Справа
№22ц-221/07                                                          Суддя першої інстанції Старжинська О.Є.
Категорія 40                                                 Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

08 лютого 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого                                                                    Козаченка
В.І.,

суддів:                                                              Довжук
Т.С., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі
судового засідання Цвєтковій Ю.В.,

за участю:
позивачки ОСОБА_1., її представника ОСОБА_2. та представників відповідача - Федоренка М.А.
та Бубряк A.M.,

розглянувши в відкритому
судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської області від 30 лис­топада 2006 р. за позовом ОСОБА_1
до закритого акціонерного това­риства "Вознесенське взуттєве
підприємство" (далі -
ЗАТ "Вознесенське взуттєве під­приємство")
про поновленні на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного про­гулу
та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

19 жовтня 2006 р. ОСОБА_1.
звернулась до суду з позовом до ЗАТ "Вознесенсь­ке взуттєве
підприємство" про поновленні на роботі, стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позивачка
зазначила, що вона працювала у відповідача завідуючою складом по ма­теріалам з 07 лютого по 20 вересня 2006 p., коли
була звільнена з роботи з підстав, перед­бачених п. 7 ст. 40 КЗпП України, за
перебування на роботі в нетверезому стані.

Вважаючи своє
звільнення незаконними, вона просила суд поновити її на роботі, стягнути з
відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу та 5000 грн. моральної
шкоди.

Рішенням
Вознесенського міськрайонного суду від 30
листопада 2006 р. в задово­ленні
позовних вимог ОСОБА_1. відмовлено. По справі судом також постановлена окрема
ухвала на адресу міського голови м. Вознесенська стосовно порушення комуналь­ним
підприємством "Медичний витверезник" порядку видачі довідок.

В апеляційній
скарзі позивачка, посилаючись на неповне з'ясування судом та недо­веденість
відповідачем обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати
і ухвалити нове про повне задоволення її вимог.

Вислухавши суддю
- доповідача,
пояснення сторін та дослідивши надані сторонами докази, перевіривши законність і обгрунтованість рішення місцевого суду
в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених
позивачкою в суді першої інстанції, ко­легія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи
оскаржене рішення, суд першої інстанції правильно визначив, що тру­довий
договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або
уповноваженим ним органом з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, в
разі появи працівника на роботі в нетверезому стані.

Керуючись, роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними в ч. 2 п. 25 По­станови Пленуму від 06 листопада 1992 р., про те, що
нетверезий стан працівника може бути підтверджений як медичним висновком, так й
іншими видами доказів, передбаче­ними ст. 57 ЦПК України, місцевий суд, дослідивши надані відповідачем
докази, вірно встановив, що 16 вересня 2006 р. в кінці робочого дня позивачка перебувала на робочому місці
в нетверезому стані. В зв'язку з чим, адміністрація ЗАТ "Вознесенське
взуттєве під­приємство" мала підстави для
застосування до неї одного із заходів дисциплінарного впливу,
передбачених ст. 147 КЗпП
України.

Разом з тим, в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 1992 р. "Про практику розгляду судами трудових
спорів" роз'яснено, що в справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, з
підстав, пе­редбачених пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 КЗпП України, судам необхідно з'ясовувати в чому конкретно проявилось
порушення, що стало приводом для звільнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Однак, при ухваленні вказаного рішення районний суд не звернув належної
уваги на такі роз'яснення, а також на те, що
відповідач звільнив з роботи позивачку за перше по­рушення трудової дисципліни, не врахувавши її добросовісного виконання
своїх обов'яз­ків, знаходження на її утриманні малолітньої дитини, а також
того, що вчинений нею про­ступок шкоди підприємству не спричинив.

В зв'язку з чим, оскаржене рішення суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про поновлення
ОСОБА_1. на роботі з виплатою їй заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Крім того, судова колегія, застосовуючи норми Конвенції про захист прав
людини та основних свобод, а також рішення
Європейського суду з прав людини у справах "ОСОБА_3 проти Франції (2000)", "ОСОБА_4
проти Польщі (2000)", "Тома проти Люксембургу (2001)", які більш змістовно розкривають поняття справедливої
сатисфакції, прийшла до висновку, що сам факт визнання
порушених прав позивачки та поновлення її на роботі з виплатою втраченого заробітку, є достатнім засобом для згладжування її
душевних пере­живань. Тому її позов про
відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313,
314, 316 ЦПК України року, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково. Рішення Вознесенського міськрайонного суду від 30 листопада 2006 р. скасувати та
ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Поновити її на роботі завідуючою складом по матеріалам ЗАТ
"Вознесенське взуттє­ве підприємство", визнавши
наказ від 20 вересня 2006 р. про її звільнення незаконним.

Стягнути з ЗАТ "Вознесенське взуттєве підприємство" на користь
ОСОБА_1 3960
грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шко­ди
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох мі­сяців.