У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року                                                                                          м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Гнатенка А.В.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                                 Барсукової В.М.,

Балюка М.І.,                                   Данчука
В.Г., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та
відшкодування моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Івановицької сільської ради, Червоноармійського районного відділу земельних
ресурсів, Житомирської регіональної філії державного підприємства “Центр
державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних
ресурсах” про визнання державного акта на право приватної власності на землю,
рішень Івановицької сільської ради від 10 листопада 1994 року та від 28 лютого
1997 року недійсними та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою
Житомирської регіональної філії державного підприємства “Центр державного
земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” на
рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до
ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування
моральної шкоди.

У серпні 2005 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним
позовом до ОСОБА_1, Івановицької сільської ради, Червоноармійського районного
відділу земельних ресурсів, Житомирської регіональної філії державного
підприємства “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті
України по земельних ресурсах” про визнання державного акта на право приватної
власності на землю, рішень  Івановицької
сільської ради від 10 листопада 1994 року та                 від 28 лютого 1997 року недійсними та
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Червоноармійського районного суду від 25 жовтня
2006 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 повернути
самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,003 га ОСОБА_1, розташовану на
вул. Ватутіна, 79 у с. Івановичі Черноармійського району Житомирської області,
перенести паркан на 30 см, на місце, де він стояв до листопада 2004 року. У
іншій частині позову відмовлено за безпідставністю. У зустрічному позові ОСОБА_2
відмовлено за безпідставністю.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 21
грудня 2006 року рішення Червоноармійського районного суду від 2 березня 2006
року скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1
відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсними:
державний акт про право приватної власності на землю, виданий 28 лютого 1997
року ОСОБА_1; рішення Івановицької сільської ради від 10 листопада 1994 року
про передачу ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки; рішення
виконавчого комітету Івановицької сільської ради від 28 лютого 1997 року про
затвердження технічної документації зі складання державних актів на право
приватної власності              ОСОБА_1
Стягнуто з Івановицької сільської ради та Житомирської регіональної філії
державного підприємства “Центр Державного земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельних ресурсах” на користь ОСОБА_2 з кожного по 12 грн.
75 коп. сплаченого державного мита, 261 грн. 54 коп. витрат, пов'язаних із
проведенням судово-почеркознавчої експертизи, та 1 150 грн. витрат, пов'язаних
із наданням юридичної допомоги. У решті зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду
апеляційної інстанції, заявник подав до Верховного Суду України касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване
судове рішення скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Скасовуючи рішення Червоноармійського районного суду від
25 жовтня 2006 року та ухвалюючи у справі нове рішення, яким відмовлено в
позові               ОСОБА_1 і задоволено
частково зустрічний позов ОСОБА_2, апеляційний суд виходив зі змісту Порядку
передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України,
затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15
лютого 1993 року № 10 (чинного на час складання технічної документації та
видання ОСОБА_1 державного акта про право приватної власності на землю). Так,
на час подання заяви ОСОБА_1 про приватизацію земельної ділянки, затвердження
технічної документації зі складання державного акта на право приватної
власності на землю мали місце розбіжності в розмірах присадибної земельної
ділянки ОСОБА_1 Згідно з даними
земельно-облікових документів (а.с. 104) та плану землекористування
(а.с. 135) до 1967 року в ОСОБА_1 значилася земельна ділянка площею 0,59 га. У
власність йому передано земельну ділянку площею 0,61 га. Однак ОСОБА_1 не
заперечував, що до 1967 року він користувався земельною ділянкою 0,59 га. На
час прийняття рішення про перечу ОСОБА_1 земельної ділянки у власність,
затвердження технічної документації при складанні державного акта рішення
сільської ради про надання йому в користування земельної ділянки в більшому ніж
0,59 га розмірі не приймалося.

Акт погодження меж земельних ділянок при оформленні
технічної документації зі складання державного акта на право приватної
владності на землю суміжним землекористувачем ОСОБА_3 не підписувався                                (а.с. 176,
179-182).

Крім того, відмовляючи в позовних вимогах щодо
відшкодування                 ОСОБА_2
моральної шкоди, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що не було
доведено про заподіяння їй моральної шкоди.

З огляду на викладене апеляційний суд обґрунтовано
скасовував рішення районного суду та ухвалив у справі нове рішення, яким
відмовив у позові               ОСОБА_1 і
задовольнив частково зустрічний позов ОСОБА_2

Установлено, і це вбачається з матеріалів справи, що
судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги та матеріали справи не дають підстав для
висновку про порушення судом норм матеріального або процесуального права, а
отже, відсутні підстави для скасування ухваленого апеляційним судом рішення,
колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення
ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Житомирської регіональної філії
державного підприємства “Центр державного земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельних ресурсах” відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 21
грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.Г. Данчук