Справа №22-ц-155/2007р.                                       Головуючий
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

21 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеля­ційного суду Автономної
Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді: Берзіньш B.C. Суддів: Дралло
І.Г.

М»ясоєдової Т.М., при секретарі Гребенніковій Н.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в М.Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про розірвання договору найму (оренди) житла, стягнення
орендної плати і виселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про
відмову в розірванні договору найму (оренди) і визнання переважного права
укласти договір купівлі-продажу орендованої квартири за апеляційною скаргою
ОСОБА_1на рішення Залізничного районного суду М.Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 28 серпня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2про розірвання договору найму (оренди) житла і
виселення відповідачки з АДРЕСА_1. Вимоги про дострокове розірвання, укладеного
між ними 20 жовтня 2003 року договору оренди цього житлового приміщення і
виселення з нього ОСОБА_2, мотивовані збігом важких сімейних обставин і
необхідністю використовування квартири для проживання її сім'ї. Вважає, що
договір оренди не відповідає вимогам закону, оскільки не зареєстрований в
податковій адміністрації, в договорі не вказана плата за користування майном і
відповідачка не проводить оплату за користування цим майном, частину якого з
вини останньої було пошкоджено.

В ході розгляду справи позивачка доповнила вимоги
необхідністю стягнення з відповідачки на її користь заборгованості по орендній
платі в сумі 6500грн. від якої та ухиляється, і просила стягнути з відповідачки
судові витрати. Також, вона заявила, що відповідачка, порушуючи умови договору,
не проводить оплату за електроенергію, використовує квартиру як складське
приміщення, не впускає її в квартиру за речами, що належать їй. Необхідність
проживання в квартирі обґрунтувала збігом важких сімейних обставин. Позивачка
пояснила, що квартиру передала в оренду, оскільки вимушена була переселитися з
чоловіком і неповнолітнім сином в квартиру до своєї свекрухи, яка перенесла
інсульт і потребувала стороннього догляду. У пошуках роботи вона виїжджала до
Ізраїлю і по поверненню звідти, в березні 2004
року попередила ОСОБА_2, щоб та звільнила квартиру, повторно з цією вимогою
зверталася до відповідачки в лютому 2005
року та в квітні 2005
року. Відповідачка обіцяла виселитися протягом одного місяця, але цього не
зробила і до теперішнього часу продовжує проживати в її квартирі. Подальше
проживання в квартирі свекрухи

2

ускладнилося обмеженими умовами мешкання,
конфліктною ситуацією, яка виникла між її неповнолітнім сином і підлітками, які
живуть в одному дворі, які його побили, а також віддаленістю школи де
навчається син.

ОСОБА_2і її представник в суді позов не визнали з тих підстав, що умови
договору оренди житлового приміщення вона не порушувала, при вселенні в
квартиру за її рахунок був проведений ремонт, орендну плату передавали
щомісячно чоловіку позивачки, регулярно оплачували послуги за користування
електроенергією та постачання води. При цьому ОСОБА_2 пред'явила ОСОБА_1
зустрічний позов про залишення в силі договору оренди житлового приміщення,
який укладено 20.10.2003
року між нею і ОСОБА_1 та просила визнати за нею переважне право на
укладання з ОСОБА_1 договору купівлі-продажу спірної квартири, що орендується.

Рішенням Залізничного районного суду М.Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 28 серпня 2006 року позов ОСОБА_1до ОСОБА_2про розірвання договору
найму (оренди) житла, стягнення орендної плати та виселення задоволено
частково. Договір найму (оренди) АДРЕСА_1, який укладено 20 жовтня 2003 року між
ОСОБА_1і ОСОБА_2, розірвано. Виселено ОСОБА_2з АДРЕСА_1без надання іншого
житла. У решті частини позову і в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2до
ОСОБА_1про відмову в розірванні договору найму (оренди) АДРЕСА_1 і визнання
переважного права укласти договір купівлі-продажу орендованої квартири -
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови в позові, ОСОБА_1подала
апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду у частині
відмови їй у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на її користь
заборгованості по орендній платні в сумі 6500грн. та ухвалення в цій частині
нового рішення, яким її позовні вимоги у цій частині задовольнити, посилаючись
на те, що рішення незаконне, ухвалено з порушенням норм матеріального права.
Вказує, що ОСОБА_2 у суді не заперечувала факт домовленості про розмір орендної
плати у сумі 250грн., і що у виконання цього договору сплачувала орендну плату,
а з травня 2005 року
припинила оплату.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1
Підтримала доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 та її представник проти
доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на їх необгрунтованність.

Обговоривши наведені у скарзі доводи та перевіривши
матеріали справи, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1підлягає
задоволенню частково, а рішення суду в частині відмови у стягненні орендної
платні -скасуванню
з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.303,309 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованність
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції; підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог про
стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 6500грн., суд виходив із
недоведеності вимог в цій частині, оскільки при укладенні договору оренди
житла, порушуючи вимоги ч. 1
ст. 820 ЦК України,
розмір платні за користування житлом встановлений не був.

3

Такі висновки суду не в повній мірі узгоджуються з матеріалами справи,
діючим законодавством.

Відповідно до положень ст.ст.10ч.1,3;11;60ч.1 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає
цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у
справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Частиною 3 ст.60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1
ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають доказуванню.

Із матеріалів справи слідує, що між сторонами по справі 20.10.2003р. було
укладено договір найму(оренди) АДРЕСА_1(а.с.13), із якого слідує, що позивачка ОСОБА_1 здала в оренду
зазначену квартиру, а орендатор ОСОБА_2 щомісячно не пізніше 1-го числа повинна
була вносити орендну плату за наступний місяць. Із позовної заяви(а.с.126)
слідує, що позивачка просить стягнути орендну плату за період з квітня 2004
року по травень 2006 року у сумі 6500грн., зазначивши її щомісячний розмір у
сумі, еквівалентній 50 доларів США. У судових засіданнях 03.02.2006р. та
17.04.2006р. ОСОБА_2 визнала факт домовленості між сторонами про орендну плату та,
як вбачається з протоколів судового засідання (а.с.78,109-110), ОСОБА_2
сплачувала орендну плату щомісяця у сумі 275грн. до травня 2005 року, пізніше
орендну плату припинила сплачувати. Зазначені обставини підтверджуються також
показаннями свідка ОСОБА_3(а.с.131). Зауважень на протоколи судових засідань в
частині пояснень відносно оплати за квартиру особами, які брали участь у
справі, не подавалась.

Виходячи з наведеного, доводи ОСОБА_2 про те, що сплачувані нею суми не
були орендною платою, а платою в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу
спірної квартири, неспроможні. Доказів наявності такого договору відповідачкою
не надано.

Таким чином, матеріалами справи стверджується, що сторони
по справі визнали щомісячний розмір орендної плати, відповідачка також визнала
факт несплати орендної плати з червня 2005
року і ці обставини не підлягали доказуванню.

Враховуючи наведене, межі заявлених вимог, те, що сторони
по справі визнали несплату орендної плати за період з червня 2005 року, позивачка
заявила вимоги про стягнення плати до травня 2006р., з відповідачки на користь
позивачки підлягає стягненню 2
750грн.- плата за період з 01.06.2005р. по 01.05.2006р.(250грн.х 11 місяців = 2750грн.).

В іншій частині рішення суду не оскаржене і, відповідно
до ч.1ст.303 ЦПК України, його законність та обгрунтованність в неоскарженій
частині не перевірялась.

З урахуванням
наведеного, керуючись ст.ст.303, 309
Цивільного процесуального кодексу України, колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 28
серпня 2006 року в
частині відмови ОСОБА_1 в позові про стягнення заборгованості по орендній
платні у сумі 6500 грн. - скасувати.

4

Позов
ОСОБА_1про стягнення 6 500грн.
задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1заборгованість по
орендній платні у сумі 2 750грн.(дві тисячі сімсот п»ятдесят грн.), в решті
позову про стягнення орендної плати відмовити.

В іншій частині це ж рішення Залізничного районного суду
М.Сімферополя Автономної Республіки Крим від 28 серпня 2006
року - залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено
в касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі двох

місяців.