Копія                                                                                                                                                 Справа
№ 2-145/2007р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

5
лютого 2007р.                   Миргородський
міськрайонний суд Полтавської області

в
складі:

головуючої
судді   - Куцин В.М.

при
секретарі         - Кольвенко Г.Г.

з участю
адвоката       - ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді

справу
за позовом   ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4

до ОСОБА_5,ОСОБА_6

про
визнання права користування та порядку користування жилим приміщенням, треті
особи які не заявляють самостійних вимог: орган опіки та піклування
Миргородської міської Ради, Мале
комунальне  підприємство „Візит”,
Миргородська міська Рада, Миргородське комунальне житлово-експлуатаційне
управління, дочірне комунальне підприємство „Миргород-техінвентаразація”,

В с т а н о в и в :

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
7.02.2003 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання за ними права на користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1, та
просили зобов'язати житлово-комунальне господарство укласти з ними окремий
договір найму на житлову площу, яку вони фактично займають.

В обґрунтування
позовних вимог посилалися на те, що ОСОБА_2 проживає в спірній квартирі
з 1984 року по час звернення до суду. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з часу
народження, відповідно з 1986 та 1987 року. Позивачі іншого житла не мають. З
дозволу виконкому міської Ради м. Миргород ОСОБА_2 добудувала житлові
приміщення з окремим входом, а відповідачка ОСОБА_5 має самостійних вхід. З
2000 року ОСОБА_2 шлюб з відповідачем розірвала і тому вона та співпозивачі
проживають в добудові, бувший чоловік ОСОБА_6 займає кімнату, коридор та ванну,
а ОСОБА_5 кімнату та декілька допоміжних приміщень.

Оскільки в квартирі фактично проживає 3 сім'ї, просила
зобов'язати Миргородське ВУЖКГ укласти з нею та дітьми /позивачами/ окремий
договір найму.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду від
17.06.2004 позовні вимоги позивачів задоволені частково.

Вказане рішення ухвалою колегії суддів Судової
палати  у цивільних справах апеляційного
суду Полтавської області від 29 листопада 2006 року, скасовано.

В ході розгляду справи, позивачі уточнили та доповнили
позовні вимоги, просили встановити порядок користування приміщеннями квартири
АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_2 кімнату 5-3 площею 14,2 кв.м., ОСОБА_3 кімнату
5-2  площею 6,8 кв.м., ОСОБА_4 кімнату
5-9 - 10,7кв.м., кухню, ванну кімнату, туалет, коридор, веранду, санвузол
залишити в загальному користуванні.

Відповідачці ОСОБА_5 виділити в користування кімнату 5-6
площею 9,1 кв.м. та зобов'язати ОСОБА_5 укласти з МКП „Візит” договір найму на
вказану житлову площу.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
позовні вимоги зі змінами та доповненнями підтримали, уточнивши, що вони
являється однією сім'єю і в їх спільному користуванні  просили залишити: веранду У11, площею 4,7
кв.м., коридор 5-13 площею 3,8кв.м., санвузол 5-14 - 1,3 кв.м., прихожу 5-12
площею 8,8кв.м., кухню 5-11 площею 3,0кв.м., коридор 5-10 площею 1,0кв.м.,
коридор 5-8 площею 6,2 кв.м., веранду УІ площею 3,7кв.м..

В користуванні відповідачки ОСОБА_5 кімнату 5-6, площею
9,1 кв.м., коридор 5-7 площею 1,5кв.м., коридор 5-1 площею 4,6кв.м., санвузол
5-5 площею 1,3кв.м., визнати за ними право на проживання в спірній квартирі.

Зобов'язати МКП ” Візит”, укласти з відповідачкою договір
найму на вказану частину, яку просять їй виділити в квартирі АДРЕСА_1.

Представник
позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважав, що позов підлягає задоволенню
оскільки ґрунтується на законі.

Відповідачка ОСОБА_5 позов не визнала, просила відмовити
в його задоволенні, оскільки відповідачі не мають права на проживання у
квартирі АДРЕСА_1, так як вказана квартира добудована за її кошти на підставі
дозволів виконкому міської Ради на добудову на її ім'я. Та введена в експлуатацію
22.03.2005 року, де забудовником зазначена лише вона. Акт про закінчення та
прийняття в експлуатацію квартири затверджений міською Радою 29.08.2005 року.

Представник відповідачки. Адвокат ОСОБА_1 просив в
задоволенні позову відмовити.

Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних
вимог: Миргородське КЖЕУ, правонаступник Миргородського ВУЖКГ та дочірнього
комунального підприємства „Миргород-техінвентарізація”, при вирішення спору
покладалися на розсуд суду.

Представники третьої особи МКП „Візит” в судове засідання
не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином;
представник органу опіки та піклування Миргородського міської Ради, в судове
засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, оскільки
позивач ОСОБА_4 на час розгляду справи судом досяг повноліття: представник
Миргородської міської Ради подав заяву про розгляд справи без його участі.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився. Подав
заяву про розгляд справи в його відсутність, заявлений позов підтримує.

Відповідач ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1- помер.

Суд заслухавши сторони, представників сторін,
представників третіх сторін, пояснення свідка ОСОБА_7, дослідивши письмові
докази по справі вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ч.3 ст. 64 ЖК України, якщо особи зазначені в
частині другій статті / дружина наймача, їх діти і батьки/. Перестали бути
членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні,
вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени  сім'ї.

Відповідно до ч.2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в
жиле приміщення, як члени сім'ї наймача набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами,
наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про
порядок користування жилим приміщенням.

Як встановлено судом і не заперечували сторони, згідно
рішення виконкому Миргородської міської Ради народних депутатів №23 від 22
січня 1986 року, дозволено прописати на постійне  проживанняОСОБА_6 в комунальну квартиру
АДРЕСА_2 до матері ОСОБА_5 (а.с.87 т.1) на жилу площу 23,2кв.м., що складається
із кімнат 5-3 площею 14,2 кв.м,  яка була
добудована, на підставі рішення виконкому Миргородської міської Ради №367 від
15.08.1984 року /а.с.113 т.1/ та кімнати 5-6, площею 9,1 кв.м., на яку на
підставі рішення виконкому Миргородської міської Ради № 369 від 15.08.1984 року
на ім'я ОСОБА_5 був відкритий особовий рахунок /а.с.84 т.1/.

У 1984 році ОСОБА_6 одружився з позивачем ОСОБА_2,
остання як член сім'ї основного квартиронаймача ОСОБА_5 та її сина ОСОБА_6
стала проживати і користуватися цією площею у відповідності зі ст. 64 ЖК
України, а також іншими приміщеннями квартири.

17.09.1986 та 15.11.1987 року /а.с.6,7 т.1/ у подружжя
ОСОБА_2  народилися сини  ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які з часу народження
проживають на спірній жилій площі.

На підставі рішення виконкому Миргородської міської Ради
№80 від 15.03.1989 року було дозволено відповідачці за власний рахунок провести
добудову веранди розміром

2,0 х
3,0 метра.

В 1991 році було закінчено добудову, що не заперечують
сторони і об'єктивно підтверджується поясненнями представника З особи ДКП
„Миргород-техінвентаризація” та технічною документацією (техпаспортом) на
спірну квартиру, виготовленою 31.05.1991 року /а.с.46-49 т.1/.

На час закінчення будівництва було обладнано два входи
відповідно веранди УІІ та з ганку в кімнату 5-7 та без відповідного дозволу на
переобладнання відокремлено стіною коридор 5-10, закладено прохід міх кімнатами
5-1 та 5-2, та утворений прохід з кімнати 5-12 в кімнату 5-1

Таким чином у 1991 році як стверджують сторони в
1986-1987 роках спірна квартира АДРЕСА_1, фактично складалася з 2 самостійних з
окремими входами квартир, в зв'язку з неприязними відносинами ОСОБА_5 та
ОСОБА_2

ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично
користувалися у вказаній квартирі: кімнатою 5-2 площею 6,8кв.м., коридором 5-4
площею 2,7 кв.м., - ванна кімната,5-3 площею 14,2 кв.м., - житлова кімната 5-11
площею 8,0кв.м., - кухня 5-12 площею 8.8 кв.м., -прихожа/кімната/,5-13 площею
3,8кв.м., - коридор,5-14 площею 1,3 кв.м., -санвузол УІІ - площею 4,7кв.м.,
веранда та мансардою де розміщена житлова кімната 5-9 площею 10,7кв.м., коридор
5-8 площею 6,2кв.м., веранда УІ площею 3,7 кв.м..

ОСОБА_5 фактично користувалася у вказаній квартирі:
коридором 5-7 площею 1,5кв.м., коридором 5-1 площею 4,6кв.м., житловою кімнатою
5-6 площею 9,1кв.м., санвузлом 5-5 площею 1,3кв.м..

У 2000 році, сім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розпалася /а.с.8 т.1/.
Іншого житла позивачі не мають. 24.09.2005 року відповідач ОСОБА_6 син
відповідачки ОСОБА_5, помер /а.с. 162 т.2/.

На даний час у спірній квартирі фактично проживають
позивач та її сини, які досягли повноліття та відповідач ОСОБА_5

З урахуванням вище викладеного суд вважає, що позивачі
мають право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1, як бувші
члени сім'ї наймача, відповідно до ч.2 ст. 65 та ч.3 ст. 64 ЖК України,
оскільки право на проживання не пов'язане з поняттям реєстрації цих осіб у
спірному житлі.

Тому суд не може погодитися з твердженням відповідача, що
постановлене рішення суду про визнання незаконною прописку ОСОБА_2 та зняття її
з реєстрації в спірній квартирі від 02.02.2004 року /а.с.40/, позбавляє суд
права визнати за останньою права на проживання в спірній квартирі, оскільки
вони не ґрунтуються на законі.

Необґрунтованими суд вважає заперечення відповідачки в
частині закриття провадження по справі в частині заявлених позовних вимог
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки з приводу цього спору між тими самими сторонами
про той же предмет і з тих самих підстав на рішення суду, що набрало законної
сили. Оскільки рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Полтавської області від 11.08.2005 року по справ за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2  ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання прописки незаконною і виселення /а.с.175, 176 т.2/ не є рішенням з
приводу даного спору, про той й же предмет і з тих же підстав.

Згідно ч. 1,2 ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача
вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним,
укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього,
може бути виділена у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам стаття 63 цього
Кодексу.

У разі  відмовлення
членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також  у разі відмови наймодавця в укладенні такого
договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Стаття 63 ЖК України передбачає, що предметом договору
найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є
окрема квартира, або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї
чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле
приміщення, яке хоч і є ізольованим, про те за розміром менше від встановленого
для надання одній особі /частина 1 ст. 48/, частина кімнати або кімната,
зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення /кухня,
коридор, комора тощо/.

Згідно ст. 47 ЖК України, норма жилої площі в Україні
встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу.

Як встановлено судом, не заперечується сторонами і
об'єктивно підтверджується технічною документацією, після введення в
експлуатацію квартири АДРЕСА_1/а.с. 153-154 т.2 та а.с. 210-211 т.2/, загальна
площа /корисна площа/ становить 88,4 кв.м., житлова площа 34,0кв.м.

Отже на кожну особу яка проживає у спірній квартирі ( з
позивачами та відповідачку) припадає ідеально по 8,5кв.м. що значно менше ніж
законодавчо визначений розмір житлової площі.

Крім того виходячи з технічної характеристики приміщень
квартири кімната 5-9 плошею 10,7 кв.м., що розміщена в мансарді не є житловою,
оскільки не обладнана теплопостачанням, а кімната 5-2 площею 6,8 кв.м. не є
житловою.

За таких умов незважаючи на тривалий час користування
сторін у певному порядку спірною квартирою, вимога позивачів про визначення
порядку користування не ґрунтується на законі, так як неможливо виділити в
користування сторін жиле приміщення без порушення вимог ч.2 ст. 63 ЖК України,
тому в її задоволенні необхідно відмовити за безпідставністю.

Виходячи з принципу дизпозитивності закріпленого  в ст. 11 ЦПК України суд не з'ясовував чи не
набула ОСОБА_2 права власності на частину спірної квартири, про необхідність перевірки
чого зазначив суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено
частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивачів задоволено частково, на
користь кожного із них з відповідачки підлягає стягненню по 8грн. 50коп
судового збору /державного мита/ сплаченого при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 64 ч.3, 65 ч.2
ЖК України, ст.ст. 10, 11, 88,  208, 209,
212, АДРЕСА_1, 214, 215, 223 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати
за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням квартири
АДРЕСА_1.

В
решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути
з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 8 (вісім) грн. 50коп -
судових витрат понесених при зверненні до суду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження рішення протягом 10 днів з часу його проголошення  та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів
з часу  подачі заяви через Миргородський
міськрайсуд до Апеляційного суду Полтавської області.

Суддя: / підпис /

«Оригіналу відповідає»:

Суддя Миргородського

міськрайонного суду

Полтавської області                                                                       В.М.Куцин