 6 ст. 130 ЦПК України, вказані обставини доказуванню не підлягають.

З копій довідкової інформації про надані послуги ДП „ЕФОРТ 3” по номеру
телефону НОМЕР_2(тарифний пакет GSM „UMC”, номер SIM карти НОМЕР_3)  вбачається, що по вказаному номеру  в період з
1 червня по 14 липня 2006 року були здійснені телефонні операції на суму 5258,79
грн. (а. с. 11-39).

Зобов'язання,  що виникають внаслідок
заподіяння  шкоди,  регулюються
главою  82  ЦК
України.   Відповідно до ч. 1 ст.
1166 ЦК України майнова шкода,  завдана
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю  особистим
немайновим правам фізичної або юридичної особи,  а також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Проте, в судовому засіданні не встановлено факту
незаконного користування відповідачем службовим мобільним телефоном Nokia 3100 з SIМ-карткою з номером НОМЕР_1 в період з 01.06.2006р. по 14.07.2006р.
та, відповідно, не встановлено факту спричинення останнім шкоди позивачу
внаслідок користування цим телефоном, оскільки представником позивача
достовірних доказів цього суду не надано і судом їх не встановлено. Доповідні
записки, на які посилається представник дочірнього підприємства „ЕФОРТ 3” ЗАТ
„Агентство економічної безпеки „ЕФОРТ” як на підтвердження вказаних фактів, на
думку суду, такими доказами не являються. Так, доповідна записка ОСОБА_3 від 21
липня 2006 року (а. с. 40, 69) про отримання останнім від відповідача
зазначеного телефону 13 липня 2006 року не є достовірним доказом зазначеного
факту, оскільки вказана доповідна записка не зареєстрована в журналі вхідної
кореспонденції дочірнього підприємства, факт викладений в ній, не підтверджений
іншими доказами (актом прийому здачі матеріальних цінностей, накладною тощо) та
спростовується показами свідка ОСОБА_5, який суду показав, що службовий телефон
відповідач повернув заступнику директора дочірнього підприємства 1 червня 2006
року. Доповідні записки заступника директора
ЗАТ „Агентство економічної безпеки „ЕФОРТ” Страшненка О. О.  від 16.08.06 р. (а. с. 41, 68) та ОСОБА_8 від
17.08.2006 року (а. с. 42) даних про вищевказані факти взагалі не містять.

Крім того, суд не бере до уваги копії довідкової
інформації про надані послуги ДП „ЕФОРТ 3” по номеру телефону НОМЕР_2(а. с.
11-39), оскільки вказані копії завірені самим дочірнім підприємством, а
довідкову інформацію (виписку з рахунку) головного офісу Західного
регіонального представництва відділення Українського мобільного зв”язку м.
Львів, яку суд зобов”язув надати позивача відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК
України, у встановлений судом строк, суду надано не було. Представник позивача
зазначив в судовому засіданні, що справу слід розглядати за наявними
матеріалами.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Таким чином, враховуючи викладене та беручи до уваги, що
представник позивача не довів в судовому засіданні факту незаконного
користування відповідачем службовим мобільним телефоном дочірнього підприємства
„ЕФОРТ 3” ЗАТ „Агентство економічної безпеки „ЕФОРТ” в період з 01.06.2006 року
по 14 липня 2006 року та факту спричинення
відповідачем вказаному підприємству шкоди внаслідок користування цим телефоном
в зазначений період, в задоволенні вимог позивача про стягнення з
відповідача шкоди слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 22, 1166 ЦК України, ст. ст. 10, 11,
60,  88, 131, 209, 213-215 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову дочірнього підприємства „ЕФОРТ 3” закритого
акціонерного товариства „Агентство економічної безпеки „ЕФОРТ” до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду
Київської області через Ставищенський районний суд Київської області шляхом
подачі  в десятиденний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя