У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:                 Яреми А.Г.

Суддів: Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
визнання недійсною угоди купівлі - продажу земельної ділянки,

в с т а н о в и л а :

У липні 2005
року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку НОМЕР_1,
площею 0, 0873 га, розташовану на території садового товариства “Спорт” в
Ленінському районі м. Донецька. Посилаючить на те, що як законний представник
неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, придбав згідно
договору купівлі-продажу від 31 березня 2005 року у свого батька ОСОБА_2
вищевказану земельну ділянку. Після укладення договору для його реєстрації
зазначеного звернувся до ТОВ “Земельне управління в              м. Донецьку”, але йому було
повідомлено, що роботи по оформленню документів призупинено, оскільки у них на
виконанні знаходиться виконавчий лист на примусове стягнення з ОСОБА_2 суми
боргу у розмірі
22 098 грн. 29 коп. Так як на момент укладення договору купівлі-продажу
від 31 березня 2005 року ніяких правових перешкод не існувало, заборони на
відчуження земельної ділянки не було, позивач вважав, що угода відповідає
нормам діючого законодавства, а тому просив суд задовольнити його позов.

В свою чергу у вересні 2005 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31 березня 2005 року недійсною, мотивуючи свої вимоги тим, що за рішенням Кіровського
районного суду м. Донецька від 19 травня 2004 року стягнуто з ОСОБА_2 на його користь борг у сумі 22 098 грн. 29 коп., але боржником  рішення суду добровільно не виконане. У зв'язку з цим на все нерухоме
майно боржника ДВС Кіровського району м. Донецька постановою від 7 грудня 2004 року складено
опис та накладено арешт. ОСОБА_3 вважає, що ОСОБА_2 з метою уникнення від сплати боргу 31 березня 2005 року уклав договір купівлі-продажу,
провівши відчуження своєму малолітньому онуку ОСОБА_4. Просив суд задовольнити його зустрічний позов, визнавши договір недійсним,
оскільки він є фіктивним та порушує його права.

Рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 17 жовтня 2006 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_3
задоволено, визнано недійсним договір купівлі - продажу спірної земельної
ділянки.

Рішенням апеляційного суду Донецької області
від 30
січня 2006 року рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 17 жовтня 2006 року в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки
та відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов'язання ТОВ “Земельне
управління у м. Донецьку” видати державний акт на право власності на земельну
ділянку скасовано.

Зобов'язано ТОВ “ Земельне
управління у м. Донецьку” видати ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_4 державний акт на право
власності на земельну ділянку НОМЕР_1, яка розташована в садовому товаристві  “Спорт”           м. Донецька.

В задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду Донецької області від 30 січня 2006 року та залишити в силі рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 17 жовтня 2006 року, як помилково скасоване,
посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне
застосування судом норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що
касаційна скарга  підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні
первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції
виходив з того, що спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки є
фіктивним, оскільки не був спрямований на виникнення, зміну чи припинення
цивільних прав і обов'язків.

Скасовуючи рішення суду
першої інстанції та ухвалюючи нове рішення суд апеляційної інстанції вважав, що
спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки було укладено з дотриманням
вимог чинного законодавства і право власності у неповнолітнього ОСОБА_4, в інтересах якого діяв ОСОБА_1, виникло з моменту укладення цього договору.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 234 ЦК
України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правоин визнається судом
недійсним.

Судом встановлено та
сторонами не заперечується, що згідно з рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 19 травня 2004 року з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 була стягнута сума боргу          22
098 грн. 29 коп. Виконавчий лист по стягненню боргу з 20 вересня 2004 року знаходився на виконанні в ДВС
Кіровського району м. Донецька. Постанова про відкриття виконавчого провадження
була направлена на адресу боржника ОСОБА_2, який в
добровільному порядку борг не погасив. 7 грудня 2004 року відділ ДВС Кіровського району м. Донецька виніс постанову про звернення стягнення на майно ОСОБА_2, яку направив до 4 нотаріальної
контори м. Донецька та 15 грудня 2004 року в Єдиний державний реєстр була
занесена заборона на відчуження майна боржника. 18 березня 2005 року відділом ДВС Кіровського району м. Донецька було проведено опис і
арешт майна ОСОБА_2 в садовому товаристві “Спорт”, що підтверджено відповідним
актом (а.с.76-77).  Проте 31 березня 2005
року ОСОБА_2 уклав договір куплі-продажу спірної ділянки. Ці обставини
підтверджуються і постановою прокуратури Кіровського району м. Донецька від 23
травня 2005 року про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с.79).

Встановивши ці факти та
визначивши правовідносини, зумовлені встановленим фактом, суд першої інстанції
правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті й справедливе
рішення, а суд апеляційної інстанції при перегляді справи, ґрунтуючись на тих
самих доказах, дійшов хибного висновку про відсутність підстав для визнання
права власності на спірну земельну ділянку.

Відхиляючи доводи позивача ОСОБА_3 щодо фіктивності правочину
апеляційний суд послався на те, що правовими наслідками договору купівлі-продажу
є перехід права на майно від ОСОБА_2 до неповнолітнього онука ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, а тому його не можна вважати фіктивним. При цьому
апеляційним судом були безпідставно відхилені доводи позивача, що ОСОБА_2 після
укладення договору продовжував як і раніше користуватись земельною ділянкою,
сплачувати за неї відповідні внески.

Апеляційний суд також вважав, що ніякої заборони на відчуження
нерухомого майна ОСОБА_2 від 15 грудня 2004 року не було, а була заборона на
відчуження майна іншої особи - ОСОБА_2. При цьому не взято до уваги, що адреса
в усіх витягах: як про реєстрацію заборони, так і про відсутність заборони
ОСОБА_2 співпадає - АДРЕСА_1. Як констатовано в постанові про відмову в
порушенні кримінальної справи від 23 травня 2005 року помилка в написанні
прізвища виникла при перекладі з російської на українську мову.

А тому висновок апеляційного суду про відсутність заборони на відчуження
не ґрунтується на матеріалах справи. Крім того для вирішення питання про
визнання недійсним правочину з підстав його фіктивності, як були заявлені
вимоги, наявність чи відсутність заборони на відчуження майна визначального
значення не має.

Згідно ст. 339 ЦПК України встановивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення,
ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої
інстанції.

Оскільки
апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції,
ухвалене відповідно до вимог норм матеріального і процесуального права, колегія
суддів вважає необхідним скасувати рішення апеляційного суду Донецької області
від 30 січня 2006 року і залишити в силі рішення Ленінського
районного суду м. Донецька від 17 жовтня 2006 року.

Керуючись ст.ст.336, 337, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України,

у  х  в
а  л  и
л  а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Донецької області від 30 січня 2006 року скасувати і залишити в силі рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 17 жовтня 2006 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ярема А.Г.

Судді:                                                                             Левченко
Є.Ф.

Лихута Л.М.

Охрімчук Л.І.

Сенін Ю.Л.