Справа
№22ц-185/07                                                            Суддя першої інстанції Разумовська О.Г.
Категорія 44                                                       Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

01 лютого 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого                                                                        Паліюка В.П.,

суддів:                                                                      Довжук Т.С., Козаченка В.І.,

при секретарі судового засідання
Цвєтковій Ю.В.,

за участю представників відповідача Підгорного С.О. та
Чайкіна C.O.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

представника Акціонерного комерційного банку
"Національний кредит" (далі -

АКБ "Національний
кредит")

на рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 17
листопада 2006 р. по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1до АКБ "Національний кредит" про визнання
виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

05 червня 2006
р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до АКБ
"Національний кре­дит" про визнання таким, що не підлягає
виконанню, виконавчого напису, вчиненого 6
бе­резня 2006 р. за
реєстраційним №784 приватним
нотаріусом Київського міського нотаріа­льного округу ОСОБА_2

Вказаним написом
стягнення звернуте на майно позивача, яке за договором від 30 грудня 2006 р. реєстраційний №9594, було передано відповідачу у заставу на виконання зо­бов'язань
по кредитному договору №
43/02/2003 від 30
грудня 2003 p., укладеному між
ба­нком та ТОВ "Меридіан".

Позивач посилався на те, що зазначений виконавчий напис не відповідає
вимогам що­до змісту виконавчих документів, а зазначена в ньому сума
- фактичному
розміру боргу.

Рішенням
Заводського районного суду від 17
листопада 2006 р. позов
задоволено. Вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню в
повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник АКБ "Національний кредит"
просив рішення скасу­вати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні
позову, посилаючись на невірне застосування місцевим судом норм матеріального
права.

Вислухавши суддю - доповідача та дослідивши надані
сторонами докази, колегія суд­дів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржене рішення, районний суд виходив з того, що оспорюваний
вико­навчий напис не відповідає вимогам ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 р. (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон), зокрема: не за­значена дата
набуття рішенням законної сили, строк пред'явлення виконавчого документу до
виконання, дата народження та місце роботи боржника.

Крім того, суд
вважав, що розмір боргу, зазначений у виконавчому напису, а саме 3725796 грн. боргу та 268453 грн. за
відсотками, не відповідає заставній вартості предмета застави, яка складає 244685 грн.

Між тим, з такими висновками місцевого суду погодитися не можна, оскільки
він, всу­переч вимогам ст. 212
ЦПК України, дійшов до них без належної оцінки наявних у справі доказів, що
мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини, що відповідно до пунктів 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Так, статтею 19 вказаного Закону встановлені
загальні вимоги до виконавчих докуме­нтів, яким є і виконавчий напис нотаріуса.
Водночас, в статті 89 Закону України "Про нота­ріат"
від 02
вересня 1993 р. (з наступними змінами та
доповненнями, далі - Закон "Про но­таріат") та
п. 287
Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 р. (далі - Інструк­ція) зазначена та інформація, яку
має містити саме виконавчий напис.

Дійсно, оспорюваний виконавчий напис не містить дати набрання чинності
рішенням та строку пред'явлення виконавчого
документу до виконання, що передбачено пунктами 5,6 ст. 19 вказаного Закону, а також місяця
народження та роботи боржника, що зазначено в ч. 4 ст. 89
Закону "Про нотаріат" та ч. 4
п. 287 Інструкції.

Проте, відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі
виконавчих документів, затвердженого по­становою KM України від 29 червня 1999 р. (далі - Перелік), підставою вчинення виконав­чого напису в даному
випадку є не рішення суду, а цивільно-правова угода. В зв'язку з чим, вимога п.
5 ст. 19 названого Закону на виконавчі написи
нотаріусів не розповсюджується.

Не може вважатися обов'язковою для виконавчих написів і зазначення строку
пред'яв­лення виконавчого документу до
виконання, оскільки такий строк передбачено ст. 91 За­кону "Про нотаріат", а
пункт 287 вказаної Інструкції такі відомості,
як необхідні, не перед­бачає.

Відсутність у виконавчому написі місця народження та роботи боржника
пов'язана з тим, що такі відомості не вказані в документах, на підставі яких
було вчинено виконавчий напис. До того ж, п. 1 зазначеного Переліку надання нотаріусу такі додаткові
данні для одержання виконавчого напису не передбачає як
обов'язкові.

Таким чином, судова колегія вважає, що перелічені недоліки оскарженого
виконавчо­го напису мають формальний характер, не перешкоджають ідентифікації
стягувача та про­веденню виконавчих дій, а тому не можуть бути підставою для
визнання цього напису та­ким, що не підлягає виконанню.

Посилання ОСОБА_1 на невірне визначення у виконавчому написі обсягу йо­го відповідальності перед АКБ "Національний кредит" теж безпідставні, оскільки, згідно ст. 19 Закону України "Про
заставу" від 02 жовтня 1992 року (з наступними змінами та до­повненнями, далі - Закон "Про заставу"), виконавчий напис
передбачає лише звернення стягнення на заставлене майно, за
рахунок якого заставодержатель має право задовольнити свої вимоги.

Крім того, обсяг відповідальності заставодавця визначається Законом
"Про заставу" та п. 3.2 договору застави від 30 грудня 2006 p., а суперечки між сторонами щодо
змісту до­говору та обсягу відповідальності
заставодавця виходять за межі предмету позову.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для
задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника АКБ "Національний кредит" задовольнити
част­ково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2006 р. скасу­вати та
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1до АКБ "Національний кредит" про визнання
виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.