АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-773                                             Головуючий у 1-й інстанції:
2007 р.                                                  Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 лютого 2007 р.                                                                            м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого:
Приймака В.М.

Суддів:                Осоцького
І.І.

Подліянової Г.С. при секретарі:
Батарейній О.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на
рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ДВС у Ленінському районі м. Запоріжжя
про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2006 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ДВС у Ленінському районі м.
Запоріжжя про звільнення майна з-під арешту.

У позові зазначала, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від
20.07.2006

року за нею визнано право власності на нерухоме майно - кафе з навісем
літ. А, літ. Б по

АДРЕСА_1. 24.10.2006
року ЗМБТІ здійснено реєстрацію цього об"єкта

нерухомості на її ім."я.

Проте 19.10.2006 року при
виконанні іншого рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2006 року, за яким
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі - 358 045 грн. накладено
арешт на частину вищевказаного кафе.

Вважаючи, що
накладенням арешту на це майно порушується право власності позивача, остання
просила задовольнити заявлений позов.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2006 року позов
задоволено Звільнено з-під арешту ,
накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на
його відчуження від  19.10.2006 року, винесеною
ДВС у Ленінському районі м. Запоріжжя, будівлю кафе літ. А. по АДРЕСА_1.

В апеляційній
скарзі представник апелянта зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням
норм матеріального і процесуального права і тому просить постановлене рішення
суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3.

2

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до
ст..308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів
справи вбачається, що постановою ДВС у Ленінському районі м. Запоріжжя від 19.10.2006 року на підставі
виконавчого листа №
2-500 / 06 виданого 26.09.2006
року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 -358 045
грн. та на підставі довідки ЗМБТІ від 16.10.2006
року про те, що за ОСОБА_4 зареєстровано праве власності на нерухомість за
адресою АДРЕСА_1, літ.А, літ.Б., накладено арешт на частину вказаної
нерухомості / а.с.8,13
/.

Проте рішення
Господарського суду Запорізької області від 22.09.2004 року, на підставі якого було зареєстровано право
власності на цю нерухомість за ОСОБА_4, було скасовано постановою Вищого
Господарського суду України від 15.11.2005
року і провадження по справі про визнання за останнім права власності-на це
майно було припинено ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.02.2006 року / а.с.60-63/.

А рішенням
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2006 року право власності на кафе з навісом літ.А., Б. було
визнано за ОСОБА_3.. Це рішення набрало законної сили 31.07.2006 року / а.с.5 /.Вказане
нерухоме майно було зареєстроване ЗМБТІ за ОСОБА_3.24.10.2006 року.

Згідно до ст.. 59 Закону України
„Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про
звільнення майна з під арешту.

Отже позивач на
час подачі цього позову, а саме: 30.10.2006
року мала підстави для звернення до суду з позовом про звільнення
вищевказаного майна з-під арешту.

За нормами ст..73 СК України за
зобов"язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі.

Реалізації цих
вимог СК України передбачена ст..50
Закону України „Про виконавче провадження", де зазначено, що у
випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення
звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного
виконавця.

Проте такого подання до суду ДВС здійснено не було.

Таким чином
арешт ДВС було накладено на майно, на яке право власності визнано за позивачем
за зобов"язаннями іншої особи без подання зі сторони ДВС звернення про
виділення частки з спільного майна подружжя.

За таких
обставин судова колегія вважає, що рішення суду про звільнення цього майна
з-під арешту постановлено з додержанням норм законодавства, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,317  ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2006
року по цій справі залишити без змін.

Ухвала суду
набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до
Верховного Суду України на протязі двох місяців.

Головуючий:

Судді: