Справа № 22-349 2007 року                             Головуючий
суддя у І інстанції - Мельник О.В.
Суддя-доповідач в Апеляційному суді - Буцяк З.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРА ЇНИ

12 квітня 2007
року                                                                                                            місто
Рівне

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області
у складі:

головуючого Буцяка З.І.

суддів Демянчук
С.В., Григоренка М.П.

з участю секретаря судового засідання Томашевської
І.М.,ОСОБА_4, ОСОБА_3,

їх представників, а також пред­ставника ОСОБА_1 і ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду
в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1і ОСОБА_2, до якої
приєднався ОСОБА_3, на рішення Рів­ненського міського суду від 9 січня 2007
року у справі за позовом ОСОБА_4доОСОБА_3, ОСОБА_1і ОСОБА_3про визнання
договору купівлі-продажу квартири недійсним,

встановила:

Рішенням Рівненського міського суду від 9 січня 2007 року
задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання недійсним
до­говору купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1, який від імені ОСОБА_3 19 травня
2005 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2

В поданій на це рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2, до якої
приєднався ОСОБА_3, висновок місцевого суду про те, що спірна квартира є спіль­ною
сумісною власністю колишнього подружжя, рахують помилковим. Доводять, що
ОСОБА_3 без згоди позивачки як член біржі купив спірну квартиру в особисту влас­ність
на біржових торгах за кошти, які він позичив у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 По­зивачка
повертати їм борг за куплену чоловіком квартиру наміру ніколи не мала, своїх
коштів на її придбання не виділяла. При поділі в суді спільного сумісного майна
колиш­нього подружжя питання про поділ квартири не ставила.

Посилаючись на ці обставини, просять апеляційний суд
рішення суду першої ін­станції скасувати й ухвалити у справі нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть
участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та
доводи апелянта, колегія су­ддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких під­став.

Задовольняючи позов, місцевий суд обгрунтовано виходив з того, що спірна
квар­тира була придбана відповідачем ОСОБА_318 вересня 1998 року в період шлюбу
з позивачкою для потреб сім'ї з метою їх спільного сімейного проживання. Це
помеш­кання було куплено за кошти, які ОСОБА_3 позичив у відповідачів ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 винятково з ціллю придбання для своєї сім'ї квартири. Як вбачається з

2

матеріалів
справи, у цьому житловому приміщенні колишнє подружжя проживало з часу його
купівлі і до кінця 2004 року - часу фактичного припинення шлюбних стосунків,
тобто більше 6 років. Шлюб між сторонами був розірваний влітку 2005 року (а. с.
42-43).

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції
відповідно до правил ст.
ст. 22, 23, 31 КпШС України, який був чинним на той час, прийшов до ціл­ком
правильного висновку про те, що ця квартира є спільною сумісною власністю
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 як колишнього подружжя та навів з цього приводу в ухвале­ному
рішенні відповідні обгрунтування, з якими апеляційний суд погоджується.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України, ч. 2 ст.
369 ЦК України для укла­дення одним із співвласників, яким є подружжя,
договорів, що потребують нотаріально­го посвідчення і (або) державної
реєстрації, потрібна нотаріально засвідчена згода дру­гого з подружжя, а
позивачка такої згоди не давала, місцевий суд на підставі вимог ч. 1 ст. 203,
ч. 1 ст. 215 та ч. 4 ст. 369 ЦК України законно й обгрунтовано договір
купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1, який від імені ОСОБА_3 19 травня 2005 року
ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2, визнав недійсним.

При цьому апеляційний суд рахує за необхідне окремо зазначити, що ОСОБА_1 в
зазначеній угоді від імені ОСОБА_3, який є її сином, діяла недобросовісно і
скрила від нотаріуса (а останній належним чином не перевірив) факт його
одруження із позивачкою та ту обставину, що в цей час спірна квартира була
предметом судового спору між її сином та позивачкою (а. с. 53, 4). Крім того,
спірний договір нотаріусом бу­ло оформлено на користь ОСОБА_3, в той час, як
згідно з матеріалами справи, прі­звище відповідачки у справі - ОСОБА_2

Зважаючи на викладене вище, доводи апелянтів про те, що
спірна квартира була набута ОСОБА_3у
приватну власність, на увагу не заслуговують.

Як видно зі справи, в січні 2005 року ОСОБА_4, посилаючись на те, що спірна
квартира була придбана подружжям у період шлюбу, пред'явила в суд позов до
ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на ½
її частину та про встановлення поряд­ку користування й усунення перешкод
у користуванні нею. У зв'язку з цим посилання апелянтів у скарзі на те, що
позивачка при поділі в суді рухомого спільного сумісного майна колишнього
подружжя не включила до його складу спірну квартиру та не ставила в суді
питання про її поділ як спільного сумісного майна подружжя, не грунтуються на
матеріалах справи.

Керуючись
ст.ст. 10, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1іОСОБА_2, до якої приєднався ОСОБА_3, відхилити.

Рішення
Рівненського міського суду від 9 січня 2007 року залишити без зміни.

Стягнути з ОСОБА_1і ОСОБА_3солідарно 30 (тридцять) грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення, що пов'язані з розгля­дом справи,
перерахувавши їх Державному бюджету м. Рівного, , Банк
одержувача ГУДКУ у Рівненській області, МФО
833017, р/р № 0002, код платежу 22050000, призначення платежу -
ІТЗ для Апеляційного суду Рівненської області.

3

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили.