АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах
апеляційного суду
Чернігівської області в складі:
головуючого - судді
суддів: Євстафіїва О.К., Лакізи Г.П.,
Скрипки А.А., Шемець Н.В.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, відшкодування моральної
в с т а н о в и л а :
у січні 2002 р. ОСОБА_1
пред'явила позов до Хацьківської сільської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у якому просила
визнати дії останніх, що виразилися у складанні на неї негативної
характеристики, неправомірними, а також визнати неправомірним застосування
ОСОБА_3 до неї фізичної сили і стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 3000 грн. у
відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що у
грудні 2001 р. при ознайомленні з матеріалами кримінальної справи про
обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 102 КК України, вона
побачила видану на неї Хацьківською сільрадою характеристику негативного
змісту, датовану 1998 роком. Ця характеристика містить неправдиві дані, що
ганьблять її (позивача) честь та гідність. Крім того, коли вона звернулася до
сільради за довідкою, секретар ОСОБА_3 вдарила її по спині, спричинивши їй тим
самим фізичний біль.
Рішенням Черкаського районного
суду Черкаської області від 17.04.2003 р. у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням    апеляційного    суду
Черкаської   області    від
04.07.2003   р.

Справа № 33ц-КС-196, № рядка статзвіту -14

Головуючий у першій інстанції- Пономаренко В.В.

Доповідач в апеляційній інстанції - Ювшин В.І.

Доповідач Євстафіїв О.К.

вищевказане рішення місцевого суду скасовано, а позов частково задоволено:
визнано такими, що не відповідають дійсності, викладені у оспорюваній
характеристиці відомості про те, що ОСОБА_1вкрай негативно характеризується,
поширює по селу плітки, наклепи й брехню, пише на мешканців у різні інстанції
листи негативного змісту; на користь останньої з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто (з
кожної з них) по 925 грн. на відшкодування моральної шкоди і по 13 грн. на
відшкодування судових витрат.

У касаційній скарзі останні
просять скасувати вищевказане рішення суду апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення місцевого суду. При цьому відповідачі посилаються на те, що при
його постановлені судом порушено норми матеріального й процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні вимог
ОСОБА_1, суд І інстанції послався на те, що у ході судового розгляду справи
доведено, що відомості виданої відповідачами характеристики, які вона вважає
неправдивими, відповідають дійсності, що позивачем не доведено факту
неправомірного застосування до неї секретарем Хацьківської сільради ОСОБА_3 фізичної
сили, що у ході судового розгляду не встановлено поважності причин пропуску
ОСОБА_1строку позовної давності.

Частково задовольняючи позов,
суд апеляційної інстанції виходив з того, що у ході розгляду ним справи
встановлено, що голова та секретар Хацьківської сільської ради не довели, що
негативні відомості оспорюваної ОСОБА_1характеристики відповідають дійсності,
що висновок суду І інстанції про те, що останньою пропущено строк позовної
давності, є помилковим. Але вищевказаних висновків суди дійшли без дотримання
норм матеріального і процесуального права, що регламентують спірні
правовідносини.

Так, по справі встановлено, що у
1998 р. Хацьківська сільська рада Черкаського району видала характеристику на
ОСОБА_1., у якій зазначено, що остання характеризується вкрай негативно. З
тексту цієї характеристики вбачається що до сільської ради неодноразово
зверталися мешканці с. Хацьки з проханням вплинути на позивача, оскільки вона
поширює по селу плітки, наклепи та брехню і пише про них листи негативного
змісту до різних інстанцій, що вони обурені такою її поведінкою і вимагають
притягнення останньої до кримінальної відповідальності за наклепи та брехню
(копія характеристики на а.с. 7).

Викладене жодним з учасників
судового розгляду не заперечується.

З тексту позовної заяви (а.с. 2)
вбачається, що ОСОБА_1у якості відповідача, крім вищеназваних посадових осіб,
також вказала і Хацьківську сільську раду.

Пленум Верховного Суду України у
своїй постанові від 28.09.1990 р. „Про застосування судами законодавства, що
регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій”
орієнтує суди нижчих ланок на те, що у позовах про спростування відомостей,
викладених у характеристиках, відповідачами визнаються особи, які їх підписали,
та підприємство, установа, організація, від імені котрої їх видано (абз. 5 п.
6).

Всупереч вищенаведеному, ні
місцевий, ні апеляційний суди не залучили до участі у справі в якості
відповідача Хацьківська сільську раду, хоча вирішили питання про її права та
обов'язки.

Крім того, видачу оспорюваної
характеристики і завдання позивачеві її видачею моральної шкоди ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 здійснили як посадові особи Хацьківської сільської ради при виконанні
ними своїх трудових (посадових) обов'язків. В силу ст. 441 ЦК УРСР, 1963 р.,
шкоду, заподіяну з вини працівників під час виконання ними своїх трудових
(посадових) обов'язків, повинна відшкодувати організація, у якій вони працюють.
Пленум Верховного Суду України у постанові № 6 від 27.03.1992 р. „Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” роз'яснює,
що не буде суперечити законові пред'явлення за вибором потерпілого вимог про
відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи лише у тих випадках, якщо за
законом межі її відповідальності й межі відповідальності особи, яка відповідає
за шкоду, заподіяну з вини іншого, є
однаковими (абз. 1 п. 8). Але по справі не здобуто доказів того, що межі
відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і Хацьківської сільської ради за завдану
позивачеві шкоду (у разі доведеності факту її завдання) є однаковими. Так,
згідно з ч. 1 ст. 452 ЦК УРСР, 1963 р., у разі відшкодування
ОСОБА_1Хацьківською сільською радою цієї шкоди вона матиме право пред'явити
регрес до ОСОБА_2 й ОСОБА_3 в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлено законом. Проте матеріальна відповідальність працівників
перед роботодавцем за шкоду, завдану при виконанні трудових (посадових)
обов'язків за обставин, що апеляційний суд вважав встановленими по даній справі,
обмежується їх середньомісячним заробітком (виходячи з сенсу ст. 132 КЗпП
України). Доказів про те, що стягнутий з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1розмір моральної шкоди не є більшим, ніж їх середньомісячний заробіток у
Хацьківській сільській раді, у справі нема.

В ухвалі апеляційного суду не
вказано, у чому полягає неправильність рішення місцевого суду в частині відмови
у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій ОСОБА_3, що
виразилися у застосуванні до ОСОБА_1фізичної сили та відшкодування заподіяної
їй у такий спосіб моральної шкоди.

Отож, оскаржувані рішення
підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду І
інстанції.

Керуючись Законом України від 22
лютого 2007 року № 697-V "Про внесення змін до Закону
України "Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ", підпунктом 2 пункту 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону
України "Про судоустрій
України", ст.ст. 323, 333, 336, 338 ч.ч. 2, 3, 344, 345  ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційну скаргу ОСОБА_2,
ОСОБА_3 задовільнити частково.

Рішення Черкаського районного
суду від 17.04.2003 р. та апеляційного
суду Черкаської області від 04.07.2003 р. скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду І інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Хромець Н.С.

Судді:

Євстафіїв
О.К.

Лакіза Г.П.
Скрипка А.А.  Шемець Н.В.