Справа № 6-2 /2007 р.
УХВАЛА

06 лютого 2007 р.                                         Ренійський
районний суд Одеської області

у складі:
- головуючого судді Дудник В.І.;

- при
секретарі Касаповій О.У., розглянувши скаргу ОСОБА_1на неправомірні дії
державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернувся
до суду із скаргою на неправомірні дії державного виконавця Державної
виконавчої служби у Ренійському районі, вказавши, що постановою держвиконавця
від 23.10.2006 р. було
відкрито виконавче провадження за виконавчим листом 1-159/06, що був виданий 13.10.2006 р. Ренійським
районним судом про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 7000 грн. у
відшкодування моральної шкоди та 700
грн. виконавчого збору. Отримавши копію постанови він добровільно сплатив
за двома квитанціями 500
грн. та одночасно у заяві від 14.12.06
р. на ім'я начальника ДВС виклав причини, з яких він не має можливості
сплатити суму боргу одноразово та просив направити виконавчий лист за місцем
його роботи до Ренійського порту для утримання із його заробітку на користь
стягувача 20% заробітної
плати.

21.11.2006 р. ним було отримано копію розпорядження від 17.11.06 р. № 04-8844, згідно із яким
головному бухгалтеру Ренійського морського торгівельного порту пропонується за
вищевказаним виконавчим документом проводити утримання з його заробітку у розмірі
50% та
перераховувати на депозитний рахунок ДВС.

Вищевказані дії
заявник вважає неправомірними, такими, що протирічать положенням ст.70 Закону
України „Про виконавче провадження", згідно із якими стягнення 50% із заробітної
плати боржника провадиться у випадках стягнення аліментів, відшкодування шкоди
заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також втрати
годувальника та збитків, заподіяних злочином. Заявник вважає, що відшкодування
шкоди, заподіяної здоров'ю потерпілого він провів добровільно сплативши
потерпілому більш ніж 3000
грн. компенсації його витрат на лікування, а моральна шкода не є збитками,
заподіяними злочином і тому за цим видом стягнення повинно утримуватись з його
заробітку не більше 20%.
23.11.2006 р. заявник звернувся із скаргою на ім'я начальника ДВС у
Ренійському районі, виклавши свої аргументи та просив внести зміни у
розпорядження. У задоволенні скарги йому було відмовлено.

Враховуючи
вищенаведене, заявник просить задовольнити його скаргу, визнавши дії державного
виконавця неправомірними та зобов'язати внести зміни до розпорядження за
виконавчим листом 1-159/06,
стягуючи з його заробітку не більш як 20%.
Додатково заявник також посилається на тяжкий матеріальний стан, наявність
хронічних хвороб у нього та членів сім'ї, що потребують лікування, а також на
щомісячне погашення ним банківської позики.

Представник
виконавчої служби - начальник
Державної виконавчої служби у Ренійському районі Маргаріт Т.М. скаргу не
визнала, дії державного виконавця вважає правомірними, розмір утримань із
заробітної плати боржника -
встановленим правильно, у задоволенні скарги просить відмовити.

Заслухавши
пояснення та доводи сторін, виучивши матеріали справи, надані документи, суд
приходить до висновку, що скарга є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Згідно із
положеннями ст.128 КЗПП України, при виплаті заробітної плати у випадках окремо
передбачених законодавством України, розмір усіх відрахувань не може
перевищувати 50% заробітної
плати, яка належить до виплати працівнику.

Згідно із ст..70 Закону України
„Про виконавче провадження" із заробітної плати боржника може бути
утримано за виконавчими документами до повного погашення

2

заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування
шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також втратою
годувальника та збитки, заподіяні злочином - 50% заробітної плати боржника.

Вироком суду від
13.09.2006 р. ОСОБА_1 був
засуджений за скоєння злочину, передбаченого ст.. 286 ч.І КК України до 2
років обмеження волі із застосуванням ст..75
КК України із випробувальним терміном на 1 рік.

Витрати,
пов'язані із лікуванням потерпілого внаслідок злочину ОСОБА_2, заявник
відшкодував добровільно у ході досудового слідства. Вироком суду було також
частково задоволено вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди
заподіяної злочином. Із засудженого ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 було
стягнено 7000 грн.
Аналізуючи вищевказані норми права та зокрема ст. 70 Закону України
„Про виконавче провадження" суд приходить до висновку, що визначаючи види
утримань, за якими із заробітку боржника може бути стягнуто 50%, та вказавши
серед них „збитки заподіяні злочином", очевидно, що законодавець мав на
увазі не тільки збитки, як такі (оскільки поняття збитки більше відноситься до
сфери договірних відносин) і пряму матеріальну шкоду заподіяну злочином
(вартість викраденого, ушкодженого чи знищеного майна), але і всі інші
негативні наслідки, спричинені скоєним злочином, в тому числі і заподіяну
моральну шкоду. Таким чином, виходячи з того, що зобов'язання ОСОБА_1 перед
ОСОБА_2 витікають із розглянутої судом кримінальної справи, моральна шкода
заподіяна потерпілому внаслідок скоєння ОСОБА_1 злочину, дії державного
виконавця не протиричать положенням ст..70
Закону України „Про виконавче провадження", не порушують прав та
свобод заявника та є правомірними.

Крім того,
згідно із СТ..385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у 10-дений строк з
дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її прав чи
свобод. Як виходить з пояснень заявника та тексту скарги, копія розпорядження
державного виконавця, яке він вважає неправомірним, була ним отримана 21.11.2006 р. Саму ж скаргу,
яку заявник датував 7.12.2006
р., він подав до суду 8.12.2006
р., пропустивши таким чином передбачений ст..375
ЦПК України строк звернення до суду. Яких-небудь доводів чи причин
пропущенім строку, яки б могли бути визнані поважними, заявник суду не надав.
Згідно із ст..З87 ЦПК України, за
результатом розгляду скарги суд постановляє ухвалу, і якщо оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої
служби і права чи свободи заявника не було порушено суд постановляє ухвалу про
відмову в задоволені скарги.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 210,385-387 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1відмовити. Відповідно до ст.. 388 ЦПК України,
стягнути з ОСОБА_1З  грн.40  коп.
держмита у доход держави,  а також  7  грн.  50 коп.  витрат
на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи на користь територіального управління
Державної судової адміністрації України в Одеської області.

У відповідності
із ст.294 ЦПК України ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської
області шляхом подання заяви про її апеляційне оскарження протягом п'яти днів з
дня її постановляння та подання апеляційної скарги протягом 10 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.