Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12
грудня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України
в                 м. Добропіллі про
відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в                                  м. Добропіллі
на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 1 грудня
2006 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 1 березня 2007
року,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2006 року ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Добропіллі про
відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок нещасного
випадку при виконанні трудових обов'язків на шахті “Добропільська” ДП
“Добропілллявугілля” 6 грудня 2005 року під час розвантаження металевих пластин
він упав з вагону і отримав травму правої ноги у вигляді відкритих переломів
лодижки, малої і великої берцевої кістки зі зміщенням, вивиха стопи, внаслідок
чого позивачу заподіяно моральну шкоду, яку просив стягнути з відповідача в
розмірі 40 000 гривень.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 1 грудня 2006 року позов
задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача моральну шкоду
в розмірі 12 000 гривень.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 1 березня 2007 року
зазначене рішення залишено без змін.

В касаційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Добропіллі просить скасувати рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові,
посилаючись на їх необґрунтованість та порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд серед
іншого вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, як суд першої інстанції,
так і апеляційний суд виходили з того, що в результаті професійного
захворювання позивачу завдано моральних страждань, які на підставі ст.ст. 21 та
28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” повинен відшкодувати відповідач.

Однак, погодитися з таким висновком не можна.

Відповідно до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності” в разі стійкої втрати професійної
працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і
виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому                МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності.

Судом встановлено, що позивачу стійку втрату професійної працездатності
вперше встановлено висновком МСЕК від 8 серпня 2006 року.

На підставі п. 27 ст. 77 Закону України “Про Державний бюджет України на
2006 рік” зупинено на 2006 рік дію абзацу четвертого статті 1 Закону України
“Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей.

Суди на це уваги не звернули та не врахували, що зупинення Законом України
“Про Державний бюджет України на 2006 рік” норми закону, яка встановлює одним
із завдань страхування від нещасного випадку відшкодування моральної шкоди не
дає підстав для її застосування.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано
норми матеріального права, що відповідно до ст. 341 ЦПК України є підставою для
скасування судових рішень та ухвалення нового про відмову в позові.

Керуючись абз. 4 ст. 1 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності”, п. 5 ч. 1 ст. 336,                             ст. 341, ч. 2 ст.
344 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України,

в и р і ш и л а :

касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Добропіллі Донецької
області задовольнити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду від 1 грудня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 1 березня 2007 року скасувати й
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропіллі Донецької області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л.
Сенін