Справа № 2-69/07 р
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

20
березня 2007р.                                   Коростенський
міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого - судді              Скобельського С.І.

при секретарі                          Мейнарович
Л.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті Коростені цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового
будинку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки в якому
зазначив,

що відповідачка
має на праві   власності
житловий    будинок НОМЕР_1

розташований по АДРЕСА_1 і
зареєстрований на ім'я ОСОБА_2.

В кінці 1973 на початку 1974
роках між ним,відповідачкою та його померлою дружиною
була домовленість про створення спільної сумісної власності у вигляді
будівництва житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1. Договір
був оформлений на ім'я дочки тому,що він і дружина переїхали в м. Коростень на
постійне місце проживання і не мали можливості оформити на себе договір та
отримати земельну ділянку для забудови, а тому цей договір був оформлений на ім'я
дочки. Він будував спірний будинок разом з дружиною та донькою,купляв та
надавав будівельні матеріали. Після того, як будинок побудували він з часу
закінчення будівництва і по теперешній час проживає в спірному будинку, але
донька вчиняє перешкоди у проживанні в цьому будинку тому просить суд
постановити рішення про визнання права власності за ним  1/2 частини спірного будинку
зареєстрованого на праві власності за ОСОБА_2 згідно договору   про надання
земельної ділянки під будівництво.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не
визнала і

будучи допитаною в судовому засіданні показала суду, що
дійсно

після закінчення учбового закладу вона була направлена на
роботу в м.

Коростень . Рішенням
виконкому. Коростенської міської ради від 16

травня 1972 року їй надано право на
індивідуальне будівництво

житлового будинку на земельній ділянці під АДРЕСА_1 і вона почала будувати цей будинок. Будувати

допомогали батьки,сусіди та інші родичі, в тому числі і
її майбутній

чоловік. Домовленості про   дольову участь   в
будівництві   між

нею і батьками не було, а тому вона заперечує у      виділенні   1/2 частини    будинку
позивачу.    Перешкод    в
проживанні в    спірному будинку
батьку не вчиняє.

Допитавши сторони свідків, надані суду докази судом встановлено, що
рішенням №282
виконкому Коростенської міської ради від 16 травня 1972
року ОСОБА_2 виділена земельна ділянка площею 600 кв. по АДРЕСА_1 для для індивідуального будівництва.

'         Відповідно до
довідки від 7.06:2006
року,яка видана Коростенським

міжміським бюро технічної
інвентарізацїї про те,що житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано на праві
індивідуальної власності за ОСОБА_2 -жилий будинок в цілому згідно договору про
надання в бестрокове користування земельної ділянки для побудови жилого будинку,
посвідченого Коростенською ДНК 8.01. 1974 року.

27 жовтня 1973
року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 І перейшла на
його прізвище.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України « Про власність» у власності громадян можуть знаходитись жилі будинки,збудовані
на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці, відповідно до вимог
ст.14 цього ж Закону громадяни України мають право на одержання у власність
земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку та
господарських будівель.

Згідно з
вимогами ст.ст. 16
і 17
Закону України « Про власність
право власності на будинок виникає і тоді, коли будівництво велось подружжям в
період шлюбу, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною частковою власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається
ступенем його трудової участі. Відповідно до постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами законодавства,що регулює право
власності громадян на жилий будинок» №7 від 4 жовтня 1992
року п.4 інші особи,які брали участь у будівництві жилого
будинку не на підставі угоди про створення спільної

власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права
власності    на будинок,    а
відшкодування       своїх    затрат на будівництво,якщо допомогу
забудовнику вони надавали    не
безоплатно.

Оскільки дані правовідносини виникли до введення в дію Цивільного кодексу в
редакції 2003
року ,який набрав чинності з 1 січня 2004
року і він застосовується до цивільних відносин,що
виникли після набрання ним чинності.

Таким чином,у даному випадку слід користуватися Цивільним кодексом України
в редакції 1963
року. тобто чинного на час виникнення правовідносин.

Відповідно до вимог ст.ст.112,115,116,118 Цивільного
кодексу України в редакції 1963 року майно може
належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється
спільна власність з визначенням
часток(часткова  власність) або  без
визначення  часток.

Кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу
своєї частки з спільного майна. Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто то
майно ділиться в натурі, а в противному разі, власник, що виділяється,одержує
грошову компенсацію.

Якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між
собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку
відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і
зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради то вона обов'язкова і для
особи,яка згодом придбаває частку в спільній власності на цей будинок.

Відповідно до вимог ст.ст. 153,154 Цивільного кодексу
України договір вважається укладеним, коли між сторонами у потрібній у належних
випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови
договору, які визнані таким за законом або необхідні для договорів даного виду,
а також всі ті умови,щодо яких за заявою однією із сторін повинно бути
досягнуто згоди.

Договір вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч
би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась.

Аналізуючи дані
норми права суд приходить до висновку,що позивачем не надано суду доказів у
тому,що між ним,його померлою дружиною та відповідачкою по справі була укладена
угода про створення спільної власності- будівництво спірного будинку. Надані
позивачем документи на придбання матеріалів суд не може визнати такими доказами
, які стверджували б про спільне будівництво будинку з метою створення
спільної власності за відсутністю угоди складеної в

будь -якій формі.

Суд прийшов
до    висновку,   що позивач        надавав відповідачці безоплатну
допомогу в будівництві   спірного
будинку.

Суд вважає,що позивач,якщо він брав участь у будівництві жилого будинку,
вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх
затрат на будівництво, якщо доведе, що допомагав   відповідачці в будівництві будинку не
безоплатно.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити за
безпідставністю його позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатив за інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи 7.5
грн, а відповідно до розмірів витрат з інформаційно-
технічного забезпечення розгляду цивільних справ затверджених постановою KM України від 21 грудня 2005
р №1258
за розгляд справи позовного провадження майнового
характеру необхідно стягнути 30 грн,тобто з відповідача
необхідно стягнути ще 22,5
грн.

Керуючись ст.ст.212,213,214,215Цивільно- процесуального кодексу

України,ст.13,14,16,17  Закону                     України           «          Про

власність»,ст. 112,115,116,118,153,154   Цивільного   кодексу
України     а редакції 1963 року суд,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог
відмовити за їх безпідставністю
його позовних вимог.

Стягнути          з     позивача 22,5   грн     за
інформаційно-технічне

забезпечення
розгляду   справи,звільнивши
його     та   відповідачку
від сплати державного мита,як потерпілих від аварії на ЧАЕС.

Заява про
апеляційне оскарження рішення може бути подана до Коростенського міськрайонного
суду протягом 10
днів з дня його оголошення , а апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду
Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд з одночасною подачею
скарги до апеляційного суду Житомирської області.