УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
березня 2007 року                                                                                           м.Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого:            Меленко О.Є.

суддів:                        Бойчука І.В.,
Матківського Р.Й.

з участю:        секретаря                    Юрків Ш.

сторін:                        позивача ОСОБА_1.,
відповідача - ОСОБА_2.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про
захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення
суб"єктивного права за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Івано-Франківського міського суду від 28 грудня 2006 року, -

встановила:

ОСОБА_1оскаржує рішення Івано-Франківського міського суду від 28 грудня
2006 року, яким йому відмовлено в позові до ОСОБА_2про захист честі та
гідності, відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення суб"єктивного
права.

В апеляційній скарзі на зазначене судове рішення ОСОБА_1ставить питання про
його скасування, ухвалення нового рішення про задоволення його вимог в повному
обсязі. Апелянт вказує на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин,
що мають істотне значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним
обставинам та порушення норм матеріального і процесуального права.

Так, на думку апелянта, суд першої інстанції недоречно
застосував тлумачення Конституційним Судом України змісту ст. 7 ЦК України ( в
редакції 1963 року) щодо звернення громадян до правоохоронних органів. Крім
цього, суд не вважав за необхідне з"ясувати чи є поширені щодо нього
відомості завідомо неправдивими, адже звернення ОСОБА_2. та матеріали роботи
тимчасової контрольної комісії Богородчанської районної ради перевірялися
прокуратурою і в порушенні кримінальної справи відмовлено. Постанова від
26.10.2005 року є чинною. Однак обставин встановлених під час перевірки ( і
викладених у постанові ст. помічника прокурора) суд до уваги не взяв, як і не
навів у своєму рішенні мотивів цього, чим проявив свою упередженість. Крім
того, судом допитано чотирьох свідків, які проживають за межами територіальної
підсудності Івано-Франківського міського суду, чим порушено вимоги ст. 132 ЦПК
України і в той же час не дано правової оцінки поясненням інших працівників ДПІ
у Богородчанському районі, які були надані в процесі прокурорської перевірки.
Поза увагою суду залишилися і його заява про те, що з ОСОБА_2. перебувають у
неприязних відносинах, а заява до тимчасової контрольної комісії є помстою
йому, як безпосередньому керівнику.

Справа
№22-ц-258/2007 р.                                 Головуючий
у 1 інстанції Перегінець Л.В.

Категорія 27                                                          Доповідач
Меленко О.Є.

2

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1вимоги підтримав з тих же мотивів, що
викладені в апеляційній скарзі, просить про задоволення апеляційної скарги.

Відповідач проти доводів апелянта заперечила. Рішення
суду вважає таким, що ухвалено з дотримання вимог матеріального та
процесуального закону, просить залишити його без змін.

Відмовляючи в позовних вимогах ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач, звертаючись до комісії по розслідуванню фальсифікації
виборів при Богородчанській районній раді не мала на меті принижувати честь,
гідність та ділову репутацію позивача з точки зору додержання загально
визначених правил співжиття, а лише повідомляла про факти порушень виборчого
законодавства , що мали місце на її думку з боку ОСОБА_1., як посадової
особи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не
підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що у січні 2005 року ОСОБА_2. звернулася до тимчасової
контрольної комісії Богородчанської районної ради для з'ясування обставин щодо
фальсифікації результатів волевиявлення та адміністративного тиску на виборців
району на виборах Президента України з заявою, в якій вказувала на неправомірні,
на її як виборця думку, дії зі сторони заступника начальника ДПІ в
Богородчанському районі ОСОБА_1, що полягали у спонуканні голосувати за одного
з кандидатів.

Вважаючи поширену ОСОБА_2. у такий спосіб інформацію недостовірною та
такою, що принижує його честь і гідність, ОСОБА_1вимагав , щоб відповідач
відкликала з Богородчанської районної ради свою заяву та публічно вибачилася
перед ним. При цьому вказував на те, що постановою старшого помічника прокурора
Богородчанського району від 26.10.2005 року в порушенні кримінальної справи
щодо нього відмовлено у зв'язку з відсутністю в діях складу злочину .

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 277 ЦК
України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право
на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація,
поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не
доведе протилежного і саме на зазначену норму, як на підставу своїх вимог
посилався ОСОБА_1.

Разом з тим, з тексту згаданої вище постанови вбачається,
що відмовляючи в порушенні кримінальної справи, орган досудового слідства
виходив з того, що прохання голосувати за того чи іншого кандидата чи бесіди
щодо виборчого процесу зі сторони згаданих в матеріалах комісії службових осіб
не можна розцінювати як адміністративний тиск оскільки службові особи вищого
районного рівня ( серед яких згадано і позивача) повинні володіти ситуацією в
районі, знати настрої населення перед виборами з метою запобігти, в разі
необхідності, виникненню конфліктних ситуацій. Таким чином, в процесі перевірки
дано правову оцінку діям ОСОБА_1, однак не спростовано фактів, на які власне
вказувала ОСОБА_2. у своєму зверненні до тимчасової контрольної комісії
Богородчанської районної ради для з'ясування обставин щодо фальсифікації
результатів волевиявлення та адміністративного тиску на виборців району на
виборах Президента України.

Як роз'яснив у п. 3 Рішення від
10.04.2003 року по справі № 1-9/2003 (справа про

поширення відомостей)
Конституційний Суд України, відповідно до Конституції України

усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові звернення або

особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого самоврядування

та посадових і службових осіб цих
органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати

обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. Питання практичної реалізації

громадянами цих прав регулюються,
зокрема, Законом України "Про звернення

громадян", який забезпечує їм
можливість брати участь в управлінні державними і

громадськими справами, впливати на
поліпшення роботи органів державної влади

і місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій незалежно від форм

власності, відстоювати свої права і законні
інтереси та

3

поновлювати їх у разі порушення шляхом викладення       в
письмовій                                                                                                                                     або

усній формі
пропозицій (зауважень), заяв (клопотань) і скарг. Звернення , що містять певні
відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами,
передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до
громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це
законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися
поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або
завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи. Зважаючи на проблеми,
пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження
поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб,
Конституційний Суд України підкреслив, що межі допустимої інформації щодо
посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж
інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють
без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку
суспільства, а підставою цивільно-правової відповідальності заявника, може бути
поширення недостовірної інформації стосовно особистого (сімейного) життя
посадової чи службової особи як людини і громадянина.

Доказів того, що метою звернення відповідача було
приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1., суду не надано.

Перевіривши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції з'ясував
правову природу спору, який виник між сторонами та дав правильну оцінку
фактичним обставинам справи.

Підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія
судців не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити, а рішення
Івано-Франківського міського суду від 28 грудня 2006 року в даній справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня її проголошення.

Головуюча:                                                                                                     О.Є.
Меленко

Судді:                                                                                                              І.В.
Бойчук

Р.Й. Матківський

Ч