АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
квітня місяця 17 дня
колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії в складі:

Головуючого,
судді:   - Моісеєнко Т.І.

Суддів:                          - Мамасуєвої Л.О.,
Мудрової В.О.

при
секретарі:    - Катковій Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Феодосії
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права
спільної сумісної власності, поділ майна, з зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання за ним права особистої приватної власності на квартиру,
виключення її з майна, що підлягає поділу, поділ суспільно нажитого майна, за
апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на рішення Феодосійського міського
суду АР Крим від 23 січня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона знаходилась з ОСОБА_2 у
зареєстрованому шлюбі з 18
листопада 2000 року.
Шлюбні відносини між ними припинено 1
грудня 2003 року,
шлюб розірвано 20.07.2004
року. В період шлюбу ними було придбано майно, згоди про поділ відносно
якого, між ними не досягнуто.

Просила виділити їй на праві приватної власності торговий
павільйон „Ліка" із земельною ділянкою, розташований за адресою Бульвар
Старшинова 12-а м. Феодосії, вартістю 12789 грн. Відповідачу виділити на праві
приватної власності автомобіль ВАЗ -2105, вартістю 9305 грн. 23 коп., спальний
гарнітур «Соня», вартістю 2800
грн., квартиру АДРЕСА_1,
вартістю 123003 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на її користь вартість 1/2 частки квартириАДРЕСА_1 в сумі 61501 грн. 50 коп., 1/2 частку вартості
товару по павільйону „Ліка" в сумі 10045
грн. та 1/2 частку прибутку за 2003
рік в сумі 8663 грн. 75 коп.

ОСОБА_2, не погодившись з позовом, звернувся з зустрічним позовом, у якому
просив визнати за ним право особистої приватної власності на зазначену
квартиру, виключивши її з майна, що підлягає поділу, посилаючись на те, що з 15 червня 2002 року

Справа № 22-ц-547- ф/2007                                                    Головуючий
в першій інстанції

суддя
Кисельова О.М.

суддя-доповідач     МамасусваЛ.О.

2

він є
власником квартири на підставі договору дарування. Машина також не є спільною сумісною
власністю, оскільки придбана ним після розірвання шлюбу.

За час перебування у шлюбі, було придбано майно, яке ОСОБА_1 вивезла з
квартири, загальна сума вартості його складає 3100 грн., просив стягнути на його користь половину вартості
зазначеного майна.

Рішенням Феодосійського міського суду АР Крим від 23 січня 2007 року позов
ОСОБА_1 задоволений частково.

Поділено майно, що є спільно сумісною власністю - павільйон
„Ліка" за адресою Бульвар Старшинова 12-а в м. Феодосія, вартістю 12789 грн., спальний
гарнітур „Соня" вартістю 2800 грн.

Виділено на праві власності ОСОБА_2 зазначений павільйон, стягнуто з нього
на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини вказаного павільйону, в
сумі 6394 грн.05.коп. Виділено на праві власності ОСОБА_2 спальний гарнітур
„Соня' на користь ОСОБА_1 стягнуто Уг частину його вартості в сумі 1400
гривень.

В решті позову
відмовлено.

Зустрічний позов
ОСОБА_2 задоволений частково.

Спірна квартира була відділена ОСОБА_2 на праві особистої
приватної власності.

В решті позову
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції були порушенні норми процесуального
кодексу України, неправильно застосовані норми матеріального права, не
з'ясовані обставини, які мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам,
які містять матеріали справи.

ОСОБА_2 з рішенням
не погодився частково.

Звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в
частині визнання павільйону „Ліка" спільною сумісною власністю та
стягнення з нього 1/2 частини
його вартості, скасувати.

В задоволенні вимог, щодо поділу меблі та інших вказаних
в позові речей відмовити.

Апелянт вважає, що зазначений павільйон належить йому на праві приватної
власності, оскільки за його будування з нього стягнуто гроші на користь ОСОБА_5
рішенням суду 26.08.2004
року.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін по справі, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 303
Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, задовольняючі частково позов
ОСОБА_2, дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю
ОСОБА_2

З таким
висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з наступних
підстав.

3

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 став власником
спірної квартири за договором дарування (а.с. 9) від 15.06.2002
року.

Згідно з
вимогами ч.2 ст. 57 СК
України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування.

Питання
про визнання недійсним зазначеного договіру дарування ніким не ставилося.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо
відмови в поділу земельної ділянки до торговельного павільйону „Ліка" по
Бульвару Старшинова 12-а м. Феодосії та автомобіля ВАЗ 2105, державний НОМЕР_1. оскільки
зазначене майно не було придбано під час шлюбу, тобто не є власністю подружжя.

Відповідно до ст. 60
СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Проте, як свідчать матеріали справи земельна ділянка є комунальною
власністю, була передана у користуванні за договором оренди від 25 вересня 2002 року, укладеним
на строк до 31.05.2007 року
ОСОБА_2, як суб'єкту підприємницької діяльності, для розташування та
обслуговування торгівельного павільйону, (а.с. 103).

Спірний автомобіль також не може бути визнаним власністю подружжя і бути
поділеним, оскільки був придбаний після розірвання шлюбу - 16 вересня 2005 року (а.с. 111), до цього часу
ОСОБА_2 лише користувався автомобілем на підставі довіреності, тобто не був
його власником.

Як пояснював суду першої інстанції ОСОБА_3, гроші у сумі 1400 доларів США, які були йому
передані за спірний автомобіль ОСОБА_2 були платою за оренду автомобіля.
Оскільки автомобіль використовувався ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час сумісного
життя, колегія суддів вважає, що гроші в сумі 1400 доларів США були використані
в інтересах сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що сімейні відносини між подружжям ОСОБА_2
були припинені у 2003 року, шлюб розірваний 20.07. 2004 року, таким чином,
враховуючи сімейні витрати подружжя та інші витрати, пов'язані з
підприємницькою діяльністю, суд першої інстанції дійшов правильному висновку,
про відмову в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення на користь ОСОБА_1
половини прибутку за 2003 рік та частини товару, який знаходився на той час у
торгівельному павільйоні «Ліка».

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про
поділ спального гарнітуру „Соня" і відмову у поділі майна, що нібито
вивезла з квартири ОСОБА_1, оскільки в матеріалах справи не міститься доказів
того, що гарнітур придбався за особисті кошті ОСОБА_2, а також не доведено
переліку і вартісті речей які, як стверджує ОСОБА_2, забрала себе ОСОБА_1.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої
інстанції про те, що торгівельний павільйон „Ліка" є спільною сумісною
власністю подружжя..

Так, з матеріалів справи вбачається, що спірний павільйон будувався сумісно
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (братом позивачки) в період знаходження сторін у шлюбі.

Відповідно рішенню Феодосійського міського суду АРК від 26 серпня 2004
року, тобто після розірвання шлюбу, було стягнуто особисто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_5 10618 грн. - суму, яку було витрачено на будівництво зазначеного
павільйону ОСОБА_5(а.с. 112).

Згідно з
ч.7 ст. 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені, крім спільних коштів і
кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до
розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

4

Таким
чином торговий павільйон „Ліка", який розташований за адресою Бульвар
Старшинова 12-а м. Феодосії фактично відбудований за кошти ОСОБА_2 і сумісною
спільною власністю з ОСОБА_1 є лише частка, розмір якої складає 2171 гривень
(12789 - 10618), яка і підлягає поділу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої
інстанції про передачу спірного павільйону ОСОБА_2, оскільки він займався його
будівництвом, є суб'єктом підприємницької діяльності і йому надано міською
радою право на розташування цього об'єкту для торгівлі, якій він використовує
для цього з 2001 року.(а.с.93-107).

Колегія суддів враховуючі викладене ,вважає, що в цілому рішення суду
відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційних
скарг правових підстав для його скасування не містять.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 309
Цивільного процесуального кодексу України підставами для зміни рішення суду
першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 309 та 316
Цивільного процесуального кодексу України колегія суддів судової палати у
цивільних справах,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Феодосійського
міського суду АР Крим від 23
січня 2007 року - відхилити

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Феодосійського міського суду АР Крим
від 23 січня 2007 року - задовольнити
частково.

Рішення Феодосійського міського суду АР Крим від 23 січня 2007 року - змінити,
зменшити суму стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за торгівельний павільйон
«Ліка», розташований за адресою м. Феодосія, бульвар Старшинова, 12а, придбаний
під час спільного життя до 1085
грн.50 коп..

В решті рішення Феодосійського міського суду АРК від 23.01.2007 року про поділ
спільно нажитого майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене до суду касаційної інстанції шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.