Справа №22ц-421/2007 рік.
Головуючий у першій інстанції - Зарічна Л .А.
Доповідач - Заболотний В.М.
УХВАЛА

Іменем      України

13 березня 2007
року                                                                                                місто
Чернігів

Апеляційний   суд
Чернігівської області в складі: головуючого - судді Коренькової З.Д.
суддів - Заболотного В.М., Ішутко В.М. при секретарі - Куксі М.В.

з участю -
позивачки та представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за
апеляційною скаргою приватного підприємства „Союз-Лідер" на рішення Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської області від 28 листопада 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1до ПП „Союз-Лідер" про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по
заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним
позовом, вказуючи на те, що з 05.10.2005 року вона працювала у відповідача на
посаді товарознавця магазину №22 в м.Прилуки. Коли позивачка з 31.06.2006 року
по 05.07.2006 року перебувала на лікарняному, її викликали до керівництва
магазину і запропонували звільнитися з роботи за власним бажанням, так як
проводилось розслідування відносно неї та директора магазину через нестачу
матеріальних цінностей. ОСОБА_1 категорично відмовилась написати заяву про
звільнення, оскільки не вважала себе винною в нестачі матеріальних цінностей.
Вийшовши на роботу після лікарняного 05.07.2006 року, вона не була допущена до
роботи начальником охорони з підстав відсторонненя її від обов'язків до
закінчення розслідування та безпосередньої вказівки керівника. Після цього
ОСОБА_1 кожного дня приходила на роботу, але її до роботи не допускали.
02.08.2006 року позивачка отримала лист, де пропонувалось їй з'явитись на
роботу для дачі пояснень з приводу відсутності на роботі з 11.07.2006 року, а
також їй був направлений наказ про звільнення від 01.08.2006 року. Наступного
дня ОСОБА_1 знову не була допущена до керівника магазину і за межами магазину
їй була вручена трудова книжка, про що вона розписалася у відповідній книзі.
Позивачка вважає своє звільнення незаконним, а тому просила поновити її на
роботі, стягнути з ПП „Союз-Лідер" заробітну плату

за час вимушеного прогулу і моральну шкоду в розмірі
10000грн. Крім того, зазначала, що протягом всього часу роботи в магазині вона
працювала понаднормово, за що не отримала відповідної доплати до заробітку, яка
згідно її розрахунку становить 8371грн. 68коп., і яку також просила стягнути з
відповідача на її користь.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 28 листопада 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Позивачку поновлено на роботі на посаді
товарознавця магазину №22 ПП „Союз-Лідер" і стягнуто на її користь з
відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 3191грн. 74коп. та
моральну шкоду в розмірі 1000грн. Суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_1
була звільнена з роботи незаконно. Доказ перевищення тривалості робочого часу,
що наданий позивачкою - табель обліку виходу на роботу за весь період - не
прийнятий судом до уваги, оскільки даний документ належним чином не
підтверджений, а подані відповідачем табелі спростували вищезазначені
обставини. Інших належних доказів, які б підтвердили факт роботи позивачки
понаднормово, не надані.

В апеляційній скарзі ПП „Союз-Лідер" просить
зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права. Позивачка не надала жодного доказу, що
підтверджував би поважність причини її відсутності на роботі з 11.07.2006 року.
Факт прогулу ОСОБА_1 з 26 липня по 01 серпня 2006 року не оспорювався в
судовому засіданні. Акти, складені 26, 27, 28, 29, 30, 31 липня та 1
серпня 2006 року, відповідають вимогам чинного законодавства, а тому суд
повинен був лише змінити дату звільнення. Також, незрозуміло, в чому саме
полягали моральні страждання позивачки, в чому вони були виражені, і чому суд
виходив саме із суми 1000грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
перевіривши доводи скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що з 05.10.2005 року ОСОБА_1 працювала у ПП
„Союз-Лідер" на посаді товарознавця магазину №22 в м.Прилуки (а.с.7). 01
серпня 2006 року відповідачем видано наказ про звільнення позивачки з роботи за
прогул з 11 липня 2006 року (а.с.65).

Відповідно до ст.40 п.4 КЗпП України, трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у
випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.

Звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним
стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для
застосування дисциплінарних стягнень.

Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування
дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати
від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 01 серпня 2006
року було направлено лист від 31.07.2006 року із вимогою повідомити ПП
„Союз-Лідер" про причини її відсутності на роботі разом з наказом про
звільнення з роботи від 01.08.2006 року, що унеможливило виконання позивачкою
вимог, зазначених в надісланому їй листі (а.с.66-68). А тому суд першої
інстанції обґрунтовано не взяв до уваги акт від 03.08.2006 року, згідно якого
ОСОБА_1 відмовилася давати пояснення про відсутність її на роботі, так як даний
акт був складений вже після звільнення позивачки з роботи (а.с.79).

Крім того, частина актів, що засвідчували відсутність ОСОБА_1 на робочому
місці з 11.07.2006 року по 31.07.2006 року, підписані особою, яка на той час
взагалі не працювала на підприємстві (а.с.47-62).

Таким чином, суд вірно прийшов до висновку, що позивачку
було звільнено з роботи незаконно, а тому поновив її на попередній посаді і
стягнув на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну
шкоду.

Розмір морального відшкодування відповідає принципам
розумності та справедливості, і на думку апеляційного суду, є адекватним тим
моральним стражданням і переживанням, яких зазнала ОСОБА_1 в результаті
незаконного звільнення з роботи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його
скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.303, 307-308,
313-315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства
„Союз-Лідер" - відхилити, а рішення Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області від 28 листопада 2006 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.