Справа  № 2-769 2007 рік
І М Е Н Е  М     У К Р А Ї Н И
05 квітня 2007    року                                                                 Ялтинський міський суд Криму
у складі судді  :
за участю адвоката:                                              ОСОБА_3.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі  Ялтинського міського
суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про вселення і відшкодування
матеріального збитку і моральної шкоди і за зустрічним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_1до ОСОБА_1про стягнення морального збитку,
ОСОБА_1. звернувся до суду
з позовом, в якому просить вселити його в квартиру АДРЕСА_1і стягнути з
мотивує тим, що він є власником 13 частки квартири № АДРЕСА_1. Відповідачка та
їх син також є власниками по 13 частці спірної квартири. З 2004 року
відповідачка почала чинити  перешкоди в
користуванні часткою квартири, що належить йому, змінила вхідні двері, не
впускала його, у зв'язку з чим він був вимушений звернутися до суду. Рішенням
суду від 29 серпня 2005 року його позов був задоволений; суд зобов'язав ОСОБА_2
усунути йому перешкоди в користуванні квартирою, передавши від неї ключі і
вселив його. Рішення суду набрало законної сили і було направлене на примусове
виконання. За допомогою державного виконавця він був вселений в спірну
квартиру, проте наступного дня, коли він пішов на роботу, відповідачка знов
змінила замок і не пустила його в квартиру. Державний виконавець відмовився
знов вселяти його в квартиру, пославшися на те, що виконавче провадження
закрите, у зв'язку з чим він був вимушений знов звернутися до суду з даним
позовом. Вимоги про відшкодування матеріального збитку мотивує тим, що з серпня
2004 року, через неправомірні дії відповідачки, він вимушений знімати житло, за
яке оплачує по 100 та по 120 доларів щомісячно, внаслідок чого йому був
спричинений збиток на заявлену ним суму. Вимоги про відшкодування моральної
шкоди мотивує тим, що через неправомірні дії відповідачки він не може вести
нормальне життя, проживати в своїй квартирі, спокійно працювати, вимушений
здійснювати додаткові зусилля для організації свого життя, звертатися до суду
за захистом своїх прав, що віднімає в нього безліч життєвих сил, відобразилося
на стані здоров'я, привело до втрати душевної рівноваги. Свої моральні
позов не визнала, пояснивши, що замок на вхідних дверях вона не міняла і перешкод
в проживанні позивачу не спричиняє. Вважає, що він сам не має наміру проживати
в квартирі, а лише намагається таким чином вимагати з неї гроші.
а також ОСОБА_4.  пред'явлена зустрічна
позовна заява про стягнення з відповідача моральної шкоди по 1500 гривень
кожному і судових витрат по справі.
мотивують тим, що з 1996 року ОСОБА_1. створює неможливі умови для проживання в
належній їм в рівних частках квартирі, застосовує до них психологічне і фізичне
насильство, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. Його
протиправна поведінка відобразилася на їх стані здоров'я, вони обидва
перебувають на обліку у лікаря психоневрології з приводу стресових розладів,
пов'язаних з напруженими відносинами в сім'ї.
позов не визнав, стверджуючи, що ні до колишньої дружини, ні до сина він ніколи
погано не ставився; ні фізичного, ні психологічного насильства до них не
застосовував, а твердження позивачів ні на чому не засновані, голослівні і
Суд,
вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1.
підлягає частковому задоволенню, а в позові ОСОБА_2. та ОСОБА_1. слід
Судом
встановлено, що ОСОБА_4., ОСОБА_2. і ОСОБА_1. є співвласниками квартири
АДРЕСА_1в рівних частках (а.с. 11).
року позивач ОСОБА_1. вимушений не проживати в спірній квартирі, оскільки
відповідачка змінила двері і замки, чим перешкоджала йому в користуванні і
обставина була встановлена рішенням суду від 29 серпня 2005 року, яке набрало
законної сили, а тому повторному доказуванню не підлягає (а.с. 12, 13-14).
Даним рішенням суд зобов'язав ОСОБА_2усунути ОСОБА_1. перешкоди в користуванні
спірною квартирою, передавши від неї ключі, і вселив його. Рішення суду було
направлене на примусове виконання, і згідно постанові державного виконавця від
16 травня 2006 року, виконавче провадження було закінчене у зв'язку з фактичним
виконанням, ключі від квартири передані стягувачу (а.с. 16).
тим, як стверджує позивач, наступного дня після його вселення, коли він пішов
на роботу, відповідачка знов змінила замок на вхідних дверях і знов не пускає
ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним.
391 ЦК України свідчить, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в
здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
40 Закону України «Про власність» говорить про те, що права власника
охороняються судом.
ст. 155 ЖК України, власник не може бути позбавлений права користування квартирою.
тим, як встановлено судом, позивач був позбавлений можливості користуватися
квартирою з 2004 року по момент його примусового вселення державним виконавцем
в травні 2006 року, а також позбавлений цієї можливості і в даний час.
висновку суд прийшов, оцінивши в сукупності усі докази, що  є у справі.
допитаний у якості свідка дільничний інспектор, що працює на ділянці, на якій
розташована спірна квартира, пояснив суду, що до нього, із заявою - скаргою на
неможливість проживати в квартирі, що належить йому, звернувся ОСОБА_1. В ході
проведеної  за скаргою перевірці ним була
здійснена спроба відібрати пояснення з даного приводу у ОСОБА_2. Проте, давати
будь-які пояснення з даного приводу вона відмовилася і бажання впускати ОСОБА_2в
квартиру не виявила. Дані обставини підтверджені також і постановою про відмову
у порушенні кримінальної справи від 24 березня 2007 року. Допитаний у якості
свідка ОСОБА_5також пояснив суду, що він приходив разом з ОСОБА_1в спірну
квартиру, проте  ключ, що є у нього, до
дверного замку не підходив і потрапити до квартири вони не змогли. Свідки
ОСОБА_6 і ОСОБА_7пояснили суду, що позивач проживає у них з 2004 року,  оскільки його колишня дружина не впускає його
в квартиру. Суд вважає дані пояснення свідків об'єктивними і не вірити їм у
суду немає підстав. Допитана у якості свідка з боку відповідачки ОСОБА_9з
приводу наявності або відсутності позивачу перешкод в користуванні квартирою
суду пояснень не дала. Свідок ОСОБА_8 є матір'ю відповідачки ОСОБА_2., а тому
до її показань суд відноситься критично. До пояснень свідка ОСОБА_10суд також
відноситься критично, оскільки вони суперечать всім зібраним по справі доказам
і, як вбачається з її письмових та усних заяв, даних суду, вона знаходиться в
неприязних відносинах з ОСОБА_1.
чином, суд приходить до висновку, що відповідачка без будь-яких законних
підстав обмежує право власності позивача на частку квартири, перешкоджаючи його
проживанню в ній, а тому його позов про вселення є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
тим, що стосується позову про відшкодування матеріального збитку, то суд
вважає, що він задоволенню не підлягає.
ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
ст. 1167 ЦК України, моральна шкода також відшкодовується особою, яка її завдала, за
змістом статей 1166, 1167 ЦК України, для покладання відповідальності на особу, що завдала шкоду,
необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій
особи, що завдала шкоду; причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи,
що завдала шкоду і шкодою; вини в спричиненні шкоди. Відсутність хоча б однієї
з умов виключає можливість для покладання відповідальності по відшкодуванню
матеріального збитку і моральної шкоди.
стверджує, що в результаті неправомірних дій відповідачки йому був спричинений
2004 року по лютий 2006 року, через неможливість проживати в своїй квартирі,
він знімав житло у ОСОБА_6по 100 доларів США щомісячно, а з березня 2006 року і
по теперішній час - у ОСОБА_7 - по 120 доларів щомісячно, внаслідок чого
утворилася сума, яку він просить стягнути з відповідачки.
тим, яких-небудь письмових доказів того, що саме вказані позивачем суми
насправді були їм виплачені ОСОБА_6та ОСОБА_7з 2004 року і по теперішній час,
тобто наявність самого збитку, ОСОБА_1суду представлена не було, як і
безперечних доказів його проживання весь цей час у даних осіб. Представлена ним
квитанція про сплату ОСОБА_7податку з доходів найманих робітників не є доказом
укладення між ними договору найму.
тим, для покладання на відповідачку відповідальності по відшкодуванню позивачу
моральної шкоди є сукупність всіх необхідних умов.
ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданій
внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, окрім іншого, полягає в душевних
стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою
відносно неї самої, членів її сім'ї або близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням
її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань,
ступеня вини особи, а також з урахуванням інших істотних обставин.
Судом
безперечно встановлено, що в результаті неправомірних дій відповідачки було
порушене право позивача безперешкодно користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Крім того, протягом тривалого періоду часу ОСОБА_1терпів житлові
незручності. Маючи на праві власності частку квартири, він вимушений був шукати
собі інше житло, що, безумовно, вимагало від нього додаткових зусиль для
організації свого життя, порушило її нормальний, звичний образ. Необхідність
неодноразово вдаватися до захисту своїх прав через судові органи, призвела до
душевних та етичних страждань. Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди,
суд також враховує і ступінь вини відповідачки, яка, не дивлячись на наявність
рішення суду, що набрало законної сили, яке є обов'язковим для виконання і було
виконане в примусовому порядку, через нетривалий проміжок часу, безумовно
знаючи про неправомірність своїх дій, знов свідомо порушила права позивача.
Враховуючи всі дані обставини, розмір заподіяних позивачу моральних страждань
суд оцінює в 15000 гривень.

Що
стосується зустрічного позову, то суд вважає, що він задоволенню не підлягає.

Згідно
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_2. стверджує, що відповідач застосовує
відносно неї та їх сина психічне та фізичне насильство, що призвело до їх
нервових потрясінь, вони вимушені були стати на облік до лікаря психоневрології
з приводу розладів, пов'язаних із стресами.

Як
встановлено судом, між сторонами склалися неприязні відносини, пов'язані з
проживанням в спільній квартирі. Разом з тим, ОСОБА_1. з ними з 2004 року не
проживає і не спілкується. З приводу усіх звернень ОСОБА_2. і ОСОБА_2С.В. до
правоохоронних органів, у порушенні кримінальних справ було відмовлено. З
представлених ними відповідей з міліції та постанов про відмову у порушенні
кримінальних справ вини ОСОБА_1. в спричиненні ним моральної шкоди не
вбачається. Більш того, як вже було встановлено судом, конфліктні і стресові
ситуації виникли між членами сім'ї через неправомірні дії ОСОБА_2. відносно
колишнього чоловіка і співвласника квартири, а не в результаті його винних дій.

Таким
чином, з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. підлягає стягненню моральна шкода в сумі
15000 гривень і судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 17
гривень і витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи в сумі 7,50
гривень, а у позові ОСОБА_2. і ОСОБА_1. слід відмовити в повному обсязі.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 1166, 1167 ЦК
України, сі. 55 ЖК України, Законом України «Про власність», ст. ст.
10,60,61209,212,213,215,218   ЦПК України,
суд

В И Р І
Ш И В  :

Позов
ОСОБА_1- задовольнити частково.

Вселити
ОСОБА_1в квартиру № АДРЕСА_1.

Стягнути
з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1  15024
(п'ятнадцять тисяч двадцять чотири) гривни 50 копійок.

В інший
частині позову - відмовити.

У
зустрічному позові ОСОБА_2і ОСОБА_1- відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в Апеляційний суд АРК через Ялтинський міський суд в строки
та порядку, передбаченим ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя :