АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 грудня 2007
року
місто Чернігів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду
Чернігівської області в складі:

головуючого -
судді Хромець Н.С.

суддів -  Євстафіїва О.К., Лакізи Г.П.,

Скрипки А.А., Шемець Н.В.

розглянувши у  судовому засіданні
цивільну справу за позовом  комунального
підприємства „Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління № 1 м.
Черкаси” до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті
за обслуговування житлового будинку та при будинкової території,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2006 р. КП „Виробниче
житлове ремонтно-експлуатаційне управління № 1 м. Черкаси” заявило позов про
стягнення з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по оплаті за послуги по
утриманню житлового будинку і прибудинкової території, посилаючись на виконання
позивачем обов'язку по наданню таких послуг і відмову відповідачів такі послуги
оплачувати, незважаючи на фактичне ними користування.

Рішенням
Придніпровського  районного суду м.
Черкаси  від 18 травня 2006 року в позові
відмовлено.

____________________________

Справа № 33ц-КС-938, № рядка статзвіту -12

Головуючий у першій інстанції- Бондаренко С.І.

Доповідач  в апеляційній інстанції -
Трюхан Г.М.

Доповідач Хромець Н.С.

Ухвалою апеляційного суду
Черкаської області від 14 липня 2006 р. апеляційна скарга позивача відхилена, а
рішення місцевого суду від 18 травня 2006 р. залишене без змін.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати ухвалені по справі судові рішення та ухвалити нове рішення. Касатор
вважає, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 травня
2006 р. та ухвала апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2006 р.
постановлені з порушеннями норм матеріального і процесуального права, зокрема,
норм Житлового кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України „Про
приватизацію державного житлового фонду” та Правил користування приміщеннями житлових
будинків і при будинкових територій.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а  судові рішення
у справі скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції послався на норми ч.2 ст. 509 та п.1 ч.2 ст. 11 ЦК
України та вказав, що обов'язковою умовою для стягнення заборгованості за
надані послуги є наявність договору між надавачем послуг та їх користувачем.
При цьому суд не звернув уваги на норми ч.1 ст. 11 ЦК України, де визначено, що
цивільні права та обов'язки виникають не тільки із договорів та інших
правочинів, а також і із дій осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Актами цивільного
законодавства, які регулюють правовідносини між житлово-експлуатаційними
підприємствами і власниками приватизованих квартир є  Цивільний кодекс України, Закон України „ Про
приватизацію державного житлового фонду” , а також нормативні акти Кабінету
Міністрів України та органів місцевого самоврядування.

Закон, зокрема ч.4 ст.
10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду”,
зобов'язує  комунальні підприємства по
обслуговуванню та ремонту житла обслуговувати і надавати мешканцям
приватизованих квартир комунальні та інші послуги, а ч. 2 цієї ж норми
Закону  зобов'язує власника (власників)
приватизованої квартири брати участь у загальних витратах на утримання і ремонт
будинку.

Помилковим є посилання
суду першої інстанції на п. 5 Правил користування приміщеннями житлових
будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 08 жовтня 1992 р. № 572. Даний пункт Правил регулював
відносини між власниками    житлових    будинків,
в   тому   числі
і     багатоквартирних, та
державними комунальними, приватними, колективними, сімейними підприємствами або
окремими особами, які безпосередньо виконують роботи

по утриманню житлових будинків і територій. Співвласники багатоквартирного
будинку, де не створене товариство (об'єднання) власників квартир, відповідно
до п. 13 названих вище Правил зобов'язані укладати договір на участь у витратах
на утримання будинку і прибудинкової території, і відповідно до вимог п.17 цих
же Правил,  вносити на відповідний
рахунок власника будинку плату за обслуговування будинку за затвердженими в
установленому порядку тарифами (п.14 Правил). Крім того, на час розгляду справи
постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. № 45 була
затверджена нова редакція Правил користування приміщеннями житлових будинків,
п. 7 яких зобов'язує власника квартири укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг та оплачувати такі послуги. Відповідно до п.12
Правил (нова редакція) ненадання або надання не в повному обсязі послуг, що
призвело до збитків майну та/або приміщенню власника, балансоутримувач будинку
несе відповідальність шляхом відшкодування збитків, а за зниження якісних
показників послуг балансоутримувач будинку відповідає шляхом зменшення розміру
плати та виплати споживачеві компенсації у розмірі, встановленому
законодавством.

Таким чином, висновок
суду про обов'язкову наявність договору для стягнення заборгованості за надані
послуги і про можливість звільнення споживача послуг, які надаються
житлово-експлуатаційною організацією, від сплати за них не відповідає наведеним
вище нормативним актам, а тому рішення суду не можна визнати законним.

Висновок суду про
недоведеність ціни позову є необґрунтованим. Позивач на підтвердження  розміру заборгованості послався у позовній
заяві на відповідне рішення виконкому Черкаської міської ради та  надав під час судового розгляду розрахунок
(а.с. 33, 34). Проте, судом першої інстанції рішення виконкому, на яке
посилався позивач, не досліджувалось взагалі, а наданому позивачем розрахунку
не дано ніякої оцінки.

Апеляційний суд
допущених судом першої інстанції недоліків не усунув і залишив необґрунтоване
та незаконне рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвали нове рішення, як
того вимагає касатор, неможливо, оскільки судами першої та апеляційної
інстанції не досліджені  надані сторонами
докази і їм не дана правова оцінка.

Керуючись Законом України від
22 лютого 2007 року № 697-V "Про внесення змін до Закону
України "Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ", підпунктом 2 пункту 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону
України "Про судоустрій

України", ст.ст. 323, 332, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
апеляційного суду Чернігівської області,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу комунального
підприємства „Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління № 1 м.
Черкаси” задовільнити.

Рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 18 травня 2006 року і ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 14 липня 2006 року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси в іншому його
складі.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

Хромець Н.С.

Судді:

Євстафіїв О.К.

Лакіза Г.П.

Скрипка А.А.

Шемець
Н.В.