Справа № 22-ц- 1115/ 2007 року                                         Головуючий І інстанції - Козирєва Г.М
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

21 березня 2007 року.                                                Колегія
суддів судової палати у цивільних

справах
апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого -
судді Кіся П.В.,

суддів - Кругової С.С. і Пилипчук Н.П.,

при секретарі - Соколовій А.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засідання в залі суду в місті Харкові справу

за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на
рішення Харківського районного суду Харківської області від 24.01.2007 року

по
справі за позовом ОСОБА_1 до СТГО «Південна залізниця», третя особа - начальник
Харківської дистанції колії Південної залізниці про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення Харківського районного суду від 24.01.2007 року і
ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

Рішенням
Харківського районного суду Харківської області від 24.01.2007 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1відмовлено.

Обґрунтовуючи
вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права. Він вказує, що судом не перевірені
доводи щодо отримання ним копії наказу про звільнення приблизно 23-30 квітня 2006
року. Вважає, що питання про порушення строків для звернення повинні були
вирішуватися судом під час попереднього судового засідання або протягом
розгляду справи. Суд же порушив таке питання лише у останньому судовому
засіданні.

На його
думку судом також не враховано й те, що він був позбавлений можливості у період
з 22.02.2006 року по 15.05.2006 року звернутися до суду у зв'язку з тим, що
23.02.2006 року оглядався у офтальмологічній МСЕК, з 27.02.2006 року по
03.03.2006 року перебував у НДІ проблем інвалідності, з 13.03.2006 року по
17.03.2006 року знаходився у офтальмологічному відділенні ОКЛ, протягом з
18.03.2006 року по 27.03.2006 року звертався до лікарні за місцем свого
проживання з приводу гіпертонічної хвороби та оформлення документів на МСЕК, з 05.04.2006
року по 21.04.2006 року лікувався у МЛК № 11 у зв'язку з гіпертонічним кризом,
протягом з 04.05.2006 року по 15.05.2006 року з травмою лівої ноги перебував на
лікарняному у Високоселищній лікарні.

Судова
колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, вважає, що скарга задоволенню
не підлягає.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин
справи, забезпечив особам, які беруть участь у справі, можливість реалізувати
своїх процесуальні права, на підставі наданих сторонам доказів встановив
фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, правильно визначив
правову норму, яка підлягає застосуванню до встановлених правовідносин і
вирішив спір в межах заявлених вимог і на підставі тих доказів, які сторони та
їх представники надали.

Судом
встановлено, а сторони не заперечують тих фактів, що ОСОБА_1 працював в
Харківській дистанції колії Статутного територіально-галузевого об'єднання
(далі по тексту - СТГО) «Південна залізниця» на різних посадах, а з 2003 р. -
на посаді сторожа, а наказом №56-ОК від 21.02.2006 року звільнений за п.4 ст.40
КЗпП України за прогул без поважних причин.

2

Суд дійшов до висновку, що дійсно,
наказ про звільнення ОСОБА_1вчинено з порушенням трудового законодавства, а
причина його відсутності на роботі 01.02.2006 р.є поважною у зв'язку з його
хворобою, але відмовив у задоволення позову з тих підстав, що ОСОБА_1пропущено
без поважних причин передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк для
звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.

Про звільнення за роботі за прогул
без поважних причин ОСОБА_1
дізнався 21 лютого 2006 року, отримавши в цей день трудову книжку з
відміткою про звільнення, але до суду з позовною заявою про поновлення на
роботі звернувся лише 16 травня 2006 року, тобто майже через три місяці.

Згідно ст.233 КЗпП України
працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору у справі про
звільнення в місячний строк з дня вручення йому копії наказу про звільнення або
з дня видачі трудової книжки.

Стаття 234 КЗпП України передбачає
можливість поновлення пропущеного строку, але лише за умов наявності поважних
причин.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, оскільки надані за ініціативою ОСОБА_1довідки
і копії листків тимчасової непрацездатності, зазначені в них дані щодо
характеру захворювання, спосіб отримання ОСОБА_1цих довідок і листків
тимчасової непрацездатності в різних установах охорони здоров'я, факти надання
ОСОБА_1працівникам медичних установ неправдивих відомостей щодо місця свого
проживання, місця роботи, а також наявні в матеріалах справи фактичні дані
свідчать про те, що ОСОБА_1 мав реальну можливість звернутись до суду з позовом
про поновлення на роботі в передбачений законом місячний строк, починаючи з 21
лютого 2006 року, коли отримав трудову книжку і дізнався про наказ про
звільнення за прогул, але знехтував цими вимогами закону щодо строку звернення
з позовом, (.а.с.7-8, 52,131-143,160-170).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має неабиякий
досвід звернень до державних установ та посадових осіб різного рівняю, а також
до суду з заявами про порушення його прав та вимогами їх усунення,
(а.с.31,32,33, 52, 53, 59,66, 121,

Так, матеріали перевірки
обґрунтованості раніше виданих ОСОБА_1 листів тимчасової непрацездатності
свідчить, що він одночасно вважався працівником і структурного підрозділу СТГО
«Південна залізниця» і ВАТ «Харківгаз». Звертався до різних установ охорони
здоров'я за медичною допомогою, надаючи неправдиві відомості щодо місця свого
проживання та місця роботи, одночасно отримуючи заробітну плату за одним місцем
роботи і середній заробіток у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю за іншим
місцем роботи, (а.с.16-21, 38-39, 88-89, 95-98, 101, 108-109, 116, 125,
149-149).

У якості поважної причини
відсутності на роботі 01.02.2006 року посилався на знаходження за викликом
судовою повісткою в Ленінському районному суді, де він оскаржував постанову про
відмову у порушенні кримінальної справи, проте в цей же час повинен був
лікуватись, оскільки стверджує, що хворів і йому було видано листок
непрацездатності за 30.01.2006 року по 02.02.2006 р.   (а.с.53, 86-87, 122).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наводить перелік
листків тимчасової непрацездатності, які отримав в період з 21.2.2006 р. (день
звільнення і отримання трудової книжки) по 16.5.2006 р. (день подачі позовної
заяви до суду), посилаючись на перешкоди звернення до суду з позовом, проте
замовчував той факт, що в цей же час, 29.03.2006 р. поступив на роботу у якості
вантажника до ЗАО «Хлібзавод
«Салтівський» звідки був звільнений за прогули за п.4 ст.40 КЗпП України з
16.05.2006 р. (а.с.85).

Частина 3 ст.27 ЦПК України
передбачає обов'язок осіб, які беруть участь у справі, добросовісно здійснювати
свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Той
факт, що за зверненнями ОСОБА_1, крім цієї справи в Харківському районному
суді, розглядались також справи ще в трьох судах м.Харкова - Ленінському,
Московському, Дзержинському, в тому числі й під час зазначеної ним хвороби, а
34 працівники трудового колективу в своєму листі ще 31.03.2005 р. до начальника
дистанції колії СТГО «Південна залізниця» висловлювали своє обурення поведінкою
ОСОБА_1, свідчить про те, що ОСОБА_1
не відноситься до осіб, яким своєчасно звернутись до суду з позовом
перешкоджає необізнаність, чи сором'язливість, (а.с.26, 53, 91-93,101, 108.
109).

3

Керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.ст.313-315, 317 ЦПК
України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Харківського районного суду
Харківської області від 24.01.2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо, до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.