У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 вересня 2007 року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:
Яреми А.Г.

Суддів: Берднік І.С., Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Сеніна
Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи: ОСОБА_4про
визнання недійсним договору купівлі - продажу,

в с т а н о в и л а :

У березні 2005
року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2., ОСОБА_3., третьої особи:
ОСОБА_4. про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири № АДРЕСА_1в
м. Сімферополі від 3 квітня 2001 року, реєстровий № 1234, укладеного між
ОСОБА_3. і ОСОБА_2., посилаючись на те, що був порушений порядок відчуження майна,
передбачений для виконання рішення суду і ОСОБА_2. розпорядився спірною
квартирою, ставши її власником в порядку виконання рішення суду про стягнення
суми на підставі ухвали Київського районного суду м. Сімферополя від 26 квітня
2000 року за його заявою про зміну способу виконання рішення суду, яка 27
червня 2001 року була скасована
Президією Верховного Суду Автономної Республіки Крим.

Позивач вважав, що, не
будучи законним власником спірної квартири,             ОСОБА_2. незаконно продав ОСОБА_3.
спірну квартиру, а тому просив суд визнати угоду недійсною, повернути сторони в
первинний стан, стягнувши з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_3. 15 000 грн. і
зобов'язати останнього повернути квартиру № АДРЕСА_1в                         м. Сімферополі попередньому
власнику даної квартири ОСОБА_4., що дасть можливість ОСОБА_1. реалізувати своє
право на стягнення з ОСОБА_4. присудженої судом суми заборгованості.

Рішенням Київського
районного суду м. Сімферополя від 15 вересня 2006 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 січня 2007 року,
позов ОСОБА_1. задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири
від 3 квітня 2001 року, укладений між ОСОБА_2. та ОСОБА_3. Стягнуто з ОСОБА_2.
на користь ОСОБА_3. 15 000 грн. Квартиру АДРЕСА_1передано у власність ОСОБА_4.

У касаційній скарзі
ОСОБА_3. просить скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального
права.

Колегія суддів
вважає, що касаційна скарга  підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд першої та апеляційної інстанції прийшли до висновку, що
відчуження спірної квартири було проведено з порушенням діючого законодавства,
зокрема ст. 44 Закону України “Про виконавче провадження”, та ст. 48 ЦК
України, що діяли на час виникнення правовідносин. Встановлено, що  ОСОБА_2. став власником спірної квартири в порядку виконання рішення суду про стягнення суми боргу
на підставі ухвали Київського районного суду м. Сімферополя від 26 квітня 2000
року за його заявою про зміну способу виконання рішення суду, яка 27 червня
2001 року була скасована  Президією
Верховного Суду Автономної Республіки Крим. 3 квітня 2001 року ОСОБА_2.
розпорядився спірною квартирою, продавши її ОСОБА_3., тим самим позбавивши
права на задоволення виконання рішення суду на користь ОСОБА_1.

Проте з такими висновками
погодитись не можна.

Згідно зі ст.145 ЦК
України 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, якщо майно за
плату придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не
знав і не міг знати (добросовісний набувач), то власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або
особою, якій він передав майно у володіння, або викрадене у того чи іншого, або
вибуло з їх володіння іншим шляхом помимо їх волі.

Витребування майна від
добросовісного набувача не допускається також у випадках, коли воно було
продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Аналогічні положення
містяться в ст.388 ЦК України 2003 року.

В даному випадку спірна
квартира перейшла у власність ОСОБА_2. на підставі ухвали суду про зміну
способу виконання судового рішення про стягнення боргу з ОСОБА_4. Хоч в
подальшому ухвала суду і була скасована, але в період її чинності ОСОБА_2.,
будучи власником, продав спірну квартиру ОСОБА_3. Попередній власник квартири
ОСОБА_4. угоду не оспорював і не оспорює.

Проте суд, задовольняючи
вимоги ОСОБА_1. не врахував, що квартира була продана ОСОБА_2 в той час, коли
він являвся власником квартири на підставі ухвали суду і вправі був нею
розпоряджатись. При цьому суд не з'ясував чи не являється ОСОБА_3.
добросовісним набувачем квартири і чи може у такому випадку бути повернута
квартира попередньому власнику за позовом, заявленим більш як через чотири роки
не власником квартири, а іншою особою.

Крім того в даній
цивільній справі відсутній і сам договір купівлі-продажу квартири, відносно
якого заявлені вимоги про визнання недійсним.

Апеляційний суд також на
зазначені недоліки уваги не звернув,
належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги, і залишив рішення
суду першої інстанції без змін.

За таких обставин судові
рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 343, 344
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу  ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду
від 15 вересня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
від 22 січня 2007 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ярема А.Г.

Судді:                                                                     Берднік
І.С.

Лихута Л.М.

Охрімчук Л.І.

Сенін
Ю.Л.