інстанції Божина Л.І.
справа №   613 ,
2007р.          Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

20 березня 2007 року Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П. суддів   Санікової
О.С.,  Шамрило Л.Г. при секретарі
Степаненко В.Б.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької
області від 17 листопада 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості по аліментах,

ВСТАНОВИВ:

До апеляційного
суду Донецької області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішенням
Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2006
року, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 заборгованість по аліментах в сумі 4118, 14 грн. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в сумі 51 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування рішення суду і ухвалити нове рішення через те,
що суд не повно з"ясував обставини справи, що мають суттєве значення
для справи. У нього з позивачкою була усна домовленість про те, що подружжя не
заявлятимуть одне одному матеріальні претензії. Під час розгляду справи про розірвання
шлюбу він не ставив питання про розподіл майна. Позивач таку домовленість
порушила. Суд також не врахував, що з квітня 2005 року з його заробітку утримувалась
грошова сума, яка рівна 50% його заробітної плати для погашення заборгованості.
Не є законним і справедливим рішення в частині стягнення з нього судових витрат.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції встановив, що з відповідача на підставі рішення
Дружківського міського суду від 17 березня 1999 року стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2
на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження у розмірі 1/4
частини усіх видів заробітної плати до повноліття дитини. 12 серпня 2005 року донька сторін
досягла повноліття. Але відповідач сплачував аліменти не регулярно, ухилявся від
цього обов"язку і виконання рішення суду. Суд провів розрахунки і визначив, що
загальна сума заборгованості складає 4118.14 грн. і стягнув вказану суму з відповідача.
При цьому суд врахував, що відповідач певний час сплачував аліменти і
визначивши вказану суму відрахував від загальної суми заборгованості.

2

Заслухавши
доповідь судці апеляційного суду, пояснення сторін, перевіривши матеріали
справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.
2 ст. 194 Сімейного Кодексу України якщо за виконавчим листом, пред"явленим
до виконання, аліменти не стягувалися у зв"язку з розшуком платника аліментів або у
зв"язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Розглядаючи справу, місцевий суд
встановив, що відповідач відповідно до рішення Дружківського міського суду
Донецької області від 17 березня 1999 року зобов'язаний сплачувати
аліменти на утримання двох дітей : сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження і
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження у розмірі 1/3 частини усіх видів
його заробітної плати на користь позивачки. 17 серпня 1999 року сину ОСОБА_4 виконалось 18
років, у зв"язку з чим розмір аліментів, що мав виплачувати відповідач на користь
позивачки, змінився з 1/3 до % частини усіх видів заробітної плати.

Виконавчий лист на утримання
аліментів був виданий позивачці судом 23 березня 1999 року і з цього часу
знаходився на примусовому виконанні у державній виконавчій службі.

18 квітня 2005
року відповідач ОСОБА_1 був визнаний винним і засуджений за злочин, передбачений
ч. 1 ст. 164 КК України за те, що з 18 травня 2003 року він став на
шлях злісного навмисного ухилення від сплати аліментів, аліменти з заробітної
плати не сплачував, іншої матеріальної допомоги не оказував, мір для офіційного
працевлаштування не приймав, у міський центр зайнятості за допомогою працевлаштування
не звертався. За період з 18 травня 2003 року по 18 березня 2005 року він ніде не
працював, проживав за рахунок випадкових заробітків, які витрачав на себе. Тому виникла
заборгованість по сплаті аліментів за вказаний час в сумі 2488.84 грн.

Як видно з виконавчого листа (а.с.
5-6) офіційно в останній раз з відповідача були утримані аліменти по 31 жовтня
2005 року. На підприємстві він працював лише з 5 квітня 2005 року по 1 листопада 2005
року    (а.с.25).

У зв"язку з тим, що
відповідач тривалий час ніде не працював, заробітної плати не мав, аліменти не
сплачував, державна виконавча служба нарахувала відповідачеві борг по аліментах, який
за станом на 1 листопада 2005 року складав 4455.80 грн. (а.с. 42)

Перевіваючи цей розрахунок, суд
першої інстанції встановив, що державна виконавча служба під час розрахунку заборгованості
відповідача по аліментах, допустила помилку, не врахувала 302.20 грн., які утримані
підприємством з заробітної плати відповідача і ще не перераховані позивачці. Тому
остаточно до сплати правильно визначив
4118.14 грн.

Доводи відповідача про те, що суд
неправильно визначив розмір заборгованості по аліментах і не врахував усі суми, що
були утримані під час його роботи на підприємстві безпідставні.

Доводи скарги про те, що між
відповідачем і позивачкою існувала домовленість про відмову позивачки від
аліментів у обмін на майно, що їй залишилось після розірвання шлюбу, нічим не
підтверджені. Позивачка таку домовленість заперечує, письмових договорів з цього приводу не має.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно і об"єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку,
правильно застосував норми матеріального права і правильно вирішив спір.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального законодавства, що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи. Тому
рішення суду є законним і підстав для його скасування не має.

Доводи скарги про те, що суд
необгрунтовано стягнув з відповідача судові витрати суперечать вимогам ст. 88 ЦПК
України.

3

Керуючись ст. 304, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відхилити. Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької
області від 17 листопада 2006 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення
і може бути оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили ухвалою суду апеляційної інстанції.