Справа №2-4104/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

01 березня 2007 року

Малиновський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого                 судді
-   Демченко О.М.,

при секретарі                          -
Гресько О.В.,

розглянувши у
попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
встановлення факту який має юридичне значення та визнання особи такою, що
втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернулась до Малиновського районного суд м. Одеси з
заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме:
визнати фактичне припинення ведення сумісного господарства та сумісного
проживання між нею ОСОБА_1. та
відповідачем по справі ОСОБА_2
з грудня 2001 року,
тобто фактичне розірвання шлюбних відносин, а також визнати, що ОСОБА_2 втратив право
користування житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: м. Одеса,
АДРЕСА_1.

У судовому
засіданні ОСОБА_1. свої
вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що з ОСОБА_2 вона знаходилась
в шлюбних відносинах з 25.12.1973
року і юридично шлюбні відносини були розірвані 18 січня 2005 року. Однак
фактично шлюбні відносини були припинені у грудні 2001 року, коли ОСОБА_2 покинув родину
і став проживати у фактичному шлюбі з іншою жінкою. З цього часу ОСОБА_2 не приймав
ніякої участі в веденні сумісного господарства.

У 2002 році ОСОБА_1.
прийняла рішення про приватизацію земельної ділянки, на якій знаходиться
садиба, яку вона успадкувала від своїх батьків. За свої особисті кошти,
самостійно, ОСОБА_1. оформила
всі необхідні документи про приватизацію земельної ділянки і 02 січня 2003 року отримала
державний акт на право приватної власності на землю, за адресою: м. Одеса,
АДРЕСА_1, загальною
площею 0,0571 га, який
виданий на підставі рішення №
682-XXIV Одеської міської ради народних депутатів від 15.10.2002 року. Тобто ОСОБА_1. стала
одноособовим власником майна у вигляді земельної ділянки, яку вона одержала,
хоча і за час юридичного знаходження у шлюбі, однак за свої власні кошти. Цей
факт потребує встановлення судом, так як відповідач звернувся до суду з
вимогами про розподіл майна, а саме зазначеної земельної ділянки, тобто посягає
на її власність, користуючись формальним правом.

Власниками
будинку та землекористувачами земельної ділянки були батьки ОСОБА_1., відповідно до
рішення № 1382 виконкому
Іллічівської районної ради м. Одеси від 17.10.1961
року. Після смерті батьків ОСОБА_1.
успадкувала будинок та стала землекористувачем ділянки на якій знаходиться
будинок, вже коли ОСОБА_2
фактично покинув родину ОСОБА_1.
приватизувала вказану земельну ділянку.

Крім цього ОСОБА_2 з часу
юридичного розірвання шлюбу 18
січня 2005 року
припинив бути членом родини ОСОБА_1.
і втратив права, передбачені ст. 156
Житлового Кодексу України. Приймаючи до уваги те, що з грудня 2001 року ОСОБА_2 не підтримував
сімейні стосунки, а з 18.01.2005
року перестав юридично бути членом її

2

родини, він втратив право користування житловим будинком
та земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги позивачки не визнав та просив
відмовити в їх задоволенні, посилаючись на слідуючи обставини.

Той факт, що
позивачкою по справі державний акт на право приватної власності на землю був
отриманий 02.01.2003 року, а
рішення Одеської міської ради про затвердження проекту відведення та передачу у
приватну власність ОСОБА_1.
земельної ділянки за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1 було 15.10.2002 року, говорить
тільки лиш про те, що правовстановлюючий документ про право приватної власності
на землю був отриманий позивачкою в 2003
році. Але підготовка документів до приватизації і початок всієї
приватизації розпочався ним та позивачкою по справі ще 05.04.2000 року, коли вони
вдвох з позивачкою вирішили його приватизувати та були однією родиною.
Підготовка всіх документів та грошові витрати, пов'язані з приватизацією
земельної ділянки проводилися ним та позивачкою по справі разом, коли вони були
однією родиною.

Суд, заслухавши
пояснення ОСОБА_1., пояснення
ОСОБА_2, допитавши
свідків та перевіривши матеріали справи вважає вимоги ОСОБА_1. такими, що
підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні до них
правовідносини.

31.10.2005 року Малиновським районним судом м. Одеси було відкрито
провадження по справі за позовом ОСОБА_2
доОСОБА_1 про розподіл майна. В своєму позові ОСОБА_2 просив поділити між ним та ОСОБА_1. земельну ділянку площею 571 кв.м., розташовану за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, виділивши йому
земельну частку 71 кв.м,
розташовану вздовж сусідньої земельної ділянки за № 141 по вказані
адресі. В своєму позові ОСОБА_2
посилається на те, що згідно з рішенням від 15 жовтня 2002
року за № 682-XXIV
у період знаходження в шлюбі на ім'я ОСОБА_1.
була приватизована земельна ділянка площею 571 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1. Фактично ОСОБА_2 просить виділити
йому у власність частку земельної ділянки, на якій розташований гараж,

Ухвалою
Малиновського районного суду м. Одеси від 18
січня 2006 року по
справі № 364/2006 р.
ОСОБА_1 було відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви
про встановлення юридичного факту та визнання таким, що втратив право
користування житловим приміщенням, а також було ухвалено виділити в інше
провадження позовні вимогиОСОБА_1 про встановлення юридичного факту та визнання
таким, що втратив право користування житловим приміщенням з присвоєнням нового
реєстраційного номеру.

Також зазначеною
ухвалою суду провадження по справі за позовом ОСОБА_2 доОСОБА_1 про розподіл майна було призупинено до
розгляду по суті позовних вимогОСОБА_1 про встановлення факту та визнання таким,
що втратив право користування житловим приміщенням.

Шлюб між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 було
розірвано 18 січня 2005 року, про що
свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу №
157525 від 18.01.2005
року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу було зроблено
відповідний запис за № 12
(а.с. 9).

Рішенням
Одеської міської ради від 15
жовтня 2002 року за № 682-XXIV було
вирішено передати безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 земельну
ділянку площею 0,0571 га, за
адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1
для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських
будівель із земель житлової та громадської забудови. (а.с. 11).

На підставі
зазначеного рішення Одеської міської ради, 02 січня 2003
року на ім'яОСОБА_1 був виданий державний акт на право приватної власності
на земельну ділянку площею 0,0571
га за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1 (а.с. 12).

3

Сторони по
справі не заперечують, що фактично вони припинили шлюбні відносини з грудня 2001 року. Як
вбачається з матеріалів справи, заява на ім'я начальника управління земельних
ресурсів було написано ОСОБА_1.
05.04.2000 року, в якій ОСОБА_1.
просить передати земельну ділянку за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, у власність, про
що є на даній заяві відповідний штамп з вхідним номером 9-36 від 05.04.2000 року (а.с. 26).

Крім того, суду
був наданий відповідачем платіжний документ на суму 110 гривень до
земельного кадастру управління земельних ресурсів, який датований 06.07.2001 року (а.с.25).

Протоколом
засідання міської міжвідомчої комісії №
12 від 26.10.2000 року
було заслухана заява ОСОБА_1.
про ввід до експлуатації житлової будівлі з прибудовами і було вирішено
прийняти до експлуатації і зобов'язати ОСОБА_1.
благоустроїти прилежну до домоволодіння територію (а.с. 28).

Висновком № 3-5/2001-М управління
архітектури та містобудування виконавчого комітету Одеської міської ради про
можливість відведення земельної ділянки за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, замовник ОСОБА_1., було вирішено,
що згідно зі схемою приватизації міських земель м. Одеси, затвердженою рішенням
Одеської міськради № 16-XXII
від 15.12.1994 року
земельну ділянку, розташовану в зоні зберігаємої індивідуальної житлової
забудови з можливою приватизацією і передачею в приватну власність для
будівництва та обслуговування житлового будинку з господарчими спорудами (а.с. 31).

05.06.2000 року за вихідним номером 3/751 головним державним лікарем м. Одеси було направлено листа
начальнику управління земельних ресурсів про те, що санітарною епідеміологічною
станцією м. Одеси були розглянуті документи на земельну ділянку за адресою: м.
Одеса, АДРЕСА_1, та
досліджена земельна ділянка на місці (акт перевірки дотримування санітарного
законодавства від 31.05.2000
року), що міська санепідемстанція вважає можливим відвід фактично займаємо
земельної ділянки (а.с. 32)

Листом
начальника управління екологічної безпеки 21.06.2000
року за вихідним номером 540/исх. На ім'я начальника управління земельних
ресурсів був даний висновок про те, що управління вважає можливим надання
земельної ділянки за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку з господарчими
спорудами (а.с. 33).

Крім того, в
справі є розписка ОСОБА_3., який мешкає за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_2, що він не має
претензій до домобудівлі та землекористування за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1. Підпис ОСОБА_3. завірена
начальником ЖЕУ 6
22.04.1999 року (а.с. 34).

Аналізуючи всі
ці документи, суд робить висновок, що позивачка з відповідачем почали готувати
документи на приватизацію земельної ділянки ще з 05 квітня 2000
року, а саме тоді, коли, як пояснили сторони у судовому зсіданні, вони були
однією родиною і підтримували шлюбні відносини як юридично, так і фактично, про
що зазначає як позивачка, так і відповідач.

Говорячи про те,
що всі документи були оформлені від імені позивачки ОСОБА_1., суд вважає це
логічним тому що згідно рішення виконкому Іллічівської райради депутатів
трудящих від 17.10.1961 року за № 1382 про розгляд
заяви самовільних забудовників і видачу домової книги про прописку за місцем
самовільного будівництва, про те, що виконком Іллічівськом райради депутатів
трудящих вирішив: громадянину ОСОБА_4. -робочий
дев'яностого авіаотряду в 1957
році самовільно збудував будинок по АДРЕСА_1, який складається з двох кімнат площею 17,4 кв.м., кухні 4,8 кв.м., в якому
проживає родина з чотирьох осіб, виконком вирішив: дозволити прописку та видачу
домової книги без оформлення правових документів ОСОБА_4 з дружиною та двома
дітьми. ОСОБА_4. є батьком позивачки ОСОБА_1.
і вона, згідно зі ст. 57
Сімейного Кодексу України набула права власності на самовільну будівлю її
батька в порядку спадкування, що сторонами не оспорювалось в суді.

4

Згідно з цим, як
власниця зазначеної будівлі, яка розташована на земельній ділянці за адресою:
м. Одеса, АДРЕСА_1, позивачка
ОСОБА_1., будучи в
шлюбі з відповідачем ОСОБА_2
всі правовстановлюючі документи оформила на своє ім'я і всі звернення до
державних органів, яким згідно з законом відведено функції вирішувати питання
про приватизацію земельної ділянки отримували заяви саме від позивачки ОСОБА_1. та вирішували
питання про оформлення правовстановлюючих документів на ім'я позивачки ОСОБА_1.

Тому суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1.
не можуть бути задоволені стосовно того, що вона фактично одна
приватизувала земельну ділянку, на якій розташована успадкована нею будівля,
так як питанням початку приватизації сторони займалися разом, ще під час шлюбу,
а завершення оформлення документів відбулося вже після припинення фактичних
шлюбних відносин.

Встановлення
факту який має юридичне значення позивачці по справі потрібно для того, щоб
довести, що її колишній чоловік -
відповідач по справі ОСОБА_2
- не має право пред'являти ніяких вимог на земельну ділянку за адресою: м.
Одеса, АДРЕСА_1, так як
згідно з діючим законодавством України не може бути розділене між подружжям
майно, яке було придбано подружжям не під час шлюбу. Той факт, що відповідач по
справі не оспорює припинення фактичних шлюбних відносин з позивачкою з грудня 2001 року говорить
про те, що стосовно цієї частини вимог позивачки у сторін фактично немає спору,
що також підтверджується і поясненнями свідків, а саме дітей колишнього
подружжя - ОСОБА_1. та
ОСОБА_2 В зв'язку з цим, у суду немає ніяких перепонів в
задоволенні в цієї частині вимог ОСОБА_1.,
так як ці обставини справи достовірно встановлені в судовому засіданні та
не заперечуються сторонами.

Але, те що
стосується приватизації земельної ділянки за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, суд висловлює
свою думку, що приватизація спірної ділянки розпочалась під час шлюбних
відносин сторін, а саме за півтора роки до того як вони припили фактичні шлюбні
відносини.

Задовольнити
вимоги позивачки, що вона приватизувала спірну ділянку за особисті кошти під
час фактичного не ведення сумісного господарства і не проживання з
відповідачем, суд не може, так як приватизація спірної земельної ділянки було
розпочато подружжям ще під час шлюбу.

Сімейним
Кодексом України передбачено визнання фактичних шлюбних відносин між особами,
які спільно проживають, ведуть спільне господарство, однак їх шлюб юридично не
зареєстрований. Однак Сімейним Кодексом України не передбачено визнання не
ведення сумісного господарства і сумісного не проживання між особами, які
знаходилися у зареєстрованому шлюбі.

Крім того, ОСОБА_1. в своїх
вимогах також просить визнати, що ОСОБА_2
втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Одеса,
АДРЕСА_1, при
цьому посилаючись на ст. 156
Житлового Кодексу України, в якій зазначені права і обов'язки членів родини
власника житлового будинку.

Самі по собі
вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим
будинком та земельною ділянкою, виходячи з диспозиції ст. 156 ЖК України,
говорить про те, що людина має права та обов'язки стосовно приватного житлового
будинку, якщо вона є членом родини власника будинку. Виходячи з того, що
відповідач фактично припинив шлюбні відносини з позивачкою з грудня 2001 року, то він і
позбавився будь-яких прав стосовно житлового будинку, які належать позивачці.

В цій частині
вимог ОСОБА_1. судом
встановлено, що відповідач не претендує на житлову будівлю за адресою: м.
Одеса, АДРЕСА_1, так як
цей будинок позивачка успадкувала від своїх батьків. Відповідач претендує
тільки на гараж, який розташований на земельній ділянці за вказаною адресою,
яка є фактично спірною, а також вказує на те, що гараж батьками позивачки не
був побудований, а був побудований під час їхнього шлюбу.

5

Задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1. до
ОСОБА_2. про визнання ОСОБА_2. таким, що втратив право користування житловим
будинком і земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, суд не в змозі,
тому що вимоги, сформульовані позивачкою, регулюються виключно ст.ст. 71, 72 ЖК України, які
регулюють правовідносини між сторонами в будинках державного і громадського
житлового фонду. В даному випадку сторони знаходяться в стадії розподілу майна,
яке є приватною власністю і до цих правовідносин треба заявляти вимоги, які
регулюються іншими законами України.

Керуючись ст.ст.
10, 11, 209, 212-215, ЦПК
України, ст. 60 СК
України, 156 ЖК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні
вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
встановлення факту який має юридичне значення та визнання особи такою, що
втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Встановити факт,
який має юридичне значення, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинили
фактичні шлюбні відносини з грудня 2001
року.

В задоволенні інших позовних вимогОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до
апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20
днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в
порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

СУДДЯ:  О.М. Демченко