Справа №
22ц-386/2007 рік                                                 Головуючий
Категорія - цивільна Доповідач -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007
року                                                                                                        м.
Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської
області у складі:

головуючого-судді:      Хромець Н.С.

суддів:                      Острянського В.І., Смаглюк
Р.І.

при                           Мехед Т.О.

секретарі:

за участю:                Представника ТОВ „Булат-2"
Філоненко Т.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на
рішення Новозаводського районного суду від 25 грудня 2006 року по справі за
позовом ОСОБА_1до ТОВ
„Булат - 2" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, видачу трудової книжки та стягнення моральної шкоди,

встановив:

У серпні 2006 року позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул і моральної шкоди,
посилаючись на те, що він перебував у трудових правовідносинах з відповідачем
по справі, працюючи на посаді брокера, на підставі трудової угоди від 20 грудня
2005 року (а.с.7), укладеної сторонами на строк до 20 січня 2006 року і
продовженої учасниками до 20 лютого 2006 року. Вказує в позові, що він на
підставі довідки-виклику на сесію № ч-18706 Чернігівської філії Київського славістичного
університету з 18 квітня по 15 серпня 2006 року (а.с.5) знаходився в додатковій
відпустці на період написання та захисту дипломної роботи і про що він завчасно
повідомив керівництво ТОВ"Булат-2". Що приблизно в кінці травня 2006
року він дізнався про те, що його було звільнено з роботи у відповідача з
посади брокера відділу нерухомості у зв"язку з закінченням трудової угоди
за згодою сторін. Позивач, вважаючи, що його права були порушені, просив суд
поновити його на посаді брокера відділу нерухомості ТОВ"Булат-2",
стягнути з

відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу
та за затримку видачі трудової книжки з дати звільнення до дати прийняття
рішення про поновлення його на роботі та стягнути в його користь моральну шкоду
в сумі 2000 грн.

14 листопада 2006 року ОСОБА_1 доповнив позовні вимоги і просив суд
зобов"язати відповідача видати йому трудову книжку та довідку про
нараховані суми, належні йому при звільненні (а.с.54).

Рішенням суду від 25 грудня 2006 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1. до
ТОВ"Булат-2" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу і моральної шкоди було відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про
скасування оскаржуваного рішення суду та про ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього
заробітку за вимушений прогул та за затримку видачі трудової книжки і моральної
шкоди, мотивуючи тим, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим у
зв"язку з неповним з"ясуванням обставин, що мають значення для
справи. Зокрема, апелянт посилається на те, що суд неправильно застосував
правила ст.233 КзпП України щодо пропуску позивачем процесуального строку,
оскільки такі строки починають іти з дня вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки, однак в судовому засіданні було встановлено,
що ні копії наказу про звільнення, ні трудової книжки позивачу до цього часу не
було видано; що він працював у відповідача за трудовим договором , укладеним на
невизначений строк і даний факт не заперечував представник відповідача в
судовому засіданні, тому його звільнення у зв"язку з закінченням трудової
угоди є незаконним; що за затримку видачі трудової книжки необхідно виплатити
середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ТОВ
„Булат-2"Філоненко Т.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, суд вважає, що остання підлягає відхиленню з таких підстав.

Постановивши оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з
того, що ОСОБА_1 21 квітня 2006 року був ознайомлений зі змістом наказу № 28
від цієї ж дати про його звільнення з посади брокера відділу нерухомості
підприємства „Булат-2" у зв"язку з закінченням трудової угоди за згодою
сторін (а.с.14), про що свідчить його підпис на наказі і чого не заперечував
позивач в засіданні місцевого суду, що в порушення правила ст.233 КзпП України
позивач без поважних причин пропустив місячний строк для звернення до суду за
вирішенням трудового спору у справі про звільнення його з роботи, тому і
прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Зокрема, зі змісту наказу № 28 від 21 квітня 2006 року по підприємству
„Булат-2" (а.с.14) вбачається, що ОСОБА_1, брокер відділу нерухомості, звільнений
від обійманої посади у зв"язку з закінченням трудової

угоди за
згодою сторін та що ОСОБА_1 зі змістом цього наказу ознайомлений, про що
свідчить його підпис на цьому наказі.

Крім того, апеляційний суд враховує, що за правилами ст.47 ч.2 КзпП України
копія наказу про звільнення за згодою сторін видається роботодавцем лише на
вимогу працівника, однак ОСОБА_1 не надав суду будь-яких доказів щодо цього і
такі відсутні в матеріалах справи та що пропуск без поважних причин строку,
вказаного в ст.233 КзпП України є самостійною підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог згідно з положеннями п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року „Про практику розгляду
судами трудових спорів" з наступними змінами.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно застосував ст.233 КзпП
України , що трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути
розірвано з ініціативи власника тільки у випадках, передбачених ст.ст.40,41
КзпП України та що за затримку видачі трудової книжки необхідно стягнути
середній заробіток за весь час вимушеного прогулу - не можуть бути підставою
для скасування рішення суду і висновків місцевого суду не спростовують.

За таких обставин місцевий суд постановив рішення в межах
оскарження з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави
для його скасування відсутні.

Тому,
керуючись ст.ст.303,307,308,315,317,319 ЦПК України; ст.ст.36,47,233 КзпП
України   суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду М.Чернігова від 25
грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала набуває чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України впродовж двох місяців з дня
вступу її в законну силу.