Справа № 22ц - 287 / 2007                          Головуючий в 1
інстанції - Слюсар Л.П.
Категорія -29/32                                            Доповідач   - Глущенко Н.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2007 року     Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого   - Глущенко Н.Г.

суддів        - Григорченка Е.І.,
Прозорової М.Л.

при
секретарі  - БілоконьН.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

ОСОБА_2та
його представника

ОСОБА_3на рішення Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 26 квітня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5до ОСОБА_2, третя особа КВЖРЕП Індустріального району м.
Дніпропетровська про зміну умов договору найму житлового приміщення та ОСОБА_4
до ОСОБА_2, третя особа КВЖРЕП Індустріального району м. Дніпропетровська про
вселення і зустрічному позові ОСОБА_2до ОСОБА_4, третя особа КВЖРЕП
Індустріального району м. Дніпропетровська, про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим приміщенням та за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа КВЖРЕП Індустріального району м.
Дніпропетровська, про визнання права на житлову площу, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 звернулися
до суду з апеляційною скаргою на рішення Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 26.04.2006 року в якій просять зазначене рішення в
частині: задоволення позову ОСОБА_4 про вселення; відмови ОСОБА_2 в його
позовних вимогах про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування
житловим приміщенням; відмови ОСОБА_1 в її позовних вимогах про визнання права
на житлову площу - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_4 в її
вселенні до спірної квартири, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в
повному обсязі / т. 2 а. с. 68-77 /.

2

Зазначеним
рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 -задоволено частково. ОСОБА_4
вселена до АДРЕСА_1, а в іншій частині позову їй відмовлено. Також судом
відмовлено і у зустрічному позові ОСОБА_2, як і відмовлено у позові ОСОБА_1 /
т. 2 а. с. 58-60 /.

Як на підстави
апеляційної скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 посилаються на
те, що рішення суду, в оскаржуваній ними частині, є незаконним та
необгрунтованим. Суд не дав належної оцінки доказам, а висновки суду не
відповідають обставинам справи / т. 2 а. с. 68-77 /.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно
задовольнити частково, а рішення суду скасувати та направити справу на новий
розгляд відповідно до п.4 ст. 311 ЦПК України з наступних підстав.

Згідно п. 4 ст.
311 ЦПК України - рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на
новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не
брали участі у справі.

З матеріалів
справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо користування АДРЕСА_1,
зокрема щодо: змін умов договору найму житлового приміщення, вселення, визнання
права на житлову площу та визнання особи такою, що втратила право користування
житловим приміщенням. Спірна квартира знаходиться в будинку державного
житлового фонду, який знаходиться в управлінні Комунального
житлово-експлуатаційного підприємства № 21 м. Дніпропетровська, яке з 30.07.2003
року є юридичною особою / т. 2 а. с. 162 /, а не структурним підрозділом КВЖ РЕП Індустріального
району м. Дніпропетровська.

Згідно ст. 61 ЖК
України - житлово-експлуатаційна організація, як наймодавець, може бути
стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення та питань
управління житлом.

Не зважаючи на
вище зазначені обставини та вимоги житлового законодавства, суд першої
інстанції , розглядаючи справу по суті та ухвалюючи рішення по справі, - так і
не вирішив питання щодо залучення до участі у справі Комунального
житлово-експлуатаційного підприємства № 21 м. Дніпропетровська, що і є
безумовною підставою для скасування рішення та направлення справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Крім того,
розглядаючи справу по суті суд першої інстанції, так і не встановив дійсні
обставини щодо проживання чи не проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5. в спірній
квартирі. Судом фактично не встановлено з якого часу та у зв'язку з чим ОСОБА_4
не проживає в спірній квартирі.

Посилаючись в
рішенні на те, що ОСОБА_4 за станом свого здоров'я часто проходить лікування за
межами області, суд першої інстанції не прийняв до уваги довідку Балаклійської
центральної районної лікарні від 13.05.2003 року № 315 про те, що ОСОБА_4 не
знаходилась на лікуванні у зазначеній лікарні в період з 01.02.2002 року по
07.05.2003 року / т. 1 а. с. 68 /, і це при тому що позивачкою були надані
довідки цієї ж лікарні про те, що вона знаходилась на лікуванні в
терапевтичному відділенні /т. 1 а. с. 41/.

Суд першої
інстанції не прийняв до уваги та не дав належної оцінки письмовим доказам по
справі, зокрема запискам ОСОБА_4 адресованих ОСОБА_2 / т. 1 а. с. 53-54 /, про
те, що вона здала квартиру квартирантам.

При розгляді справи суд не прийняв до уваги і те, що як
ОСОБА_4, так і ОСОБА_5 , згідно свідоцтва по право власності на житло від
20.12.1994 року, - належить на праві власності АДРЕСА_2/ т.1 а. с.210, т.2 а.
с. 154-158 /, де кожна з них проживала та була зареєстрована до відповідного
часу/т. 1 а. с. 172, т.2 а.
с. 142,158,159 /.

3

Згідно ч.2 ст. 311 ЦПК України - висновки і мотиви, з
яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої інстанції при новому
розгляді справи. Однак зазначені вимоги процесуального закону судом першої
інстанції виконані не були.

Так, судом першої інстанції не виконана ухвала
Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.06.2004 року в частині того,
чи може ОСОБА_5 ставити
питання про зміну умов договору найму житлового приміщення ( спірної квартири),
якщо на момент її звернення до суд з такими позовними вимогами в березні 2002
року / т. 1 а. с. 2-3 / вона була прописана вАДРЕСА_2 / т. 1 а. с. 172, т.2 а. с. 142 / і
власницею якої вона є / т.1 а. с. 210 /. До того ж, як вбачається з
резолютивної частини рішення суду від 26.04.2004 року, судом не постановлене
рішення відносно позовних вимог ОСОБА_5.

Безпідставним та передчасним є висновок суду в рішення
щодо законності вселення в спірну квартиру ОСОБА_1, оскільки відповідно до ст.
65 ЖК України - наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх
членів сім'ї, які проживають в квартирі, вселити в займане ним жиле приміщення
свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Як вбачається з матеріалів
справи позивачка ОСОБА_4 не надавала письмової згоди на проживання та
прописку(реєстрацію) ОСОБА_1 в спірну квартиру. До того ж, між наймачем спірної
квартири ОСОБА_2 та його бувшою дружиною ОСОБА_4 існує спір щодо користування
спірною квартирою та проживання в ній, який вирішується у судовому порядку.

Вирішуючи питання щодо законності та обґрунтованості
позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції не прийняв до уваги роз'яснення
Верховного Суду України викладені в п.п. 2,9 постанови Пленуму ВСУ від
12.04.1985 року № 2 ( з послідуючими змінами та доповненнями) "Про деякі
питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу
України".

Крім того, рішення суду від 26.04.2006 року не відповідає
вимогам ст.ст. 214-215 ЦПК України. Ухвалюючи рішення по справі суд першої
інстанції суд не вирішив ті питання, які передбачені ч. 1 ст. 214 ЦПК України.
Не виконані судом першої інстанції і вимоги п.3 ч.1 ст. 215 ЦПК України щодо
мотивувальної частини рішення.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм
процесуального закону.

Керуючись
ст.ст. 303,307,311 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2та його представника
ОСОБА_3- задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 26 квітня 2006 року - скасувати, справу направити на новий
розгляд до того ж суду в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з цього часу.