Справа № 22ц - 959/07                               Головуючий у 1
інстанції - Лященко О.В.
Доповідач - Шевчук Л.Я.
СУД  ВОЛИНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р
А Ї Н И

2007 р.
листопада 28
місто Луцьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів Свистун О.В., Подолюка В.А.,

при секретарі Матюхіній О.Г.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя сторона на стороні відповідача - ОСОБА_3, про
розірвання договору купівлі-продажу квартири, зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними і про визнання права
власності на квартиру, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Володимир-Волинського міського суду від 12 вересня 2007 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2007 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя
особа на стороні відповідача ОСОБА_3, про розірвання договору купівлі-продажу
квартири.

Свої вимоги позивач обгрунтувала тим, що 27 березня 2006 року уклала з
відповідачем договір купівлі-продажу квартири. Проте, відповідач на виконання
умов зазначеного договору оплатив за квартиру замість 17 тисяч доларів США лише
5 тисяч доларів США, а тому ОСОБА_1 просила суд розірвати договір
купівлі-продажу квартири.

ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання
недійсним правочину та визнання права спільної сумісної власності  на квартиру і зазначала, що відповідно до
умов договору купівлі-продажу квартири, продавець ОСОБА_1 отримала 72100
гривень 00 коп. вартості квартири, а написані ОСОБА_2 розписки про оплату
ОСОБА_1лише 5000 доларів США за квартиру не можуть бути взяті до уваги,
оскільки вони суперечать умовам нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 12 вересня 2007 року позов
ОСОБА_1 задоволено.

Постановлено договір купівлі-продажу (з розстрочкою платежу), за яким
ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 належну їй на праві приватної власності квартиру
АДРЕСА_1, посвідчений 27 березня 2006 року приватним нотаріусом
Володимир-Волинського міського нотаріального округу та зареєстрований  в реєстрі за №457, розірвати.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 гривень 50 коп. витрат по оплаті
судового збору та 7 гривень 50 коп. витрат з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи.

В позові ОСОБА_3 відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на
незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального і
процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову в позові ОСОБА_1та про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, зазначає, що
суд дійшов неправильного висновку про те, що за договором купівлі-продажу
квартири покупець ОСОБА_2 оплатив продавцю ОСОБА_1лише 5000 доларів США, так як
за умовами нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1
отримала від ОСОБА_2 на рахунок оплати квартири 72100 гривень, а тому суд
безпідставно взяв до уваги написані ОСОБА_2 розписки про оплату лише 5000 доларів
США.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 апеляційну
скаргу заперечили і просили її відхилити.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали між собою
договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_2 повинен був оплатити за
квартиру 72 100 гривень, але оплатив лише суму еквівалентну 5000 доларів США, а
тому прийшов до висновку про розірвання договору купівлі-продажу.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задоволити, а рішення суду першої інстанції
скасувати з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору
купівлі-продажу квартири, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для
розірвання даного договору купівлі-продажу є те, що ОСОБА_2, як покупець квартири,
не повністю сплатив за квартиру обумовлену в договорі грошову суму.

Проте, такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи і
зроблені з порушенням вимог закону.

Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Із матеріалів справи вбачається, що 27 березня 2006 року між ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу,
за умовами якого ОСОБА_1,  як
продавець,  зобов'язується

передати
квартиру АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2, як покупця, а ОСОБА_2 зобов'язується
прийняти дану квартиру і сплатити за неї обговорену грошову суму, ціна договору
складає 72100 гривень 00 коп., що по комерційному курсу на 27.07.2006 року
становить 14000 доларів США (а.с.4).

Умовами договору купівлі-продажу квартири встановлено такий порядок
розрахунків між сторонами договору по сплаті ціни квартири:

1. 36050 гривень, що станом на 27.03.2006 року по комерційному курсу
становило 7000 доларів США, сплачені покупцем продавцю до оформлення цього
договору. Сторони підтверджують факт сплати цього платежу за продану квартиру;

2. Залишок суми, що становить 36050 гривень, що станом на 27.03.2006 року
по комерційному курсу становить 7000 доларів США, покупець зобов'язується
сплатити продавцю одним платежем в строк до 27 квітня 2006 року з одночасним
підтвердженням цього факту письмовою заявою продавця, справжність підпису на
якій засвідчується нотаріально;

3. Розрахунки за цим договором буде здійснено готівкою (а.с.4).

Даний договір купівлі-продажу квартири підписаний сторонами договору і
нотаріально посвідчений.

Крім того, судом встановлено, що 4 травня 2006 року ОСОБА_1 написала заяву,
яка нотаріально засвідчена, про те, що вона, як продавець квартири, підтверджує
отримання одноразового платежу, який мав сплатити і сплатив їй ОСОБА_2 в
розмірі 36050 гривень (а.с.32).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 продала, а
ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1. При цьому, ОСОБА_2 повністю оплатив вартість
квартири в розмірі 72100 гривень.

А тому висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 оплатив вартість
квартири лише частково в розмірі 5000 доларів США не відповідають встановленим
обставинам справи.

При цьому, суд безпідставно взяв до уваги розписки, написані ОСОБА_2 про
те, що він оплатив ОСОБА_1вартість квартири в розмірі 5000 доларів США,
оскільки зазначені розписки не можуть змінювати умови нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу, так як судом встановлено, що ОСОБА_2 повністю провів
розрахунки за квартиру.

Отже, підстав для розірвання укладеного договору купівлі-продажу квартири
немає.

В зв'язку з наведеним підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_3 про
визнання нечинними договорів позики.

Також із матеріалів справи вбачається, що на час укладення договору
купівлі-продажу квартири покупець ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі із
ОСОБА_3, даний шлюб розірваний рішенням Володимир-Волинського міського суду від
4 червня 2007 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу квартири.

Майно, набуте подружжям під час шлюбу, як це передбачає стаття 60 СК
України, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного
заробітку.

З врахуванням того, що квартира була придбана ОСОБА_2 за час шлюбу з
ОСОБА_3, вона належить їм на праві спільної сумісної власності.

А тому позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на
квартиру підлягають до задоволення.

Таким чином, із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам,
порушенням норм матеріального і процесуального права, рішення місцевого суду
слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 відмовити, а
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволити.

Керуючись ст.ст.651, 655 ЦК України, ст.60 СК України, ст.ст. 307, 309,
314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду від 12 вересня 2007 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_3,
про розірвання договору купівлі-продажу квартири відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволити.

Визнати нечинними договори позики від 27 березня 2006 року і від 16 грудня
2006 року, укладені між ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 713 гривень 50 коп. судового збору та 30
гривень витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 360 гривень 50 коп. судового збору та 30
гривень витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий
/-/ Шевчук Л.Я.

Судді
/-/ /-/        Свистун О.В., Подолюк В.А.

Оригіналу
відповідає:

Суддя
апеляційного суду
Л.Я.Шевчук

Друк.бсф.