У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Барсукової В.М., Гуменюка В.І.,

Данчука В.Г., Косенка В.Й.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про припинення права на
частку у спільному майні та визнання права власності на частку будівлі,
стягнення грошової компенсації за частку в будівлі, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 27
лютого 2007 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2004 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з
позовом у порядку ст. 364 ЦК України, а згодом, змінивши позовні вимоги,
просили в порядку ст. 365 ЦК України припинити право власності ОСОБА_3,                     ОСОБА_4 на 1/8 частину
квартири АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право
власності по 1/16 частині вказаної квартири за кожним. В обгрунтування своїх
вимог позивачі указували, що спірне приміщення було придбане сторонами згідно з
договором купівлі-продажу, посвідченим Сьомою Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 25 березня 1998 року, кожен із них придбав: ОСОБА_1 - 1/4
частину квартири, ОСОБА_2 - 1/4 частину, ОСОБА_5 - 1/8 частину, ОСОБА_3 - 1/8
частину, ОСОБА_6 - 1/4 частину. Згідно з висновком експертизи відсутня технічна
можливість поділу спірної квартири з виділенням окремо: 6/8 частин подружжю
ОСОБА_1 (4/8 частини належать їм на підставі договору купівлі-продажу та 2/8
частини ОСОБА_6, за які останній у грудні 2004 року отримав від ОСОБА_2 грошову
компенсацію), 1/8 частину подружжю ОСОБА_3, 1/8 частину ОСОБА_5 - з
облаштуванням трьох ізольованих входів і приміщень для співвласників.
Посилаючись на те, що частка відповідачів є незначною, виділити її в натурі
неможливо, спільне володіння та користування цим майном є неможливим і таке
припинення права власності не завдасть суттєвої шкоди інтересам співвласників
та членам їхніх сімей, позивачі просили задовольнити вимоги.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська
від 30 жовтня 2006 року позов задоволено. Припинено право власності ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську. Визнано за
ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності по 1/16 частині вказаної квартири за кожним.
Стягнуто солідарно з   ОСОБА_1, ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 грошову компенсацію в сумі 60 527 гривень 40
копійок, що знаходиться на депозитному рахунку Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2007 року рішення
суду першої інстанції скасовано та постановлено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду України з
касаційною скаргою, в якій просять скасувати рішення апеляційної інстанції та
залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із
того, що частка подружжя ОСОБА_3 у спільному майні є незначною, виділити її в
натурі неможливо, тому на підставі ст. 365 ЦК України право на цю частку можна
припинити.

Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того,
що оскільки відповідачі ОСОБА_3 не зверталися до суду з позовом про виділення
їхньої частки в натурі, то в суду не було підстав припиняти їхнє право на
частку у спільному майні згідно зі ст. 365 ЦК України та стягувати на їхню
користь із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 грошову компенсацію, не застосувавши при цьому ст.
364 ЦК України. Крім того, апеляційний суд указав, що згідно з вимогами діючого
матеріального закону ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мали право ставити перед судом питання
щодо виділення в натурі частки, яка належить їм на праві власності, а в разі
неможливості  такого виділу - ставити
питання про одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості
їхньої частки й лише за їхньою згодою.

Проте з такими висновками апеляційної інстанції
погодитися не можна зі слідуючих підстав.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на
виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ
у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є
неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право
на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана
лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного
майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з правилами ст. 365 ЦК України право особи на
частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:

1)  частка
є незначною і не може бути виділена в натурі;

2)  річ є
неподільною;

3)  спільне
володіння і користування майном є неможливим;

4)  таке
припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його
сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на
частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Тобто вказані матеріальні норми є різними за своєю
правовою природою і кожна з них є окремою підставою для пред'явлення позову,
оскільки перша з них передбачає право власника, який виділяється, на частку зі
спільного майна, а друга - можливість за позовом інших співвласників припинити
право особи на частку у спільному майні.
При цьому грошова або інша майнова компенсація відповідно до ст. 364 ЦК
України може бути виплачена співвласнику, який виділяється, лише за його
згодою. Водночас відповідно до ст. 365 ЦК України згоди особи, право якої на
частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за його частку
не потрібно (позивачу лише необхідно внести вартість частки, право на яку
припиняється, на депозитний рахунок суду).

Як убачається з матеріалів справи, і це встановлено судом
першої інстанції, позивачі як співвласники спірного майна не вимагали виділення
в натурі належних їм часток у спільній частковій власності відповідно до ст.
364 ЦК України, а ставили питання про припинення права подружжя ОСОБА_3 на
незначну частку у спільному майні, яку неможливо виділити в натурі, на підставі
ст. 365 ЦК України, і відповідного збільшення за рахунок такого припинення
власних часток.

Незважаючи на це, апеляційний суд, вийшовши за межі
позовних вимог, помилково застосував до спірних правовідносин ст. 364 ЦК
України, на якій не грунтувалися позовні вимоги, і не навів передбачених ст.
309 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції та відмови
у задоволенні позову.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції
підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції з
підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 336, 339, 344
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2007 року скасувати,
а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2006
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко