Справа №
РІШЕННЯ

Іменем  України

«13» лютого 2007 року

Малиновський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого   - судді Погрібного C.O.

за секретаря    -
Абергард І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та
визнання права власності на квартиру, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою до
відповідачки про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладеного
між ним, з однієї сторони, та відповідачкою - ОСОБА_2, з іншої, - дійсним, та визнання за ним права власності
на зазначену квартиру. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що
21.11.2006 року сторонами укладено угоду про намір укласти договір
купівлі-продажу зазначеної квартири. Відповідно до умов цієї угоди сторонами
визначений строк оформлення договору до 10 грудня 2006 року, в рахунок належних
до сплати платежів за договором купівлі-продажу зазначеної квартири передано
спочатку аванс у сумі 2550 гривень, а потім -проведено повний розрахунок за
купівлю спірної квартири. Відповідач порушив умови досягнутої домовленості,
посилаючись на відмову Управління капітального будівництва Одеської міської
ради у наданні дозволу на відчуження майна.

Відповідачка у судове засідання з'явилась, пред'явлений
до неї позов визнала у повному обсязі, пояснила судові, що нею за спірну
квартиру отримано від позивача купівельну суму у повному обсязі, втім, через
неотримання нею своєчасно дозволу УКБ ОМР на відчуження квартири нею було
порушено зобов'язання щодо нотаріального посвідчення.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову при
проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК
України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому
ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення
про задоволення позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі
пояснень сторін, представлених письмових доказів.

У судовому засіданні встановлено, що сторони 21 листопада
2006 року уклали угоду про намір укласти договір купівлі-продажу нерухомого
майна - квартири АДРЕСА_1 що складається з двох кімнат, житловою площею 26,4
кв.м., загальною площею 38,6 кв. м., а також коридору, кухні, туалету.

Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості
щодо усіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу
права власності на спірну квартиру є зазначена угода від 21 листопада 2006
року, укладена між сторонами без його наступного нотаріального посвідчення.

Після укладення зазначеного договору сторони частково
виконали його умови, відповідачу передано у повному обсязі купівельну суму.
Враховуючи, що цей факт визнано обома сторонами, суд на підставі ст. 61 ЦПК
України вважає його встановленим.

Сторони частково виконали умови досягнутої домовленості
про передачу позивачу від відповідача права власності на спірну квартиру, втім
не посвідчили її у нотаріальному порядку. Підтвердженням виконання сторонами
договору є передача ними судові єдиного, наявного у сторін, екземпляру договору
купівлі-продажу від 28 вересня 2002 року, який є правовстановлюючим документом
на спірну квартиру.

До
укладання зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна це житло
належало на праві власності відповідачці, тому згідно ст. 658 ЦК України
відповідачка вправі була здійснювати її відчуження.

2

В сьогоднішній момент нотаріально
посвідчити зазначений договір, укладений між сторонами є неможливим через те,
що відповідачка частково не виконала умови досягнутої домовленості щодо
отримання дозволу на відчуження спірної квартири, що кваліфікується судом як
те, що вона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України,
якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати
такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору
не вимагається. Таким чином, суд має визнати зазначений договір дійсним.

У питанні наявності заборони відчуження спірної квартири, вжитої
Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради, суд виходить з
такого. Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1
листопада 1996 року № 9 „Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя" якщо при розгляді справи буде встановлено, що
нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи
суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці
правовідносини. За ст. 41 Конституції України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. За ч. 1, 2
ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд;
власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать
закону. Таким чином обмеження власника у реалізації його повноважень, зокрема,
щодо користування та розпорядження своїм майном можуть бути встановлені лише
законом. З огляду на таке цей суд повинен не застосувати рішення виконкому
Одеської міської ради № 629 від 25.12.1996 року „Про порядок видачі дозволів на
відчуження, обмін квартир в будинках, що підлягають знесенню, ветхих", а також не
вбачає перешкод у задоволенні позову та визнання за позивачем право власності
на спірну квартиру в судовому порядку. Визнання відповідачем пред'явленого
позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Визнаючи угоду дійсною, суд вважає за необхідне в силу ст. ст. 16, 392 ЦК України визнати
за позивачем право власності на спірну квартиру.

Суд роз'ясняє, що задовольняючи позов про визнання угоди дійсною, судом
вилучається для зберігання в матеріалах цивільної справи оригінал договору від 28
вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3., номер в реєстрі
6967, оскільки рішення суду при набранні ним законної сили буде для позивача
правовстановлюючим документом, що підтверджує його право власності на спірну
квартиру.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 220, 334,
392, 640, 658 ЦК України,
ст. ст. 11, 15,61, 130, 174,212-215 ЦПК України, СУД -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на
квартиру - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_1, з
однієї сторони, та ОСОБА_2, з
іншої, -дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартири АДРЕСА_1 що складається з
двох кімнат, житловою площею 26,4 кв.м., загальною площею 38,6 кв. м., а також
коридору, кухні, туалету.

Рішення
може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції
заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення
та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження, або шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення у порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.