АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня  2007
року                                                                              м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого -
Мартинової К.П.,

суддів -
Доценко Л.І., Журавльова О.Г.,

за участю
секретаря - Карпової
О.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
прокуратури Одеської області, Державного казначейства України про відшкодування
шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів за апеляційною скаргою
Державного казначейства України та за апеляційною скаргою прокуратури
Саратського району Одеської області на рішення Саратського районного суду
Одеської області від 28 грудня 2006 року ,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2006 року ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом, вказавши, що 24
лютого 2005 року,
прокуратурою Одеської області, відносно нього була порушена кримінальна справа
за ознаками злочину передбаченого ч. 2
ст. 368 КК
України. 07 квітня 2005 року порушена
кримінальна справа за ознаками скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,
вказані справи були об'єднанні в одну кримінальну справу.

14 лютого 2006
року Татарбунарський районний суд Одеської області розглянув зазначену
кримінальну справу, постановив виправдувальний вирок.

25 квітня 2006 року апеляційний
суд Одеської області виправдувальний вирок Татарбунарського районного суду
Одеської області залишив без змін.

Незаконними
діями правоохоронних органів йому було завдано матеріальну та моральну шкоду, а
саме: 24 лютого 2005 року він був
затриманий по обвинуваченню в отриманні хабару. Після затримання, він заявив
слідчому прокуратури Одеської області, що його звинувачують у скоєнні злочину
безпідставно, намагаються усунути з посади по політичним мотивам. Крім того,
він повідомив слідчому, що страждає хронічними захворюваннями: виразкою і
гіпертонічними хворобами та йому необхідна медична допомога. Незважаючи на це
слідчий продовжував допитувати його, в нічний час. Після допиту його було
направлено до ІВУ ОМУ УМВС України в Одеській області, де утримували три доби,
без необхідної йому дієтичної їжі, медичної допомоги та ліків. Знаходячись в
камері він відчував глибокий психічний стрес, не мав можливості спати.

Весь час, якій він перебував в камері ІВУ, з ним
поводилися як з суспільно небезпечним елементом, злочинцем, неодноразово
обшукували, примушували повністю роздягатися, утримували в наручниках, до нього
в камеру поміщали осіб, які раніше відбували покарання у місцях позбавлення
волі.   Усе це спричинило йому   глибоких

Головуючий у першій інстанції Кожокар Т.Я. Доповідач
Мартинова К.П.

Справа № 22ц- 2063/07 Категорія ЦП: 22

-2-

фізичних і моральних страждань, негативно вплинуло на
фізичний та психологічний стан його здоров"я.

26 лютого 2005 року прокуратура
Одеської області звернулася до суду з поданням про обрання йому запобіжного
заходу - утримання
під вартою. Того ж числа, постановою Приморського районного суду м. Одеси, у
задоволенні подання прокуратури було відмовлено. 28 лютого 2005
року, прокуратурою було подано апеляцію на постанову Приморського суду м.
Одеси. 14 квітня 2005 року апеляційний
суд Одеської області відмовив в задоволенні апеляції та залишив постанову
Приморського районного суду м. Одеси без змін. Діями працівників органів
попереднього слідства було обмежено його конституційне право - безперешкодне
пересування шляхом застосування до нього запобіжного заходу - підписки про
невиїзд.

Емоційні
переживання, коли органи прокуратури незаконно обмежили його свободу, були
однією з ключових причин погіршення його психологічного стану. Вищевказане
свідчить про те, що працівники прокуратури не тільки обмежили його
конституційне право на вільне, безперешкодне пересування, але й намагалися
тривалий час, безпідставно заключите
його під варту. Негативні емоції, переживання вплинули на спокій та стан
його здоров"я, спричинили постійне вживання лікувальних препаратів. Через
дії працівників органів попереднього слідства, та в наслідок перебування його
під вартою, стан здоров"я значно погіршився. Внаслідок чого, 27 лютого 2005 року його помістили
на стаціонар в лікувальну установу, де протягом шести тижнів він лікувався від
виразкової та гіпертонічної хвороби, панкреатиту та інших захворювань. Вказані
захворювання загострюються під час психологічних та нервових розладів. На думку
позивача, все це знаходиться в прямому причинному зв'язку з протизаконними
діями слідства. За період лікування їм було витрачено на придбання необхідних
медикаментів 878,85 гривень.

Безпідставне
порушення кримінальної справи, слідство та затримання, перебування

в ізоляторі
тимчасового утримання стало причиною формування щодо нього негативної

громадської
думки.

Значною мірою
вплинули/на приниження його авторитету повідомлення у районних, обласних,
всеукраїнських засобах масової інформації про його затримання та обвинувачення
у скоєнні тяжких ірлочинів.

Особливих
душевних страждань зазнала його дружина та сини. Емоційні хвилювання та
психологічний стресс привели до значного погіршення здоров"я дружини, в
зв"язку з чим вона знаходилася на лікування в Саратської ЦРЛ.

Позивач просив
суд відшкодувати йому матеріальну шкоду, в розмірі 878,85 гривень та
моральну шкоду в розмірі 520
000 гривень, заподіяну незаконними діями працівників прокуратури Одеської
області і зобов'язати Державне казначейство України відшкодувати зазначену суму
за рахунок коштів Державного бюджету України, списавши з відповідного рахунку
Державного бюджету України.

У судовому
засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі та
дав пояснення згідно позовної заяви.

Крім того, позивач суду пояснив, що діями працівників органів попереднього
слідства прокуратури Одеської області, які виразилися в порушенні проти нього
кримінальної справи, незаконного затримання, незаконного притягнення як
обвинуваченого, умисного, неодноразового, відкладанням та затягуванням розгляду
кримінальної справи в суді, з вини обвинувачення принижено його честь та
гідність як громадянина. Його піддавали моральним приниженням, звинувачували у
злочині якого він не скоював, весь цей час він та члени його родини перебували
в стані глибокого психологічного стресу. Було принижено його честь та гідність
як посадової особи органів місцевого самоврядування, підірвано його репутацію,
як голови Саратської селищної ради. Після того як проти нього було порушено
кримінальну справу та був незаконно затриманий, деякі особи, яки знаходились у
сфері його професійної діяльності стали сприймати його   з недовірою. Як непорядну людину, серед
жителів селища за місцем

-3-

проживання
з"явилися чутки, деякі жителі обзивали його хабарником. Небажані чутки
з'явилися і в Саратській селищній школі, де вчителем працює його дружина та на
той час навчався молодший син, закінчував 11
клас та був відмінником.

Представник
прокуратури Одеської області в судовому засіданні позов визнав частково, заперечував
проти його задоволення у повному обсязі.

Представник
Державного казначейства України у судове засідання не з"явився, про час та
місце судового засідання сповіщений належним чином та надіслав суду письмові
пояснення на позовну заяву. Позов не визнав, вказавши, що розмір моральної
шкоди, завданої позивачу значно завищений та просив розглянути справу у їх
відсутність.

Рішенням суду
від 28 грудня 2006 року позов
ОСОБА_1 задоволений частково. Суд стягнув на користь ОСОБА_1 з єдиного
казначейського рахунку Державного бюджету України моральну шкоду в сумі 300 000 грн.

В апеляційні
скарзі Державне казначейство України просить рішення суду скасувати. В
апеляційній скарзі прокуратура Саратського району Одеської області просить
рішення суду змінити, тому що воно ухвалене з порушенням норм матеріального
права та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір задоволених позовних вимог
ОСОБА_1 При цьому апелянти посилаються на те, що при визначенні розміру
моральної шкоди районний суд не врахував положення п. З ст. 13 Закону України
"Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями
органі дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів".

Заслухавши
суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, заперечення на них, перевіривши
матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційних скарг і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Судом
встановлено, матеріалами справи підтверджено та сторонами не

заперечується,
що 24.02.2005 року
прокуратурою Одеської області у відношенні

ОСОБА_1
була порушена кримінальна Справа за ч. 2
ст. 368 КК
України. 07.04.2005

року
відносно нього була порушена кримінальна справа за п. 2 ст. 364 КК України.
Обидві

справи
об"єднані в одну справу.

Вироком
Татарбунарського районного суду Одеської області від 14.02.2006 року

ОСОБА_1
виправданий за ст; ст. 368;
ч. 2, 364 ч. 1 КК України.
Ухвалою апеляційного

суду
Одеської області від 25.04.ІІ006 року вказаний вирок суду залишений без змін / а. с.

11-22/.

Відповідно до
вимог ст. 1176 ЦПК
України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання відшкодовується державою у повному обсязі
незалежно від вини посадових і службових осіб, органу дізнання, попереднього
/досудового слідства, прокуратури або суду. Підставою для відшкодування
завданої шкоди в даному випадку є виправдувальний вирок.

Відповідно до п.
2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода відшкодовується фізичній особі незалежно від вини органу державної влади,
яка завдана внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання.

При таких
обставинах районний суд прийшов до правильного висновку про стягнення моральної
шкоди на користь ОСОБА_1 у відповідності до ст. ст. 1167, 1176 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції також правильно застосував
Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або
суду".

-4-

Посилання
апеляційних скарг на те, що розмір відшкодування моральної шкоди суперечить п.
З ст. 13 Закону
України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також
судів" являється безпідставним. Відповідно вказаної норми відшкодування
моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи
з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом. Колегія суддів вважає, що цю норму закону
суд першої інстанції не нарушив,
тому що розмір моральної шкоди не є меншим одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Факт спричинення
позивачу моральної шкоди підтверджений матеріалами справи. Визначаючи розмір
завданої моральної шкоди позивачу суд врахував обставини справи, викладені у
виправдувальному вироку та ухвалі апеляційного суду та виходив з того, що в
зв"язку з порушенням відносно нього кримінальної справи, в ході досудового
слідства та судового розгляду справи він отримував значні фізичні страждання,
знаходився на лікуванні у лікарні /
а.с. 24-33/. При
цьому суд розглянув справу з дотриманням вимог ст. 11 ЦПК України: в
межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Разом з тим суд
першої інстанції, правильно визначивши правові взаємовідносини сторін, стягнув
зависокий розмір моральної шкоди.

Колегія суддів
вважає, що, враховуючи наявність моральної шкоди, обставини справи, враховуючи
характер і тривалість страждань, які підтверджені доказами, істотність
вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, ступінь зниження
престижу, ділової репутації, розмір моральної шкоди на користь ОСОБА_1
необхідно зменшити до 200
000 гривень.

Керуючись ст.
ст. 209, 303, 304, 307,
309 ч. 1 п. З, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного казначейства України
задовольнити частково.

Апеляційну
скаргу прокуратури Саратського району Одеської області задовольнити частково.

Рішення
Саратського районного суду Одеської області від 28 грудня 2006
року змінити. Зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з єдиного
казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1до 200000 /двохсот тисяч / гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду
набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до
суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання ним законної
сили.

Головуючий                                                                                               К.П.
Мартинова