Справа №22ц-125/07                                                                 Суддя
першої інстанції Кваша С.В.
34                                                    Суддя-доповідач
апеляційного суду Козаченко В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 березня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційно­го суду Миколаївської області в складі:

головуючого                                                                  Козаченка
В.І.,

суддів:                                                              Довжук
Т.С., Галущенка О.І.,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_5,
відповідача ОСОБА_2 та представника третьої особи - ОСОБА_6,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2006 р. за
по­зовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

24 січня 2006 р. ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В позові позивачка зазначала, що з 29 серпня 1987 р. і до лютого 2006 р.
вона пере­бувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них
народилось двоє дітей -ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно, 1989 та 1996 років
народження. Однак, у жовтні 2005 p., з вини відповідача, шлюбні відносини та спільне життя
припинились.

За час спільного життя вони придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, в м.
Миколаєві, вартістю 145556 грн., автомобіль "NISSAN SUNNY",
1990 року випуску, -12246 грн. 40 коп., гараж №46 в автокооперативі
"Локомотив" - 20190 грн., набір посуду фірми "Цептер" -
2020 грн., систему очищення води - 3162 грн. 50 коп., медичну лампу
"Біотрон" - 1347 грн. 50 коп., а також 5219 грн. 60 коп., які
зберігались на іменному раху­нку відповідача в Миколаївській філії ВАТ
"Мегабанк", всього майна загальною вартістю 189742 грн.

Оскільки відповідач добровільно розділити майно не бажає, то позивачка
просила суд провести його поділ, з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей,
які проживають з нею, виділивши їй при цьому 3А указаної квартири та гараж, а
інше майно виділити відпо­відачу.

Рішенням Заводського районного суду від 30 жовтня 2006 р. позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволені частково.

Визнано належним на праві спільної сумісної власності сторін майно
загальною вар­тістю 189742 грн. із зазначенням, що частки майна дружини та
чоловіка є рівними.

Реальний поділ
майна сторін проведено наступним чином:

За кожним із подружжя визнано право приватної власності
тат ½  спірної квартири та вказаного гаража, а
також:

ОСОБА_2
виділено в приватну власність: автомобіль "NISSAN
SUNNY", 1990
року випуску, НОМЕР_1, вартістю 12246 грн. 40 коп., та 5219 грн. 60 коп.
грошових коштів знятих ним з іменному рахунку відповідача в Миколаївській філії
ВАТ "Мегабанк", всього на суму -19466 грн.;

ОСОБА_1 виділено в приватну власність: набір посуду фірми
"Цептер" - 2020 грн., систему очищення води - 3162 грн. 50 коп.,
медичну лампу "Біотрон" - 1347 грн. 50 коп., всього на суму - 6530
грн.

Стягнуто до рівності часток з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 6123 грн. 20
коп. грн. та з позивачки на користь відповідача - 1310 грн. 40 коп. грошової
ком­пенсації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом об­ставин, що
мають значення для справи, оспорювала правильність поділу квартири, гаражу та
предметів побуту. Тому просила рішення суду першої інстанції в цій частині
змінити і ухвалити нове, яким повністю задовольнити її вимоги.

Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши надані докази та перевіривши
закон­ність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та ви­мог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підля­гає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що майно,
на­буте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної
власності. В разі поділу такого майна, частка майна жінки та чоловіка є
рівними, оскільки інше не визначе­но домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Між тим, з такими висновками місцевого суду погодитися не можна, оскільки
він, всупереч вимогам ст. 212 ЦПК України, дійшов до них без належної оцінки
наявних у справі доказів, що мають значення для справи, та неправильно
застосував норми матеріа­льного права, які регулюють спірні правовідносини, що
відповідно до пунктів 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування
судового рішення та ухвалення нового рі­шення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з 03 жовтня 1987 р. сторони
перебували в за­реєстрованому шлюбі, проте з жовтня 2005 р. їх шлюбні відносини
та спільне життя при­пинились. В судових засіданнях вони визнали, що за часу
спільного проживання придбали зазначене майно, загальною вартістю 189742 грн.,
яке суд визначив до поділу.

Після розлучення діти залишились проживати з матір'ю, яка одна дбає про їх
вихо­вання, фізичний та духовний розвиток.

За рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2006 р. відпо­відач
зобов'язаний сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання синів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно, 1989 та 1996 років народження, по 350 грн.
щомісячно.

Наданими позивачкою доками доведено, що відповідач сплачує аліменти
нерегуляр­но, а їх розмір недостатній для забезпечення фізичного й духовного
розвитку дітей.

Разом з тим, провадячи поділ такого майна за рівністю часток чоловіка та
жінки, мі­сцевий суд не звернув належної уваги на такі обставини справи та
вимоги ч.3 ст. 70 і ст. 71 СК України про те, що за рішенням суду частка майна
дружини може бути збільшена, якщо з нею проживають діти, за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують, недо­статній для забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

В зв'язку з чим, колегія суддів вважає необхідним провести поділ спільного
майна сторін, з урахуванням зазначених обставин справи та вимог сімейного права
України, ви­діливши у власність позивачки 2/3 частки мана, а у власність
відповідача - 1/3 частку.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Заводського районного суду від 30
жовтня 2006 р. скасувати та ухвалити нове.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Провести поділ спільного майна ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 наступним чином:

Визнати право власності у кв. АДРЕСА_1, в м. Миколаєві:
за ОСОБА_1 - на 2/3 частки, а за ОСОБА_2 - на 1/3 частку.

Виділити у
приватну власність:

ОСОБА_1 - гараж №46 в автогаражному кооперативі "Локомо­тив"
вартістю 20190 грн., набір посуду фірми "Цептер" - 2020 грн., систему
очищення во­ди - 3162 грн. 50 коп. і медичну лампу "Біотрон" - 1347
грн. 50 коп., а з урахуванням вар­тості 2/3 спірної квартири - всього майна на
суму 123757 грн.;

ОСОБА_2 - автомобіль "NISSAN SUNNY", 1990 року випуску, НОМЕР_1, вартістю 12246 грн.
40 коп., 5219 грн. 60 коп. грошових кош­тів знятих ним з рахунку в
Миколаївській філії ВАТ "Мегабанк", а з урахуванням вартості 1/3
частки спірної квартири - всього майна на 65983 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2737 грн. грошової компенсації до
рівності часток у спільному майні.

Стягнути в доход держави судовий збір: з ОСОБА_1 - 1033 грн., з ОСОБА_2 -
660 грн.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може
бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох мі­сяців.