Справа №
22ц-264/2007                   Головуючий у першій інстанції БІЛИЙ В.М.
цивільна                                             Доповідач - ШЕВЧЕНКО В.М..
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня
2007 року                                                                       м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі

головуючого-судді
БОЙКО О.В.,

суддів:        ШЕВЧЕНКО В.М., ГОРОБЕЦЬ Т.В.

при секретарі:
РАЧОВІЙ І.І.

за участю:            сторін

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 05 грудня 2006
р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
домоволодіння та іншого майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Менського районного суду від 05 грудня 2006
року скасувати, а справу направити на новий розгляд до
Менського районного суду в іншому складі.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_1 про поділ домоволодіння, що є спільною
сумісною власністю розведеного подружжя - задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності 12 частини будинку, що знаходиться в
АДРЕСА_1, до якої входить: кімната 1-5, кімната 1-4, вбудована шафа ІШ, 12 сараю Б-1, погріб п/г, 12 вартості огорожі. 12
вартості хвіртки, загальною вартістю 35505,5 грн. Визнано право власності на рухому майно, яке складається з: дивану,
вартістю 100
грн., ліжк, вартістю 100 грн., газову
плиту, вартістю 120
грн., умивальник, вартістю 20 грн., кухонний гарнітур, вартістю 130 грн., три
м"які стільці, вартістю 45 грн., покривало для
підлоги розміром 3x5
80 грн., ліжко-кровать, вартістю 70 грн., стіл кухонний, вартістю 10 грн., стіл
обідній, вартістю 20
грн. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 12 частину
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, до якої входить: кухня 1-1, кімната 1-2,
кімната 1-3. коридор 1. веранду Ш. 12 сараю Б-1. сарай 6-1, 12вартості
огорожі, 12 вартості хвіртки, загальною вартістю 37180,5 грн. Визнано право власності за ОСОБА_1 на 12 частину земельної ділянки,
на якій розташований жилий будинок та господарські споруди по АДРЕСА_1 розміром
250 м.кв., та на 12 частини такої ділянки за ОСОБА_2- розміром 250 м.кв. Земельну ділянку розділено відповідно додатку №3 до технічної експертизи по вказаній на ескізі червоній

лінії. Площу
ділянки вільної від забудови залишити у спільній власності співвласників
земельних ділянок та господарських споруд. Зобов'язано співвласника
домоволодіння ОСОБА_1 прибудувати тамбур входу-виходу до своєї сторони будинку
та влаштувати дверні прорізи між кімнатами 1-4 і 1-5. Зобов'язано співвласника домоволодіння ОСОБА_2 закласти дверні прорізи між
кімнатами І і II; 1-5 і 1-1; 1-2 і 1-4.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у розмірі 837 грн. 50
коп. за отримання надлишку при розподілу домоволодіння.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 12 частину витрат у розмірі 418 грн. 45
коп. за проведення будівельно-технічної експертизи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не враховано
інтересів її неповнолітнього сина щодо розподілу домоволодіння, що згідно
висновку судово-технічної експертизи для розподілу домоволодіння пропонувалось два
варіанти, але суд не врахував наданих відповідачкою доказів, посилається, що
позивачем по справі є ОСОБА_1, який просив визнати за ним право власності на
14 частину житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1, а суд в
рішенні вказує, що 12 частина домоволодіння відходить невідомому ОСОБА_3.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 60 Сімейного Кодексу майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності.

Як вбачається з рішення судом на підставі матеріалів справи встановлено, що
спірний будинок є спільною сумісною власністю сторін, збудований в період шлюбу
в результаті праці обох з подружжя. Обставини набуття сторонами спільної
сумісної власності на будівлю по АДРЕСА_1 стверджені: свідоцтвом про одруження,
рішенням виконавчого комітету Менської міської ради народних депутатів, від 31.10. 1980 р., про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва, актом
прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та іншими
доказами яким суд дав належну оцінку, не заперечувались ці обставини і
сторонами.

Суд дійшов обгрунтованого висновку що у зв"язку із виникшим між
сторонами спором щодо поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної
власності подружжя частка кожного з них відповідно до положень ст. 70 Сімейного Кодексу та ст. 357ЦПК є рівною та правильно відповідно до першого
варіанту висновку судово-будівельно-технічної експертизи № 287 ц від 17.11.2006
p.,(ас. 35- 51) провів розподіл домоволодіння та земельної ділянки, при цьому кожній із
сторін виділено відокремлену частину будинку і є технічна можливість
переобладнати приміщення в ізольовані квартири із самостійними виходами.

Доводи апеляційної скарги що при поділі будинку необхідно відступити від
засад рівності часток виділивши більшу частку ОСОБА_2, виходячи із тих обставин що із нею проживає син сторін є безпідставними;
оскільки виходячи зі

змісту положень
ст.70 Сімейного Кодексу сама лише наявність дітей, залишених з одним із
подружжя, не є підставою для збільшення його частки в спільній сумісній
власності. Відповідачкою не наведено істотних обставин що могли б бути
підставою для відступу від принципу рівності від часток подружжя у
відповідності із правилами п.2.ст.70 Сімейного Кодексу. Крім того при розподілі домоволодіння фактично
відповідачці у користування і володіння виділено частку більшу від ідеальної по
вартості в домоволодінні на 837,5 грн. Помилки у тексті
судового рішення про які йдеться в скарзі виправлені ухваленим судом 21 грудня 2006
p., додатковим рішенням.

Рішення суду постановлено відповідно до вимог матеріального та
процесуального закону.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не містять підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке
призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та про невідповідність
рішення суду фактичним обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 303,
307-308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 05 грудня 2006
року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.