У х в а л а

і м е н е м
у к р а  ї н и

11 грудня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого  Патрюка М.В.,

суддів:           Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1до   ОСОБА_2, третя особа - Управління
юстиції м. Києва, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання
права власності на 1/2 частину спільного майна та зменшення обов'язкової долі у
спадщині; за зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання права власності в порядку спадкування, за касаційною
скаргою ОСОБА_1на рішення апеляційного суду
м. Києва від 1 червня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2005 року ОСОБА_1. звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_2. про зміну долі спадкового майна.
Під час слухання справи позивачка неодноразово змінювала свої позовні вимоги і
остаточно просила суд визнати майно, набуте під час проживання однією
сім'єю з ОСОБА_3., який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1року, а саме: автомобіль
“Вольво 240”  державний номер НОМЕР_1КІ,
1984 року випуску, будинок № АДРЕСА_1та квартиру № АДРЕСА_2- спільною сумісною власністю, визнати за нею право на 1/2 частину цього майна та зменшити
розмір обов'язкової частки у спадщині матері померлого ОСОБА_2.

Позивачка посилалася на те, що з 1985 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, а в 1989 році розірвали
шлюб. Не дивлячись на цей факт вони продовжували проживати разом однією сім'єю. Все майно під час їх спільного проживання було оформлено на її
чоловіка, але придбано за їх спільні кошти і тому є їх власністю. Мати
померлого, подарувала своїй дочці будинок,
забувши про існування свого сина, тому обов'язкова частка матері повинна
бути зменшена.

У листопаді 2005 року ОСОБА_2. подала в суд зустрічну позовну заяву про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове
майно, посилаючись на те, що заповіт підписаний не ОСОБА_3. Після повернення
цивільної справи з почеркознавчої експертизи,
відповідачка змінила свої позовні вимоги та просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину спадкового
майна, оскільки у разі спадкування за законом вона є єдиним спадкоємцем, а за
наявності заповіту має право успадкувати половину спадкового майна.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 4
грудня 2006 року позов ОСОБА_1. задоволений частково, визнано спільною сумісною
власністю ОСОБА_3. та ОСОБА_1. автомобіль
“Вольво 240” державний номер НОМЕР_1КІ, 1984 року випуску, будинок № АДРЕСА_1та
квартира АДРЕСА_2; визнано за ОСОБА_1право
власності на 1/2 частину цього майна; в решті її позовних вимог
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2.
також задоволений частково, визнано за нею право власності в порядку
спадкування на 1/8 частину автомобіля “Вольво 240” державний номер            НОМЕР_1КІ, 1984 року випуску, на 1/8 частину будинку № АДРЕСА_1та на 1/8
частину квартири № АДРЕСА_2; в решті позову відмолено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 1 червня 2007
року рішення районного суду скасовано й ухвалено нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1. задоволені частково, визнано спільною
сумісною власністю ОСОБА_3. та ОСОБА_1. автомобіль
“Вольво 240” державний номер НОМЕР_1КІ, 1984 року випуску, будинок № АДРЕСА_1та
квартира АДРЕСА_2; визнано за ОСОБА_1право
власності на 1/2 частину спільного майна в порядку його поділу та на 1/4
частину цього майна в порядку спадкування за заповітом, а всього визнано за ОСОБА_1право власності на 3/4 частини автомобіля “Вольво
240” державний номер НОМЕР_1КІ, 1984 року випуску, 3/4 частини будинку №
АДРЕСА_1та 3/4 частини квартири АДРЕСА_2; в
решті її позовних вимог відмовлено. Зустрічний
позов ОСОБА_2. також задоволений частково, визнано за нею право на обов'язкову
частку у спадщині після померлого ОСОБА_3. в розмірі 1/4 частини автомобіля
“Вольво 240” державний номер НОМЕР_1КІ, 1984
року випуску, 1/4 частини будинку № АДРЕСА_1та 1/4 частини квартири №
АДРЕСА_2; в решті позову відмолено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1. ставить питання про скасування рішення
ухваленого апеляційною інстанцією й залишення в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається
порушення судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів
вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів

у
х в а л и л а :

Касаційну скаргу  ОСОБА_1відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 1 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Патрюк М.В.

Судді:
Прокопчук Ю.В.

Пшонка М.П.