Справа № 22 ц-105 - 2007р.                                     Головуючий
у І інстанції Гаврилова
Категорія   -14                                                                                         Доповідач
УХВАЛА

Іменем
України

15 лютого 2007 року   колегія суддів судової палати у цивільних
справах   Апеляційного суду Донецькоі
області в складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.

суддів Кочегарової Л.М., Козлова О.М.

з участю
секретаря Стрілецької О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання угоди довічного
утримання, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору
довічного утримання недійсним та визнання права на спадщину за заповітом та за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу квартири
дійсним за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14 грудня 2006 року ,-

встановила:

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду М.Маріуполя Донецької області від 14 грудня 2006 року позов
ОСОБА_2. задоволений повністю.

Визнаний дійсним
договір купівлі - продажу
квартири №АДРЕСА_1 у м.
Маріуполі, укладений 31.08.1995року між ОСОБА_5. і ОСОБА_4., та зареєстрований на Маріупольській
універсальній товарній біржі (біржовий контракт № 4951).

Позовні вимоги
ОСОБА_3. про визнання договору довічного утримання та визнання права на
спадщину за заповітом задоволені частково.

Договір
довічного утримання від 30.01.
2004 року, укладений між ОСОБА_5. і ОСОБА_2. та
посвідчений державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори
м.Маріуполя   визнаний частково
недійсним.

Визнане за
ОСОБА_3. право власності у порядку успадкування за заповітом на 1/6 частки квартири №АДРЕСА_1 у м. Маріуполі
після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті частини позовних вимог ОСОБА_3. відмовлено.

У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1. про розірвання договору довічного утримання відмовлено.

В апеляційній
скарзі відповідачка ОСОБА_1. просить рішення змінити в части ні відмови у
задоволенні її позову про розірвання договору довічного утримання і постановити
в цій частині нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на
те, що воно постановлене у порушення вимог матеріального та процесуального
права ; що
висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

ОСОБА_3. просить
рішення суду змінити в частині відмови у задоволенні його позову про визнання
договору довічного утримання недійсним
і

2

визнання права власності на 12 частину квартири у
порядку успадкування за заповітом і постановити нове рішення про задоволення
позовних вимог в цій частині у повному обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1., і її представника, які підтримали доводи
апеляційних скарг, заперечення ОСОБА_2. і його представника, які просили
відхилити апеляційні скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1. і ОСОБА_3. не підлягають задоволенню з
таких підстав.

У відповідності
з вимогами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до
ст.ЗОЗ ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний
суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5. і ОСОБА_6
перебували у шлюбі з 21.10.1996
року (а.с.10 т.2).

31 .08.1995 року подружжя
ОСОБА_5 придбали у ОСОБА_4. квартиру №АДРЕСА_1 у
М.Маріуполі за біржовим контрактом, який був оформлений на ОСОБА_5. (а.с. 205).

Ї8І06.1999 року
ОСОБА_6 зробив заповіт на ім."я ОСОБА_3. на все своє майно (а.с.7 т.2).

Відповідно до
актового запису № 645від 29.04.2003 року, зробленого
Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер
(а.с.9 т.2).

17.10.2003 року ОСОБА_3. звернувся до нотаріальної контори з заявою

про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_6, в якій зазначив, що крім нього

спадкоємицею
за законом, яка має право на обов"язкову частину є дружина померлого -

ОСОБА_5.,
1935 року
народження (а.с. 6 т.2).

30.01.2004  року між ОСОБА_5. і ОСОБА_2 був
укладений договір

довічного утримання, у відповідності з яким у власність ОСОБА_2. перейшло
майно у

вигляді двохкімнатної квартири №АДРЕСА_1 у

М.Маріуполі, а
ОСОБА_2. відповідно зобов'язався довічно повністю утримувати
ОСОБА_5. забезпечувати щоденним харчуванням, одягом, необхідною допомогою,
зберігаючи

при цьому у її безкоштовному користуванні жилу кімнату площею 9,46 кв.м. Вартість

матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі 100 грв на
місяць(а.с. 6).

20.12.2005   року ОСОБА_5. померла і позивачем по справі визнана

ОСОБА_1.
(а.с. 82,85)

Відповідно до
ст.744 ЦК України
за договором довічного утримання (
догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні ( набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до
ст.535 ЦК України (1963 року)
неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця, а також непрацездатні чоловік ( жінка), батьки
та утриманці померлого спадкують незалежно від змісту заповіту, не менше двох
третин, яка належала б їм у разі спадкування за законом ( обов'язкова
частина).

Відмовляючи
ОСОБА_1. у задоволенні позову про розірвання договору довічного утримання, суд
виходив з того, що у судовому засіданні не надано доказів, які б свідчили про
те, що ОСОБА_2. не виконував або неналежним чином виконував свої
обов'язки, передбачені договором довічного утримання.

Частково
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3., суд виходив з того, що оскільки на
момент смерті ОСОБА_6    спадкоємцем
першої черги була тільки його

з

непрацездатна дружина ОСОБА_5., яка
користувалася і володіла після смерті чоловіка спадковим майном у вигляді 12
частки спірної квартири, суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що вона
мала право після смерті чоловіка на 56 частки спірної квартири, а 16 частка
даної квартири, як спадкове майно, повинна бути визнана за ОСОБА_3, як за
спадкоємцем за заповітом.

Колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, повно, всебічно і
об"єктивно перевірив доводи сторін, встановленим фактам і доказам дав
правильну оцінку і вирішив справу у відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. В рішенні повно
відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, відповідають
дійсності і вимогам закону.

В апеляційних
скаргах ОСОБА_1. і ОСОБА_3. не приведені нові доводи, факти та обставини, які
не були предметом розгляду суду першої інстанції та могли б вплинути на
правильність його висновків при розгляді справи по суті.

Оскільки . рішення суду
ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права підстав для
його скасування немає.

Керуючись ст .ст.303,307,308, 313-314 ЦПК України,
колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційні
скарги  ОСОБА_1     і
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення  Орджонікідзевського     районного суду міста Маріуполя Донецької
області від 14 грудня 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двох місяців з моменту набрання чинності шляхом подачі
касаційної скарги   безпосередньо до
Верховного Суду України.

Судді