Справа №
22ц-395/2007                              Головуючий
у І інстанції - Діденко О.П.
цивільна                                    Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2007 р.                        Апеляційний суд
Чернігівської області

у складі:

головуючого - судді    Євстафіїва О.К.,

суддів                                    Лакізи Г.П.,
Редьки А.Г.,

при секретарі                        Вареник О.М.,

за участю:                             позивача та його
представника-адвоката адвокатського

об'єднання  „Адвокати
міста  Ніжина" ОСОБА_6, представника
відповідача ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1на рішення Ніжинського міськрайонного суду від 25.12.2006 р. по справі
за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про захист честі, гідності, ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати
вищевказане рішення місцевого суду і ухвалити рішення по суті його вимог.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позову відмовлено.

Сенс доводів скарги полягає в тім, що у ході судового розгляду справи
позивач довів факт поширення відповідачем відомостей, що його ганьблять.
Висновок суду про те, що заяви ОСОБА_2 на ім'я Ніжинського міського голови не є
такими, що містять неправдиві відомості, суперечить нормам ст.ст. 277, 297, 299
ЦК України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали свої вимоги.

Не визнаючи апеляційної скарги, ОСОБА_2 у письмових
запереченнях на неї посилається на те, що він, використовуючи права,
передбачені ст.ст. 34, 40 Конституції України, ст. 1 Закону України „Про
звернення громадян", подавав 05 та 19 жовтня 2006 р. на ім'я Ніжинського
міського голови заяви для захисту від дій позивача, який створює перешкоди в
проведенні ремонту

належної йому частини будинку. Його
заяви, про які йшлося вище, розглядала тимчасова комісія Ніжинського
міськвиконкому, про що нею складено протокол від 31.10.2006 р. Доказів того, що
дана комісія мала відповідні для цього повноваження, позивач не надав. Таким
чином, рішення місцевого суду є вірним.

Представник
відповідача у ході судового розгляду справи вимоги ОСОБА_1 не визнав з цих же мотивів.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає
відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у
задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_1 не довів факту
поширення ОСОБА_2. відомостей, що ганьблять його честь, гідність та ділову
репутацію, оскільки останній звертався з вищезазначеними заявами саме до того
органу місцевого самоврядування, до кола обов'язків якого входить розгляд таких
звернень. Даний висновок суду апелююча сторона не спростувала.

Так, по справі встановлено, що:

·
ОСОБА_1 працює спеціалістом І категорії відділу
транспорту, зв'язку та енергозабезпечення управління економіки Ніжинської
міської ради (є посадовою особою органу місцевого самоврядування). Станом на 05
та 19 жовтня 2006 р. він також обіймав дану посаду,

·
позивач разом з іншим співвласником АДРЕСА_1 ОСОБА_4 були
власниками газопроводу, через який здійснювалося газопостачання до цієї садиби.
Вони не давали ОСОБА_2 згоду на проведення робіт по приєднанню до цього
газопроводу для газифікації його помешкання з мотивів відмови останнього
сплатити їм частину його вартості. Після сплати ним частини вартості
газопроводу таку згоду вони надали. В зв'язку з цим ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 04.10.2006 р. і 11.10.2006 р. подавалися заяви відповідного змісту
Ічнянському управлінню з газопостачання й газифікації-організації, з якою
відповідач уклав договір на виконання робіт по газифікації його помешкання (копії
заяв на а.с.30, 31),

з приводу порушення ОСОБА_2. будівельних норм та правил
під час будівництва прибудови до належного їм будинку ОСОБА_1 неодноразово
звертався до Ніжинської міської інспекції державного архітектурно-будівельного
контролю. За результатами перевірок звернень позивача ця інспекція 02.01.2005
р. дала відповідь про те, що підтвердився факт самовільного спорудження
відповідачем автогаражу на земельній ділянці спільного користування, за що його
притягнуто до адмінвідповідальності за ст. 97 КпАП України. Крім того,
24.05.2006 р. і 21.07.2006 р. Ніжинська міська інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю виносила приписи на адресу ОСОБА_2, якими
зобов'язувала останнього терміново припинити будівельні роботи, що виконуються
з порушеннями, вести будівництво у відповідності з дозволом та проектом, що
надані архітектурою та виконкомом, а також встановити жолоб на розі покрівлі
квартир №№ 1, 2

АДРЕСА_1.
Викладене підтверджується копіями вищевказаних приписів, акту Ніжинського
міськвиконкому від 08.04.2004 р. та листа Ніжинської міської інспекції
державного архітектурно-будівельного контролю (а.с. 9, 10, 13, 28),

-  05 і 19 жовтня 2006 р. ОСОБА_2 звертався до
голови Ніжинської міської

ради з заявами,
у яких зазначав, що позивач, використовуючи своє службове

становище,
безпідставно чинить йому перешкоди у веденні будівництва на

присадибній
земельній ділянці, що знаходиться у їх спільному користуванні,

а також у
газифікації його садиби, та порушує нормальний спосіб його

приватного життя
шляхом виклику комісій міськвиконкому та інших

державних служб
для проведення перевірок. В цих заявах відповідач також

просив
перевірити особову справу ОСОБА_1, посилаючись на те, що він не

може бути
державним службовцем, оскільки його дружину в 2004 р.

засуджено за ч.2
ст. 125 КК України, що є перешкодою для перебування на

посаді, що її
він обіймає. В останній заяві він наголошував на тому, що у разі

ненадання йому
письмової відповіді він змушений буде звертатися до

адміністративних
органів вищого рівня (копія даних заяв на а.с. 5, 45(зв.)),

-   названі вище заяви були предметом розгляду на
засіданні спеціально

створеної для
цього тимчасової комісії, що відбулося 31.10.2006 р. Комісія

складалася з
виконуючого обов'язки Ніжинського міського голови,

начальника юридичного
управління, головного спеціаліста з кадрових питань

та нагород. На
її засіданні ОСОБА_1 давав пояснення, сенс яких зводився

до того, що він,
використовуючи належне йому конституційне право, як

громадянин (а не
як посадова особа) звертався до компетентних органів з

приводу
порушення ОСОБА_2. будівельних норм та правил під час

ведення
будівництва на присадибній земельній ділянці, що знаходиться у їх

спільному
користуванні. Ці порушення останнього призводять до залиття

водою стіни
належної йому частини будинку. Він також пояснював, що він

дійсно не давав
дозволу ОСОБА_2 зробити врізку до газопроводу,

підведеного до
садиби, де вони мешкають, оскільки він є приватною

власністю його
(позивача) і ще одного власника цієї садиби, а відповідач

відмовлявся сплатити
йому відповідну частину вартості газопроводу,

незважаючи на
те, що, приєднавшись до нього, цей газопровід вони будуть

використовувати
разом. За наслідками розгляду заяв ОСОБА_2 комісія

дійшла висновку
про те, що вони є безпідставними. Викладене

підтверджується
копією протоколу засідання даної комісії від 31.10.2006 р.

(а.с. 7-8).

Вищеописані
обставини жодним з учасників судового розгляду не заперечуються. З них
апеляційний суд робить наступні висновки.

У п.п. 18, 21 ч.3 ст. 42 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні" зазначено, що міський голова у межах
повноважень, визначених законодавством, забезпечує на відповідній території
організацію охорони громадського порядку і дотримання законності, в тому числі
й законодавства щодо розгляду звернень громадян. Таким чином, вищевказані заяви
відповідача за своєю правовою природою є зверненнями до компетентного у

цих
питаннях органу з приводу відновлення тих прав, що він їх вважав порушеними.
Дані звернення було розглянуто саме цим (компетентним) органом і за
результатами їх розгляду ОСОБА_2 було дано належну відповідь.

Доказів того, що останній, звертаючись до Ніжинського міського голови з
вищевказаними заявами, фактично мав на меті не захист прав, що він їх вважав
порушеними, а приниження честі, гідності та/або ділової репутації ОСОБА_1, у
ході судового розгляду справи не здобуто.

З викладеного вище випливає, що задоволення вимог позивача є принципово
неможливим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують викладеного
вище. Викладена у заявах відповідача на ім'я Ніжинського міського голови
інформація не є неправдивою, а є його суб'єктивною думкою щодо відносин, що
склалися між ним та ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.
307, 308, 313-315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити, а рішення Ніжинського
міськрайонного суду від 25.12.2006 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але вона може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня набрання нею законної сили.