Справа № 22-473                                           Головуючий
Категорія №40                                               Доповідач-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

08 травня 2007 року                                                                        м.
Рівне

Колегія суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Рівненської

області у складі: головуючого  судді              ~                             Собіни І.М.

суддів                                          -
Ковалевича С.П., Шимківа С.С.

з участю секретаря судового засідання                 -                       Чалої
Н.О.,

розглянула у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за
апеляційною скаргою Рівненського обласного закритого акціонерного товариства по
туризму та екскурсіях "Рівнетурист" на рішення Рівненського міського
суду від 05 березня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Рівненського обласного закритого акціонерного товариства по
туризму та екскурсіях "Рівнетурист" про визнання недійсним рішення
загальних зборів Рівненського обласного закритого акціонерного товариства по
туризму та екскурсіях "Рівнетурист" від 23 травня 2006 року (протокол № 5/1), поновлення на
роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановила:

Рішенням Рівненського міського суду від 05 березня 2007
року задоволено позов ОСОБА_1 до Рівненського обласного закритого
акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Рівнетурист" про
визнання недійсним рішення загальних зборів Рівненського обласного закритого
акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Рівнетурист" від 23 травня 2006 року (протокол № 5/1), поновлення на
роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнано недійсним рішення загальних зборів Рівненського обласного закритого
акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Рівнетурист" від 23 травня 2006 року (протокол № 5/1).

Поновлено ОСОБА_1 на посаді голови правління Рівненського
обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях
"Рівнетурист" з 24
травня 2006 року та
стягнуто в його користь 10698
грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу.

У поданій апеляційній скарзі Рівненське обласне закрите акціонерне
товариство по туризму та екскурсіях "Рівнетурист" (далі ЗАТ
"Рівнетурист) вказує на те, що судом першої інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального та процесуального
права, зокрема ст.ст. 21,
36, 40 КЗпП України, ст.ст. 27, 193 ЦПК України.

Не погоджуються з висновком суду про те, що звільнення позивача проводилося
з ініціативи власника чи уповноваженого ним органу, а тому

2

необхідно
застосовувати правило про недопустимість звільнення працівника в період його
тимчасової непрацездатності.

Вважають, що ця заборона не поширюється на п. 8 ст. 36 КЗпП України,
оскільки ця підстава не є звільненням з ініціативи власника або уповноваженого
ним органу. Звільнення працівника відбулося з підстав, передбачених у
контракті, за поданням Ревізійної комісії товариства, що передбачено п. 6.9 Трудового
контракту від 29 грудня 2003 року.

Крім того, ОСОБА_1 до цього часу не надано листок непрацездатності і їм не
було відомо про його тимчасову непрацездатність.

Таким чином,
судом неправильно застосовано ч. 3 ст. 40
КЗпП України.

Звільнення позивача проведено відповідно до рішення загальних зборів ЗАТ
"Рівнетурист" від 23
травня 2006 року,
яке грунтувалося на підставі висновку Ревізійної комісії ЗАТ по результатах
перевірки фінансово-господарської діяльності товариства від 06 квітня 2006 року. На їхню думку,
суд дійшов помилкового висновку про визнання рішення зборів недійсним, оскільки
в період перебування позивача на посаді голови правління ЗАТ ним було допущено
грубі порушення чинного законодавства, Статуту товариства, п. 2.2. контракту, що
призвело до погіршення економічного становища товариства, зниження його
конкурентноздатності, порушення майнової цілісності та стало причиною
збитковості товариства.

Суд закінчив розгляд справи без участі їхнього представника, позбавивши їх
таким чином процесуального права надання додаткових доказів та виступу у
судових дебатах.

Просять скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про
відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги
пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 213 ЦПК
України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, суд першої інстанції вказаних вимог закону належним чином не
виконав.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що при звільненні позивача із займаної посади 24 травня 2006 року, наказ № 19-К,
відповідачем було допущено порушення ч. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки звільнення відбулося у період його
тимчасової непрацездатності, що підтверджується Листком непрацездатності № 822835, згідно якого

3

ОСОБА_1
перебував на лікуванні у денному стаціонарі РОКЛДЦ ім. В. Поліщука в м. Рівне з
22 травня 2006 року по 02 червня 2006 року (а.с. 14).

У своєму рішенні суд також зазначає, що відповідачем не оспорюється та
обставина, що звільнення позивача проводилося за ініціативою ЗАТ
"Рівнетурист".

На думку суду, звільнення ОСОБА_1 проводилося з ініціативи власника
уповноваженим ним органом, а тому в цьому випадку необхідно застосовувати
правило про недопустимість звільнення працівника в період його тимчасової
непрацездатності.

Крім того, суд вважає, що відповідач не мав права припиняти трудові
відносини з позивачем на підставі п. 6.3
контракту від 29 грудня 2003 року.
Відповідачем не надано доказів про застосування до позивача заходів
дисциплінарного стягнення за невиконання ним своїх обов"язків. Допущено
порушення ст.ст. 147-1,
148, 149 КЗпП України, щодо строків накладення дисциплінарного
стягнення.

Відповідачем не надано суду доказів, які підтверджували б перевищення
ОСОБА_1 своїх службових обов'язків при укладенні договорів купівлі-продажу та
оренди нерухомого майна товариства, а саме те, що він самочинно, на власний
розсуд з 26 вересня
по 26 грудня 2005 року здійснив
розпродаж та передав в оренду нерухоме майно, що належало товариству.

Не знайшли свого підтвердження і доводи відповідача про подання позивачем
голові спостережної Ради товариства недостовірної та неповної інформації
стосовно укладених товариством договорів купівлі-продажу та оренди нерухомого
майна товариства.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду
погодитися не може.

Відповідно до статті 21
Кодексу законів про працю України контракт є особливою формою трудового
договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у
тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці
працівника, умови розірвання договору можуть встановлюватись угодою сторін.

У контракті передбачаються підстави його розірвання, що закріплено п. 8 ст. 36 КЗпП України.

З матеріалів справи безспірно вбачається, що 29 грудня 2003
року між позивачем та відповідачем в особі голови Ради товариства Слободана П.М. був укладений
трудовий договір у формі контракту строком на 5 років -
по 29 грудня 2008 року (ах. 6-13).

За цим контрактом ОСОБА_1 був найнятий на посаду голови правління
Рівненського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та
екскурсіях "Рівнетурист".

Його обов'язки були чітко визначені п. 2.2. зазначеного
контракту. Серед них були і такі, як: виконувати рішення Вищого органу
товариства, Ради товариства; організовувати збереження та ефективне
використання майна товариства; забезпечувати прибуткову діяльність товариства;
подавати Вищому органу товариства інформацію про фінансово-господарську
діяльність товариства та інші.

Підстави розірвання контракту визначені у його шостому розділі. Зокрема,
пунктом 6.9 передбачено,
що звільнення керівника у випадках, передбачених цим контрактом, може
здійснюватися також на підставі обгрунтованого подання

4

Ревізійної комісії товариства по результатах проведення
фінансово-економічного аналізу діяльності товариства.

Рішенням загальних зборів Рівненського обласного
закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях
"Рівнетурист" від 23
травня 2006 року
ОСОБА_1 було відкликано з посади голови правління ЗАТ "Рівнетурист"
достроково з 24 травня 2006 року, припинивши
дію трудового договору шляхом розірвання з ним зазначеного вище контракту від 29 грудня 2003 року з підстав,
передбачених цим контрактом (п. 8
ст. 36 КЗпП
України).

Визначено
процедуру проведення даного звільнення.

Підставою такого рішення послужили подання Спостережної Ради ЗАТ
"Рівнетурист", результати та висновки аудиторської перевірки окремих
напрямків діяльності товариства фірмою "Нива-Аудит" від 07.03.2006
року, 23.03.2006 року, 15.05.2006 року, рішення загальних зборів від 22.02.2006
року, протокол № 4/2, акт ревізії та висновок Ревізійної комісії товариства від
06 квітня 2006 року фінансово-господарської діяльності ЗАТ
"Рівнетурист" за 2005 рік.

Висновком ревізійної комісії встановлено, що голова правління ЗАТ
"Рівнетурист" ОСОБА_1, виконуючи свої посадові обов"язки
допустив грубі порушення Статуту товариства (ст. 9, 38) п.п. 2.2.2,
2.2.3 контракту, не забезпечував збереження та ефективне використання майна
товариства. При складанні фінансової звітності за 9 місяців 2005 року
відповідальними особами постійно недостовірно відображалися збитки, отримані
адмінуправлінням (а.с. 103).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності,
колегія суддів апеляційного суду з таким висновком Ревізійної комісії
погоджується.

Матеріалами справи беззаперечно встановлено, що позивач надавав акціонерам,
спостережній Раді товариства недостовірну та неповну інформацію про
фінансово-господарську та іншу діяльність товариства.

Всупереч статутним документам, положенню "Про порядок відчуження та
передачу в оренду майна товариства" самочинно та на власний розсуд з 26 вересня по 26 грудня 2005 року здійснив
розпродаж та передачу в оренду майна товариства, яке зазначене в протоколі № 5/1 від 23 травня 2006 року (а.с. 38). Дані факти
об"єктивно відображені і в ухвалах Апеляційного суду Рівненської області
від 14 березня 2006 року, 31 березня 2006 року, 05 грудня 2006 року, які долучені
до матеріалів справи.

Виходячи з наведеного, на переконання колегії суддів апеляційного суду у
суду першої інстанції не було підстав визнавати оскаржуване рішення недійсним.

Не знайшли також свого підтвердження покликання позивача на те, що при його
звільненні порушено вимоги ст. 40
ч. З КЗпП України (звільнення проведено в період його тимчасової
непрацездатності) оскільки дана стаття регламентує підстави звільнення з
ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

В даному випадку розірвання трудового договору відбулося
не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а з підстав,
передбачених контрактом у відповідності з п. 8 ст. 36
КЗпП України і кваліфікувати таке звільнення як звільнення з ініціативи
адміністрації не можна.

З урахуванням наведених обставин висновок суду про порушення відповідачем
норм ч. 3 ст. 40 КЗпП як
безумовну підставу поновлення позивача на роботі є безпідставним, оскільки
вказана норма у випадку припинення трудових

5

відносин з
підстав, передбачених контрактом, на правовідносини сторін не поширюється, як і
норми статей 148, 149 КЗпП
щодо порядку й строків застосування дисциплінарного стягнення.

Враховуючи
те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд
припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону,
постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10,
60, 303, 309, 316 ЦПК України, на підставі ч. 8 ст. 36 КЗпП України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Рівненського обласного закритого
акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Рівнетурист"
задовольнити.

Рішення
Рівненського міського суду від 05
березня 2007 року
скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позову до Рівненського обласного закритого
акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Рівнетурист" про
поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно. Воно може бути
оскарженим безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
його проголошення.