ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м е н е м   У к р а ї н и
“17” травня 2007 року                        Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим
у складі: головуючого, судді
заочно розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог,
Приватного нотаріуса Ялтинського міського нотаріального округу ОСОБА_4,
Державної виконавчої служби в м. Ялта про визнання правочину недійсним,
Позивач звернувся до Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим з
зазначеним позовом в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства і
просить суд:
недійсним договір купівлі-продажу від 8 листопада 2005 року, за яким ОСОБА_2
продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1.
вимоги обґрунтовуються тим, що за виконавчим провадженням відповідачка ОСОБА_2
є боржником позивача, сума боргу складається з витрат на виконавче провадження
в розмірі, що становить 10 796 гривень. Ухвалою Ялтинського міського суду АРК
від 4 вересня 2003 року були вжиті заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 шляхом накладення на квартиру АДРЕСА_1, яка належала їй на праві
власності. Рішенням Ялтинського міського суду АРК від 18 жовтня 2005 року
заходи забезпечення позову були скасовані, що надало відповідачам можливість 8
листопада 2005 року укласти оспорюваний правочин з відчуження квартири. Ухвалою
колегії суддів судової палати у цивільних справах від 6 червня 2006 року
зазначене рішення Ялтинського міського суду було скасовано.
обставини,  на думку позивача, свідчать,
що правочин був укладений всупереч вимог закону, його укладення суперечить його
правам та інтересам як кредитора, а отже повинен бути визнаний недійсним.
їх представники, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, у
судове засідання не прибули, про дату, час і місце судового розгляду
повідомлені належним чином.
За таких обставин, враховуючи, що позивач не заперечував проти вирішення
справи на підставі наявних у справі доказів за відсутності відповідачів, суд
постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст. ст. 169 ч.
4, 224-227 ЦПК України.
позивача і заочно з'ясувавши обставини справи та дослідивши відповідні докази,
суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону і підлягає
задоволенню з таких підстав.
змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд здійснює цивільне судочинство на
засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть
участь у справі.
Ухвалою Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 4 вересня
2003 року вжито заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу шляхом накладення арешту на
квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві власності.
На підставі виконавчого листа № 2-4303, виданого Ялтинським міським судом,
було відкрито виконавче провадження, за яким позивач є кредитором, а
ОСОБА_2  - боржником.
Рішенням Ялтинського міського суду АРК від 18 жовтня 2005 року заходи
забезпечення позову, вжиті згідно ухвали від 4 вересня 2003 року, були
скасовані, а вже 8 листопада 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
АРК від 6 червня 2006 року зазначене рішення суду було скасоване і справа
направлена на новий судовий розгляд, а у подальшому відповідна заява ОСОБА_2
залишена без розгляду.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що на момент її
розгляду виконавче провадження не закінчене,
витрати на проведення виконавчих дій, які були стягнуті з ОСОБА_2 на
користь позивача, досі не відшкодовані.

У відповідності до ст. 215 ч. 2 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові
рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно з
частиною 2 статті 11 Закону України „Про судоустрій України” судові рішення, що
набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями
громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій
території України.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях
неодноразово зазначав, що ефективний доступ до суду  в розумінні § 1 статті 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод включає право на те, щоб рішення Суду було
виконане без невиправданих затримок, а неможливість заявника домогтися
виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право на
мирне володіння майном у розумінні п. 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції
(Рішення ЄСзПЛ «ОСОБА_5 проти України», «ОСОБА_6 проти України», «ОСОБА_7 проти
України», „ОСОБА_8 проти Росії” тощо).

Укладення договору купівлі-продажу квартири, що належить
боржнику за виконавчим провадженням на праві власності, і відчуження якої
заборонено судовим актом саме з метою забезпечення виконання остаточного
судового рішення, на думку суду, безумовно суперечить наведеним правовим
позиціям і є неправомірним.

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини.

Тобто в національному праві закріплений універсальний
підхід, згідно з яким  публічний порядок
застосовується  в разі порушення
основоположних, природних прав людини і свобод.

З огляду на викладені засади здійснення правосуддя в
Україні та виконання судових рішень, правові позиції ЄСзПЛ, які суд застосовує
як джерело права, укладення правочину з відчуження об'єкту нерухомості,
відносно якого судом вчинено заходів із забезпечення позову шляхом накладення
арешту, є порушенням встановленого в Україні публічного порядку, за наслідками
порушує конвенційне право позивача на мирне володіння майном і характеризується
зневагою до встановлених у державі засад правопорядку.

За сенсом частини 2 статті 215 ЦК України нікчемний
правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо такий спосіб може забезпечити
ефективне поновлення  порушених прав
особи.

Також  суд
зазначає, що правочин, який оспорює позивач, був вчинений в обхід закону,
зокрема, застережень, що містяться у статті 55 Закону України „Про нотаріат”, а
відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України,  іншім актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За
таких обставин, заочно розглянувши справу, залучивши до участі у справі
осіб,  на права або обов'язки яких може
вплинути рішення в справі, ретельним чином дослідивши і оцінивши надані докази,
перевіривши обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних
вимог позивача.

Щодо
заявленого позивачем клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, то суд
зазначає, що таке не може бути задоволено, оскільки з моменту набрання цим
рішенням законної сили відновлюється дія ухвали Ялтинського міського суду АРК
від 4 вересня 2003 року щодо арешту квартири, яка належить на праві власності
ОСОБА_2

На
підставі викладеного і керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 11 Закону
України „Про судоустрій України”, ст. ст. 17, 18  Закону України „Про виконання
рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України, 5, 10, 11, 15, 60, 61, 158 ч. 1, 179,
209, 212-215, 224-227 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог, Приватного нотаріуса Ялтинського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, Державної виконавчої служби в м. Ялта про
визнання правочину недійсним - задовольнити.

Визнати
недійсним договір купівлі-продажу від 8 листопада 2005 року, зареєстрований в
реєстрі за № 4980, за яким ОСОБА_2 продала, а
ОСОБА_3купила квартиру АДРЕСА_1.

Копію рішення після набрання ним законної сили надіслати для виконання до
Першої Ялтинської нотаріальної контори, водночас роз'яснивши, що на підставі
ухвали Ялтинського міського суду АРК від 4 вересня 2003 року на квартиру
АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2, накладений арешт.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку розподілу судових витрат суму витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі
п'ятнадцять гривень і суму судового збору в розмірі триста п'ятдесят три гривні
п'ятдесят копійок, а усього - триста шістдесят вісім гривень п'ятдесят копійок.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в порядку розподілу судових витрат суму витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі
п'ятнадцять гривень і суму судового збору в розмірі триста п'ятдесят три гривні
п'ятдесят копійок, а усього - триста шістдесят вісім гривень п'ятдесят копійок.

За
письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії
рішення, заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, в
порядку, передбаченому ст. ст. 228, 232 ЦПК України.

Роз'яснити,
що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що
відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з
поважних причин і докази, на які від посилається, мають істотне значення для
правильного вирішення справи.

В
апеляційному порядку за апеляційною скаргою відповідача заочне рішення  може бути переглянуто після розгляду заяви
про перегляд заочного рішення судом першої інстанції.

Заочне
рішення суду може бути також оскаржено позивачем у загальному апеляційному
порядку до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через Ялтинський
міський суд шляхом подачі в десятиденний
строк з наступного дня після його проголошення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або
в порядку ст. 295 ч. 4 ЦПК України.

Рішення
суду набирає законної сили в порядку та строки, що передбачені ст. ст. 223, 294
ЦПК України.

СУДДЯ -