Копія                                                                                                                                                                                Справа
№ 2-469, 2007р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

17 травня 2007р.                  Миргородський міськрайонний
суд Полтавської області

в склад:          головуючої судді     -
Куцин В.М.

при секретарі           -
Кольвенко Г.Г.

з участю адвоката   - ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Миргороді

справу за
позовом  ОСОБА_1

до Миргородської
міської Ради, ОСОБА_2

про визнання нечинним
рішення міської Ради,

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про визнання нечинним рішення Миргородської міської Ради від
02.11.2006 року, яким вилучено у нього з користування земельну ділянку площею
786кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування
позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Миргородської міської Ради
17.12.2004 року йому передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку
площею 786м2 по  АДРЕСА_1, яка
знаходиться поруч з земельною ділянкою його домоволодіння.

2.11.2006 року на
підставі протесту прокурора вказана земельна ділянка була вилучена, без його
згоди в супереч вимог ст. 149 ЗК України.

Не було рішення суду
про вилучення у нього земельної ділянки на день прийняття оскаржуваного рішення
міською Радою, як передбачає ст. 212 ЗК України.

Так як оскаржуване
рішення прийняте з порушенням вимог ст. 19 Конституції та ч.3 ст.24 ЗУ „Про
місцеве самоврядування в Україні”, оскільки відповідач діяв при прийнятті
рішення не у спосіб передбачений Земельним кодексом України та Конституцією
України, тому воно є нечинним.

В судовому засіданні
представник позивача позов підтримав. Суду пояснив, що спірна земельна ділянка
площею 786кв.м. за адресою АДРЕСА_1, була передана ОСОБА_1 у приватну власність
на підставі рішення міської Ради 17.12.2004 року.

Коли вже була
виготовлена технічна документація необхідна для отримання Державного акту про право
власності на землю, акт виданий не був і без його відому та згоди 2.11.2006
року міська Рада прийняла рішення про скасування рішення про надання йому
земельної ділянки у власність, хоча з 2004 року ця земельна ділянка фактично
належала ОСОБА_1

Представник
Миргородської міської Ради позов не визнав просив відмовити в його задоволенні,
оскільки  оскаржуване рішення міською
Радою прийнято з дотриманням вимог законодавства на підставі протесту прокурора
так як ОСОБА_1 не був власником земельної спірної ділянки за адресою АДРЕСА_1,
площею 786кв.м.

Представник
відповідача ОСОБА_2 Позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, так
як ОСОБА_2 спірної земельної ділянки не передавала міській Раді, про що
свідчить порушена кримінальна справа по факту шахрайства відносно останньої.

Представник позивача
адвокат ОСОБА_3 вважав, що позов підлягає задоволенню, оскільки вилучення
земельної ділянки у ОСОБА_1 було здійснено без його згоди, а отже з порушенням
вимог ст. 140 та ст. 141 ЗК України, а отже і без дотримання вимог ст. 19
Конституції України та ст. 24 ЗУ „Про місцеве самоврядування в Україні” і тому
повинно бути і визнане судом нечинним.

Суд заслухавши
представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що
заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149
ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель
державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших
потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

У разі незгоди
землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому
порядку.

Як встановлено судом
рішення Миргородської міської Ради від 17.12.2004 року ОСОБА_1 передано
безоплатно у приватну власність земельну ділянку, загальною площею 786м2
за адресою АДРЕСА_1, якою він фактично користувався з грудня 2003 року.

2 листопада 2006
року, рішенням Миргородської міської Ради, скасовано рішення міської Ради від
17.12.2004 року про прийняття у фонд міської ради земельної ділянки та надання
земельної ділянки у власність ОСОБА_1 на підставі протесту Миргородського
міжрайонного прокурора.

Про прийняте міської
Радою рішення, яким фактично вилучалася у позивача спірна земельна ділянка
ОСОБА_1 дізнався після надходження на його адресу копії оскаржуваного рішення.

Своєї згоди на
вилучення земельної ділянки ОСОБА_1 не надавав, що не заперечувала в судовому
засіданні представник міської Ради.

Крім того в ст. 141
ЗК України визначені підстави припинення права користування земельною ділянкою,
перелік яких є вичерпний, і не містить такої підстави, як внесення прокурором
протесту на рішення органу місцевого врядування.

Таким чином, судом
беззаперечно встановлено, що рішення Миргородської міської Ради від 02.11.2006
року постановлено з порушенням вимог статей 141 та 149 Земельного кодексу
України.

Відповідно до ст. 19
Конституції України та ч.3 ст.124 ЗУ „Про місцеве самоврядування в Україні”,
органи місцевого самоврядування повинні діяти при прийнятті рішень у спосіб
передбачений Конституцією і законами України.

Однак при прийнятті
оскаржуваного рішення міською Радою ця вимога закону не була дотримана.

Виходячи з вище
викладеного суд вважає, що вимога позивача ґрунтується на законі і підлягає до
задоволення, а оскаржуване рішення є незаконним і підлягає скасуванню.

Суд не може
погодитися з твердженням представника Миргородської міської Ради, що внесений
прокурором протест на рішення міської Ради підлягає обов'язковому задоволенню,
оскільки вказане не відповідає діючому законодавству так як ст. 21 ЗУ „Про
прокуратуру”, передбачає обов'язковий розгляд протесту, а не беззаперечне його
задоволення.

Безпідставними на
думку суду є посилання представника відповідача ОСОБА_2, що порушення
кримінальної справи по факту шахрайських дій відносно ОСОБА_2 є безпідставними
і достатнім доказом для відмови в задоволенні позову.

Так як ч.4 ст.61 ЦПК
України, передбачає, що лише вирок у кримінальній справі, що набрав законної
сили є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою. Такий вирок суду не був наданий.

Суд також вважає
безпідставним твердження представника позивача, що ОСОБА_1 спірна земельна
ділянка належала на підставі власності, оскільки відповідно до ст. 125 ЗК
України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її
власником документа, що підтверджує право власності, яким є згідно ст. 126 ЗУ
України Державний акт про право власності на землю, якого позивач на час
прийняття оскаржуваного рішення не мав.

Відповідно до ст. 88
ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем ОСОБА_1
понесені судові витрати в розмірі 216 гривень (200 гривень - правова допомога,
8грн. 50коп. - судовий збір, 7грн. 50коп. - витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи), що
підтверджені документально (а.с.2, 3, 23), які підлягають стягненню з
відповідачів в рівних частинах на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 141,
149 Земельного кодексу України, ст. 19 Конституції України, ст.24 ч.3 ЗУ „Про
місцеве самоврядування в Україні”, ст.ст. 10, 11, 88, 208, 209, 213, 214, 215,
223 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1задовольнити.

Визнати рішення
восьмої сесії п'ятого скликання Миргородської міської Ради Полтавської області
від 2 листопада 2006 року, про скасування рішення міської Ради від 17.12.2004
року „Про прийняття у фонд міської ради земельної ділянки у власність”, яким
була прийнята у фонд міської ради земельна ділянка площею 786кв.м. по АДРЕСА_1
що знаходилась у користуванні ОСОБА_2 та дозволена безоплатна передача в
приватну власність даної земельної ділянки ОСОБА_1для ведення
садівництва, незаконним і скасувати.

Стягнути з
Миргородської міської ради та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1по 108
(сто вісім) гривень з кожного на відшкодування судових витрат понесених при
зверненні до суду.

Рішення може бути
апеляційно оскаржене, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів, з дня
подачі заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана протягом 10 днів з
часу постановлення рішення, або подачі апеляційної скарги в строк передбачений
для подачі заяви, без попередньої подачі заяви про апеляційне оскарження до
Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайсуд.

Суддя / підпис /

Оригіналу відповідає:

Суддя Миргородського міськрайонного
суду                                                              В.М.Куцин