Справа №22ц-2266/07 р.                                                 Головуючий
Категорія - 21                                                                        Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2006 р. Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого
судді:                     Бугрим Л.М

суддів:                                                        Рецебуринського
Ю.Й.

Зінов'євої А.Г.

при секретарі:    Іванові В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду від 14 грудня 2006 р. по справі за
позовом ОСОБА_3, діючої в інтересах своїх та не повнолітнього сина ОСОБА_4, до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди і по зустрічному позову ОСОБА_1,
діючої в інтересах своїх та неповнолітнього сина ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Краматорського міського суду від 14
грудня 2006 р.
позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково: з відповідачів у солідарному
порядку на її користь було стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 239 грн.54 коп. та
грошову компенсацію у рахунок відшкодування моральної шкоди - 1000 грн., а всього - 1239 грн. 54 коп. Крім того з
відповідачів у солідарному порідку на користь держави було стягнуто судовий
збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 89 грн. 50 коп. В іншій
частині позовних вимог ОСОБА_3 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 було
відмовлено.

Не погодившись з
рішенням суду, відповідачі принесли апеляційну скаргу, в якій просили рішення
суду скасувати як таке, що не відповідає вимогам діючого законодавства та
фактичним обставинам справи, яким суд дав неправильну правову оцінку. Просив
ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а
зустрічний позов задовольнити і стягнути на їх у рахунок відшкодування
моральної шкоди, завданої неповнолітньому ОСОБА_5, грошову компенсацію у
розмірі 2000 грн.

В обґрунтування
доводів апеляційної скарги відповідачі, не оспорюючи факту спричинення тілесних
ушкоджень, посилалися на те, що у даному випадку мала місце необхідна оборона з
боку їх неповнолітнього сина, якому діями ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження.
Суд безпідставно не прийняв до уваги викладені обставини і не дав належної
оцінки моральним стражданням неповнолітнього ОСОБА_5

У судовому
засіданні представник відповідачів апеляційну скаргу підтримав і просив її
задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі до
судового засідання не прибули, про день, час та місце слухання справи
повідомлені належним чином.

Позивачка проти
апеляційної скарги заперечували, просила її відхилити, а рішення суду залишити
без зміни.

Заслухавши
доповідача, сторони, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона задоволенню не підлягає.

2

Як вбачається з
матеріалів справи, суд правильно визначив правовідносини, які склалися між
сторонами, надав їм відповідну оцінку і обґрунтовано частково задовольнив
позовні вимоги ОСОБА_3

В ході слухання
справи судом було встановлено, що 19
грудня 2005 р.
приблизно о 17-й годині, після закінчення занять у навчальному закладі/
малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5, обидва ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, знаходилися на подвірї школи. Між хлопчиками виникла сварка, в ході
якої ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_5 ногою в живіт, а останній повалив його на землю
шляхом підніжки, крутонув його, при цьому зафіксувавши йому стопу лівої ноги. В
результаті дій малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_4 було спричинено середньої тяжкості
тілесні ушкодження, з приводу яких останній проходив медичне лікування, на що
були понесені відповідні витрати.

Згідно вимог ч.І
ст. 1178 ЦК України,
шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років),
відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною
особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не
доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від
здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Згідно п. 6 постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ
за позовами про відшкодування шкоди" №6
від 27 березня 1992 р. (з подальшими
змінами та доповненнями), батьки несуть майнову відповідальність, коли шкода,
заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійсненням за ним контролю.

Як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі постанови Краматорського міського суду
від 24 січня 2006 р. було
притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення,
передбаченого ч.4 ст. 184
КпАП України і накладено штраф саме за те, щб вчинення малолітнім ОСОБА_5
неправомірних дій відносно ОСОБА_4 є наслідком неналежного контролю та
виховання з її боку.

Виходячи з
викладених обставин, суд обґрунтовано дійшов висновку про відповідальність
батьків малолітнього ОСОБА_5 і відповідно до наданих у підтвердження розміру
витрат на медичне лікування на законних підставах стягнув шкоду на користь
позивачки.

За вказаних
обставин суд також обґрунтовано стягнув на користь позивачки грошову
компенсацію у рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно до
вимог ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Апеляційний суд
не може прийняти до уваги доводи відповідачки про те, що постановою слідчих
органів у порушенні кримінальної справи відносно її сина було відмовлено за підстав
наявності в його діях необхідної оборони та відсутності ознаків
суспільно-небезпечного діяння, оскільки вони необгрунтовані.

Відповідно до
вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.
51 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили,
або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для
суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно
якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Як вбачається з
вищевказаних норм діючого законодавства, постанова слідчих органів не
відноситься до категорії яка не підлягає доказуванню.

Таким чином,
рішення суду відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для його
скасування немає. Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 303-304,
307 ч.І п.1-308, 313, 314
ч.І п.1, 315 ЦПК
України, суд,-

УХВАЛИВ:

3

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду від 14 грудня 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня
її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання чинності.

Головуючий:

Судді: