АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц -
787 / 2007                                   Головуючий
в 1 інстанції - Красвітна Т.П.
Категорія -19/23                                                   Доповідач   - Глущенко Н.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ         УКРАЇНИ

6 березня 2007
року              Колегія суддів судової
палати у цивільних справах Апеляційного

суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого    - Глущенко Н.Г.

суддів                -
Григорченка Е.І., Прозорової М.Л.

при
секретарі   - Шило С.Ю.

з участю
адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційними скаргами

ОСОБА_2
та

ОСОБА_3
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду    м. Дніпропетровська    від 13 листопада 2006 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної
шкоди , -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська
від 13.11.2006 року та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних
вимог в повному обсязі відносно відповідача ОСОБА_4

Як на підстави апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на
те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, у зв'язку з чим підлягає
скасуванню. Крім того, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Також позивач вважає, що висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи / а. с. 216-220 /.

Відповідач ОСОБА_3 теж звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 13.11.2006 року та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Як на підстави апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на
те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, оскільки ухвалене з
порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, відповідач
вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи / а. с.
224-226 /.

Зазначеним
рішенням суду від 13.11.2006 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково і
на його користь стягнено зі ОСОБА_3   23003,42
грн. у відшкодування матеріальної шкоди, а в іншій частині позовних вимог -
відмовлено /а. с. 199-202/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що
скаргу позивача необхідно задовольнити частково, а апеляційну скаргу
відповідача задовольнити, скасувавши рішення суду з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно п.4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України для скасування
рішення суду підлягає скасування з направленням справи на новий розгляд, якщо
суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що 23.09.2003 року біля 12 год.50 хв.
відповідач ОСОБА_3, здійснюючи
перевезення пасажирів по маршруту № 59 в м. Дніпропетровську на автомобілі
ГАЗ-332213, держномер НОМЕР_1, проїзжаючи по пр. Воронцова в м. Дніпропетровську з боку вул. Ростовської по
направленню вул. Каруни, в районі електроопори № 300, порушив Правила
дорожнього руху - виїхав на полосу зустрічного руху де і допутстив зіткнення з
автомобілем AUDI-80, держномер НОМЕР_2, яким керував власник цього
автомобіля ОСОБА_2 Винним в скоєнні ДТП визнано за постановою
Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 10.11.2003 року визнано
ОСОБА_3, який притягнутий до адміністративної відповідальності згідно зі ст.
124 КпАП України / а. с. 40 /.

ОСОБА_3 здійснював
перевезення пасажирів по маршруту № 59 управляючи автомобілем ГАЗ-332213,
держномер НОМЕР_1, по дорученню виданому власником автомобіля - відповідачем
ОСОБА_4 / а. с. 39 /.

Перевезенням пасажирів по маршруту № 59, як пояснили суду
сторони, а також свідок ОСОБА_5 / а. с. 184-185 /, - займалася приватний
підприємець ОСОБА_5, яка є дружиною відповідача ОСОБА_4, до того ж вона є і
співвласницею автомобілів, які використовувались на маршруті № 59 ( в тому
числі і автомобіля ГАЗ-332213 держномер НОМЕР_1), але оформлені на ім'я
ОСОБА_4, що підтвердив в суді апеляційної інстанції і відповідач ОСОБА_4.

Розглядаючи справу по суті та ухвалюючи рішення по справі суд не прийняв до
уваги вище зазначені обставини і в порушення вимог ст. 33 ЦПК України не
обговорив питання щодо залучення до участі у справі співвідповідачем по справі
ОСОБА_5, яка, як приватний підприємець, здійснювала перевезення пасажирів на
маршруті № 59 з використанням автомобілів, що є спільною власністю подружжя
Черненків, тобто ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Стягнувши зі ОСОБА_3на
користь ОСОБА_2  23003,42 грн. у
відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої позивачу в результаті ДТП, суд не прийняв до
уваги вище зазначені обставини і те, що ОСОБА_3 не є приватним підприємцем і
здійснював перевезення пасажирів по маршруту № 59, перевізником на якому була
приватний підприємець ОСОБА_5

Фактично суд так
і не встановив хто є належним відповідачем по справі.

Вирішуючи питання хто є належним відповідачем по справі,
суд не прийняв до уваги і не дав належної правової оцінки поясненням
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, який підтвердив суду, щоОСОБА_3 здійснював
перевезення пасажирів на маршруті № 59 за усною домовленістю замість сина
ОСОБА_4( з яким укладено 06.04.2001 року трудову угоду - а. с. 120). В
обов'язки ОСОБА_3входило кожного дня виїжджати на маршрут та приносити виручку.
Під час перевезення пасажирівОСОБА_3 брав плату з пасажирів та кожного дня
передавав ОСОБА_4 гроші в сумі 50-150 грн. Також ОСОБА_6 пояснив суду, що мали
місце неофіційні трудові відносини зі ОСОБА_3 / а. с 131-132 /. Ці пояснення
були підтверджені в повному обсязі і самим ОСОБА_4 / а. с. 131/.

Крім того,
розглядаючи справу по суті суд першої інстанції не встановив на підставі яких
документів здійснювала перевезення пасажирів на маршруті № 59 приватний
підприємець ОСОБА_5, як і не встановив які обов'язки нею були покладені на
ОСОБА_4 щодо організації та перевезення пасажирів на зазначеному маршруті.

Ухвалюючи рішення по справі щодо стягнення з відповідача на користь
позивача матеріальної шкоди суд першої інстанції правильно керувався нормами ЦК України (1963
року), а посилання ж суду на ЦК
України (2003року) - при вирішенні питання про відшкодування моральної
шкоди є безпідставними, оскільки ДТП
сталася 23.09. 2003 року, тобто в той період коли діяв ЦК України (1963
року). Суд не прийняв до уваги, що питання щодо відшкодування шкоди повинні
вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення у
потерпілого права на відшкодування шкоди.

З мотивувальної частини рішення суду від 13.11.2006 року
вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове
задоволення позовних вимог по відшкодуванню моральної шкоди - в розмірі 700
грн. / а. с. 201 /, але не зважаючи на дані обставини рішення в частині
стягнення з відповідача на користь позивача 700грн. так і не постановив.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не може залишатись в силі,
як таке що не відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, і
підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до п.4 ч.1 ст. 311 ЦПК України. Колегія суддів приходить до
висновку, що при вище зазначених обставинах, апеляційна скарга позивача
підлягає частковому задоволенню, а відповідача - задоволенню.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 311 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13
листопада 2006 року - скасувати, справу направити на новий розгляд до того ж
суду в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з цього часу.