Справа № 22 -ц -297                    Головуючий у 1-й інстанції   Яременко
Категорія   13                               Суддя-доповідач    Дубровна В.В.
УХВАЛА

іменем                  України

20 березня 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Сумської області у
складі:

головуючого - Маслова В.О.,

суддів - Дубровної
В.В.,Попруги С.В.,

з участю секретаря судового
засідання - Рой Я.М.

та осіб, які приймають участь у
справі - ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на
рішення Роменського міськрайонного суду від 5 грудня 2006
року

у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа : приватний
нотаріус Роменського міського нотаріального округу ОСОБА_3

про визнання
недійсними договорів дарування 1/2
частини житлового будинку та земельної ділянки ,-

встановила:

Рішенням суду в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній
скарзі апелянт не погоджується з рішенням суду, посилається на незаконність
рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема,
зазначає, що договір дарування вчинений для приховання договору
купівлі-продажу, його волевиявлення при укладенні договору дарування не було
вільним, договір вчинений ним під впливом тяжких для нього обставин на вкрай
невигідних умовах.

З цих підстав
просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вислухавши суддю
-доповідача, пояснення апелянта ,
який підтримує доводи апеляційної скарги , перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню зі
слідуючих підстав.

Суд 1 інстанції , відмовляючи в
задоволенні позовних вимог ,
виходив з тих обставин, що позивачем в порушення ст. 10 , 60 ЦПК України не
надано достатньо доказів для підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів
погоджується з висновком суду 1
інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи і відповідає
вимогам матеріального права.

Згідно договорів
дарування від 12.03.2005
року, посвідчених приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, дарувальник ОСОБА_1 передав у власність обдарованій ОСОБА_2 безоплатно 1/2 частину
житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 / а.с. 5/ та земельну
ділянку площею 0,0875 га / а.с. 6/.

З матеріалів
справи вбачається і цього не спростовують сторони , що між ними
фактично були укладені договори купівлі-продажу , оформлені договорами дарування , оскільки для
посвідчення договору купівлі-продажу частини будинку потрібна була згода іншого
співвласника будинку , який
мешкає за межами України.

До укладення
договору сторони домовилися про ціну відчужуваного майна , яка складала
суму , еквівалентну
2600 доларам США. За поясненнями
позивача , ОСОБА_2 частково
провела оплату , передавши
йому суму , еквівалентну
1900 доларам США. Іншу суму
обіцяла повернути пізніше ,
але не повернула і не має намірів повернути в майбутньому , що змусило його
звернутись до суду з цим позовом.

Звертаючись до
суду , вподальшому
вточнюючи свої вимоги , в
позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати недійсними договори дарування , посилаючись на
ст. ст. 203 ,
215,216,233 ЦК України ,
зазначаючи про те , що його
волевиявлення під час укладення договорів не було повністю вільним , а договори він
уклав під впливом тяжкої для нього обставини - тяжкої хвороби дружини і відсутності засобів для
придбання ліків, та на вкрай невигідних умовах - нееквівалентність передачі майна по договірній ціні 13650 грн. при його
реальній вартості вдвічі більшій.

Відповідно до
ст. 10 , 60 ЦПК
України , кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог на заперечень.

Позивачем
ОСОБА_1 не доведені ті обставини ,
що волевиявлення його при укладенні договорів не було повністю вільним , що договори він
уклав під впливом тяжкої для нього обставини
на вкрай невигідних умовах.

Укладаючи
договір дарування , ОСОБА_1
усвідомлював правовий характер своїх дій ,
бажав відчуження свого майна ,
й на сьогодні , за його
поясненнями , він не
оспорював би договори дарування ,
за умови , якби з
ним повністю розрахувалась відповідачка .
Крім того , згідно
п. 8 договору
/ а.с. 5/ нотаріусом
роз*яснено сторонам вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків
правочину, а дарувальник стверджував ,
що дарування здійснено за доброю волею , без будь-яких погроз , примусу чи насильства, як фізичного , так і морального
.

Звертаючись до
суду , ще в
першій позовній заяві / а.с. 2/ і в додаткових
заявах / а.с. 14-15 , 43
/ , сам позивач зазначав ,
що йому належить майно ,
успадковане після смерті матері -
1/2 частина домоволодіння та присадибна ділянка в м. Ромни , яке через
віддаленість знаходження від його постійного місця проживання / яким є м.
Черкаси / і
неможливості його використання ,
він вирішив продати .
Тобто , як
вбачається ,продажа майна не пов*язувалась з обставинами , на які
посилається ОСОБА_1 , а саме , з хворобою
дружини та відсутністю грошей на її лікування.

Крім того , позивачем не
надано суду ніяких доказів на підтвердження важкого матеріального стану , відсутності , як він зазначає , великих грошей
на лікування дружини.

Згідно договорів дарування , загальна
вартість частини будинку з господарськими будівлями згідно з витягом реєстру
прав власності на нерухоме майно Роменського бюро технічної інвентаризації від 4 березня 2005 року складає 19028 грн., вартість
земельної ділянки - згідно
відомостей , викладених
у витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки
земельної ділянки , виданого
Роменським міським управлінням земельних ресурсів 24.02.2005 року - складає 5377 грн. Зазначена
оцінка сторонами не була використана при укладенні договорів , оскільки між
ними була обумовлена інша, договірна ціна -сума , еквівалентна 2600 доларам США
, або 13650 грн., що влаштовувала і позивача , і відповідачку .Іншої
домовленості з приводу ціни не існувало. А тому , безпідставні є посилання апелянта на те , що він продав
належне йому майно на вкрай невигідних умовах, які полягають в продажі майна за
ціною , вдвічі меншою
від реальної зафіксованої органами влади ціни .

З урахуванням
викладеного , колегія
суддів знаходить рішення суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 законним
та обгрунтованим , воно не
спростовується доводами апеляційної скарги , відсутні підстави для його скасування чи зміни .

На підставі
викладеного, керуючись п. 1
ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313-315 ЦПК України,
колегія суддів:

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Роменського міськрайонного суду   від 05
грудня 2006 року в
даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.