У Х В А Л А

Іменем  України

27 вересня 2007 року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного
Суду України в складі:

суддів:
Григор'євої Л.І.,

Барсукової В.М.,      Балюка
М.І.,-

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1до Організації орендарів
„Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7” про зобов'язання
визначити величину грошової виплати відповідно до частки в майні організації
орендарів, за касаційною скаргою представника позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2на рішення апеляційного
суду від 17 травня 2007 року,

встановила:

У травні 2006 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що він, як член організації
орендарів, має право на виділення його частки вкладу в майно організації
відповідно до Положення про організацію орендарів „Спеціалізоване
ремонтно-налагоджувальне управління №7”.

Вказував, що при звільненні ним було
подано заяву про вихід з організації та виплату належних йому коштів.
Відповідно до листа відповідача від 4 травня 2005 року, він був повідомлений
про те, що належні йому кошти будуть виплачені в червні 2005 році після
визначення коефіцієнту трудової участі, проте до теперішнього часу обіцяні
кошти не отримані, тому він  змушений
звернутись до суду з позовом.

Просив, постановити рішення, яким визнати за ним його право на вклад в
майно організації орендарів „Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління
№7”, встановити величину його вкладу в майно організації та стягнути на його
користь 100 000 грн. - його частку в майні підприємства.

В подальшому представник позивача
ОСОБА_2 подала заяву про зміну предмету позову, відповідно до якого просила
постановити рішення, яким зобов'язати
відповідача визначити величину грошової виплати відповідно до частки, яка
належить позивачу в майні організації орендарів в строк до двох місяців, з дня
набрання рішенням суду законної сили. Попередні позовні вимоги просила залишити
без розгляду.

Рішенням  Святошинського районного
суду м. Києва від 22 березня 2007 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2007 року рішення  Святошинського районного суду м. Києва від 22
березня 2007 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2просить скасувати
рішення апеляційного суду м. Києва від 17 травня          2007
року і залишити в силі рішення Святошинського районного суду            м. Києва від 22 березня 2007 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом
першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального
права і  не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З наявних матеріалів справи вбачається, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права
та передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для його обов'язкового скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст. 331, 332, 337 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2007 року   залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                 Л.І. Григор'єва

В.М. Барсукова

М.І. Балюк