У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

24 жовтня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна  Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, третя особа
Відкрите акціонерне товариство “Проектний інститут “Запорізький Дніпроелектро”,
про визнання права на наукову пенсію та її виплату, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15
листопада                  2005 року та
ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 січня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2004 р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління
Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя (далі - УПФУ), третя
особа Відкрите акціонерне товариство “Проектний інститут “Запорізький
Дніпроелектро” (далі - ВАТ “ПІ “Запорізький Дніпроелектро”), про визнання права
на наукову пенсію та її виплату.

Зазначав, що з 28.08.1978 р. по 6.03.1998 р. він працював у ВАТ “ПІ
“Запорізький Дніпроелектро” на посаді головного інженера проектів і займався
науково-технічною діяльністю.

У вересні 2002 р. звернувся із заявою до УПФУ про призначення йому пенсії,
як науковому працівникові, та надав довідку з місця роботи про  те,
що  основною  діяльністю інституту було виконання
проектно-конструкторських і проектно-технологічних робіт для підприємств
електротехнічної промисловості СРСР із річним обсягом робіт 80 % від обсягу
робіт інституту, на підставі якої йому була призначена та виплачувалась
відповідна пенсія. Проте рішенням Комісії з розгляду питань, пов'язаних з призначенням
і виплатою пенсій УПФУ № 41 від 6.12.2002 р. йому припинено виплату призначеної
пенсії, як науковому працівникові, на підставі листа ВАТ “ПІ “Запорізький
Дніпроелектро” від 5.11.2002 р., у якому зазначено, що науково-технічна
діяльність інституту не перевищувала 15 % загально річного обсягу проектних
робіт і що науково-технічна діяльність ніколи не була основним видом діяльності
інституту.

Вважаючи дії УПФУ щодо припинення йому виплати наукової пенсії
неправомірними, ОСОБА_1 просив суд відновити його право на одержання наукової
пенсії.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2005 р.,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від  17.01.2006 р., у позові відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до того ж місцевого суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що
позов є необґрунтованим, а названа справа підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Проте погодитись з останнім висновком судів не можна, виходячи з
наступного.

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до абзацу 1 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства (далі - КАС) України, в редакції Закону  України від 6.10.2005 р. №  2953-IV, після набрання чинності  цим
Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з
адміністративно-правових відносин, подані і не розглянуті до набрання чинності
КАС України, розглядаються  в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних  осіб  із
суб'єктом  владних повноважень
щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів
індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Оскільки спір між сторонами виник з приводу
оскарження ОСОБА_1 дій УПФУ щодо припинення виплати пенсії і не був
вирішений по суті до набрання чинності КАС України, то після набрання чинності
цього Кодексу з 1.09.2005 р. зазначена справа підлягала розгляду в порядку
адміністративного, а не цивільного судочинства.

Таким чином, ухвалені в справі рішення підлягають скасуванню з передачею
справи до місцевого суду для розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2005 року
та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 січня 2006 року
скасувати,  а справу передати до суду
першої інстанції для розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін