Справа № 22а-217 / 07 р.                                  Головуючий
першої інстанції Алєйніков В.О.
Категорія: 22                                                       Суддя - доповідач
апеляційного суду Паліюк В.П.
УХВАЛА

2007
року лютого місяця 23
дня колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі: головуючого Паліюка В. П., суддів: Кутової
Т.З., Шолох З.Л., при секретарі: Соколовій Н.М., за участю: позивача ОСОБА_1 та
його представника ОСОБА_2

розглянула
у    відкритому    судовому
засіданні    в    м.
Миколаєві адміністративну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на
постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 1 грудня 2006 р. за позовом
ОСОБА_1 до Миколаївського обласного військового комісаріату (далі - військовий
комісаріат) про захист права на пенсійне забезпечення.

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2006
р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військового комісаріату про захист
права на пенсійне забезпечення.

Позивач зазначав, що після звільнення з військової служби йому була
призначена щомісячна пенсія. З 1 січня 2005 р. раніше призначена пенсія була
перерахована з врахуванням положень ст. 63 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9
квітня 1992 р. (з наступними змінами) (далі - Закон від 9 квітня 1992 p.).

В той же час, як вважав позивач, військовий комісаріат не
повністю реалізував вимоги ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 p.,
оскільки незаконно відмовився перерахувати пенсію на підставі тих
нормативно-правових актів, які були прийняті в період з 1992 р. по 2004 р.

Посилаючись на
викладене, позивач просив задовольнити його вимоги.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 1 грудня 2006 р. в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невірне застосування судом
норм матеріального права, просив постанову скасувати і ухвалити нову постанову
про задоволення його вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши
обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних підстав.

Ухвалюючи постанову про відмову в задоволенні позову,
місцевий суд виходив з того, що військовий пенсіонер до 1 січня 2005 р. не має права
на перерахунок пенсії, а нормативно-правові акти, які приймалися в період з 1992 р.

2

по 2004 р., на думку суду, не мають правового значення до
реалізації ст. 63 Закону
від 9 квітня 1992 p.

Між тим, з такими висновками місцевого суду погодитися не можна, оскільки
вони суперечать конституційним засадам регулювання пенсійних відносин в
Україні.

Так, місцевим судом встановлено, а сторонами не оспорюється, що позивач є
військовим пенсіонером, а тому має право на відповідне пенсійне забезпечення.

Згідно з першою редакцією ч. 3 ст. 63
Закону від 9 квітня 1992 р. «призначені
військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей пенсії щорічно перераховуються згідно з установленим
за станом на 1 січня
поточного року рівнем грошового забезпечення відповідних категорій
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ, з якого обчислюються пенсії».

Положення ч 3 ст. 63
Закону від 9 квітня 1992 p., з врахуванням
змін від 4 лютого 1994 p., передбачали, що:
«призначені військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам їх сімей пенсії перераховуються з
підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ».

Нова редакція ч. 3 ст. 63 Закону від 9
квітня 1992 р.
(зміни від 16 грудня 2004 р.) вказує, що:
«усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі
зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних
категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом,
або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних
додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій
у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на
момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у строки,
встановлені частиною другою статті 51
цього Закону».

Системний аналіз ч. 3 ст. 63
Закону від 9 квітня 1992 p., як в першій, так
і в другій редакції, свідчить про наявність обов'язку в перераховуванні
призначених військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам їх сімей пенсій. При цьому, вказана норма не
містить будь-яких обмежень щодо реалізації цього права.

Щодо ч. 3 ст. 63 Закону
від 9 квітня 1992 р., в редакції від 16 грудня 2004 р., то вона в логічній
послідовності уточнює це право. Зокрема, вказує на такі види грошового
забезпечення, як: надбавки, доплати, підвищення та премії. Водночас, ч. 4 цієї норми
Закону обмежує право на перерахунок пенсії лише щодо чергових військових
(спеціальних) звань.

Між тим, місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову, не звернув
належної уваги на викладені вище вимоги спеціального законодавства та обставини
справи. Хоча це має суттєве значення для вірного вирішення спору.

В зв'язку з чим, постанова місцевого суду, яка ухвалена в порушення норм
матеріального права (п. 4
ст. 202 КАС
України), підлягає скасуванню, але без ухвалення нової постанови з врахуванням
наступного:

-відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 2 листопада 2006 р. «Про передачу
органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким
категоріям громадян» та Закону України від 19 грудня 2006
р. «Про Державний бюджет України на 2007
p.», вирішити
зазначені позовні

3

вимоги
можливо лише за участі відповідного органу Пенсійного фонду України, оскільки
вони торкаються прав та обов'язків цього спеціального суб'єкта;

- місцевий
суд на час розгляду спору не міг притягнути його для участі в справі, а
апеляційний суд - позбавлений
такої можливості.

Тому судова колегія апеляційного суду не має процесуальної можливості
вирішити по суті позовні вимоги без притягнення для участі в справі відповідний
орган Пенсійного фонду України.

Водночас, положення ст. 204
КАС України, які передбачають підстави для скасування судового рішення і
направлення справи на новий розгляд, не вказують на таку підставу, яка
зазначена, наприклад, в нормах ЩІК України.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1
ст. 311 ЦПК
України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий
розгляд, якщо суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали
участь у справі.

Згідно з ч. 7
ст. 9 КАС
України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд
застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Колегія суддів, враховуючи викладене, а також вік
позивача, його вимоги, які направлені на захист соціальних прав, а також
необхідність розгляду справи в «розумні строки», вважає за необхідне
застосувати за аналогією п. 4
ч. 1 ст. 311 ЦПК України. В
зв'язку з чим, справа після скасування постанови підлягає направленню на новий
розгляд до того ж місцевого суду.

При новому розгляді справи місцевому суду необхідно врахувати викладене,
визначитися з колом відповідачів, з'ясувати їх права та обов'язки щодо виплат
заборгованості по пенсіях, встановити належного відповідача і, в залежності від
встановленого, вирішити справу у відповідності до чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 9,
195, 204, 206 КАС України та ст. 311
ЦПК України, колегія суддів:

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 1 грудня 2006 р. скасувати, а
справу передати на новий розгляд до того ж суду, але іншому судді.