У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 жовтня
2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:                                Григор'євої Л.І.,

Барсукової В.М.,            Балюка
М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Мукачівської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_1,
Мукачівський міський відділ земельних ресурсів про визнання недійсним рішення
виконкому Мукачівської міської ради від 21 січня 1998 року, рішення
Мукачівської міської ради від 18 липня 2002 року, державного акту про право
приватної власності на землю, договору дарування земельної ділянки від 27
лютого 2002 року, державного акту про право приватної власності на землю, про
визнання права на земельну ділянку та виділ її в натурі, за касаційною
скаргою  представника позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської
області від 15 лютого      2007 року та
ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 24 травня   2007 року,

встановила:

У листопаді 2004 року позивачі
звернулись в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що у 2000 році
житловий будинок АДРЕСА_1  було поділено
між  ОСОБА_1 та ОСОБА_4, кожному по ½
частині цього будинку, який розташований на земельній ділянці 0, 1975 га. та
яка знаходилась в їх користуванні більше 30 років, а фактично згідно з
правовстановлюючим документом на землю - державного акту про право власності на
землю - 0, 10 га земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4. При проведенні поділу
житлового будинку, земельну ділянку поділено не було.

Земельна ділянка площею 0, 10 га
передана ОСОБА_4 у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого
будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Мукачівського міської
ради Закарпатської області від 21 січня 1998 року, державний про право
приватної власності на землю від 10 грудня 1999 року, а в 2002 році вона
подарувала належну їй земельну ділянку
ОСОБА_3, договір дарування від 27 лютого 2002 року.

Зазначали, що згідно з рішенням
виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 18 липня 2002 року ОСОБА_3
було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі вказаного договору
дарування, державний акт про право приватної власності на землю від               12 березня 2002 року.

27 липня 2004 року ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_1 та          ОСОБА_2 належну йому на праві
приватної власності ½ частину житлового будинку з належними до неї
будівлями згідно з договором довічного утримання.

Оскільки позивачі вважають, що разом з правом власності на ½ частину
будинку до ОСОБА_1 перейшло і право власності на земельну ділянку в     2000 році і він мав право на половину
земельної ділянки, яка залишилась при переході права власності на житловий
будинок, тому і вони мають право на такий самий розмір земельної ділянки, який
просили виділити в натурі.

Рішенням  Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 15 лютого 2007 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 24 травня
2007 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської
області від 15 лютого 2007 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду
України касаційній скарзі представник позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_5
просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської
області від 15 лютого 2007 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської
області від 24 травня 2007 року, посилаючись на неправильне застосування судами
норм матеріального та порушення норм
процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до
вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права і не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

З наявних матеріалів
справи вбачається, що оскаржувані судові рішення постановлено з додержанням
норм матеріального і процесуального права та передбачені ст. 338 ЦПК України
підстави для їх обов'язкового скасування відсутні.

Керуючись ст. ст.
331, 332, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1,
ОСОБА_2   відхилити.

Рішення  Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 15 лютого 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від     24 травня
2007 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.М.
Барсукова

М.І. Балюк