Справа  № 2 -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» березня 2007 року       Ялтинський міський суд Автономної
Республіки Крим

у складі:
головуючого судді - Слєзко Т.В.,

при секретарі
-  Воробйової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ялті цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Головного санаторію «Південнобережний», виконавчого комітету Алупкінської
міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання ордеру недійсним, скасування
рішення виконавчого комітету Алупкінської міської ради, та визнання свідоцтва
на право власності на квартиру недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просять скасувати
рішення Алупкінського міськвиконкому № 148 від 21 липня 2004 року про
затвердження рішення сумісного засідання профкому і адміністрації санаторію
«Південнобережний» про надання ОСОБА_3 на сім'ю з двох чоловік спірної квартири
і визнати недійсним ордер від 27 липня 2004 року на ім'я ОСОБА_3 на зайняття
вказаної квартири та визнати недійсним свідоцтво про право власності від 20
серпня 2004р. за № 21163-І, що видано Головним санаторієм «Південнобережний» на
квартиру АДРЕСА_1, на ім'я  ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.

Вимоги мотивовані тим, що 26 жовтня 1988 року між Мобільним БМУ тресту ПСМО
«Ленгідроенергоспецстрой», з яким ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах, і
санаторієм «Південнобережний» був укладений договір оренди будинку № 7 по вул.
Левітана в місті Алупка, для використовування у якості гуртожитку.  На підставі ордера № 18 від 03 липня 1988
року, ОСОБА_1 була надана для проживання квартира  НОМЕР_1 вказаного будинку на склад сім'ї з
трьох чоловік.  З того часу  вони постійно проживають в квартирі і
оплачують комунальні послуги за користування нею.

Відповідачі проти позову заперечували, так як ОСОБА_1 не бажають виселяться
з квартири та перешкоджають громадянам користуватися своєю власністю. Ордер на
квартиру ОСОБА_3 був наданий на підставі ст. 58 Житлового Кодексу Української
РСР.

Представник виконавчого комітету Алупкінської міської ради у судове засідання
не з'явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином,
представив заяву, у якій просить розглянути справу у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, вважає, що позовні
вимоги  підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що власником житлового будинку АДРЕСА_1,  є
Головний  санаторій
«Південнобережний».

26 жовтня 1988 року  і 31 березня
1992 року  між Мобільним СМУ тресту ПСМО
«Ленгідроенергоспецстрой» і санаторієм «Південнобережний» були укладені
договори оренди на строк до 01 січня 1993 року будинку № 7 по вул. Левітана у
місті Алупка для використовування у якості гуртожитку для будівників.

ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з Мобільним СМУ, у зв'язку з чим
йому для тимчасового проживання з сім'єю була надана спірна квартира.

У зв'язку із закінченням строку дії, договір оренди між санаторієм «Південнобережний»
та структурним підрозділом ПСМО ЛенГЕС мобільним СМУ припинив свою дію.
Будинок, згідно акту від 26 квітня 1994 року, був переданий від мобільного СМУ ПСМО ЛенГЕС санаторію «Південнобережний» і новий договір оренди не складався.

Разом з тим, сім'я ОСОБА_1, продовжувала проживати в квартирі АДРЕСА_1, у
зв'язку з чим санаторій звернувся до суду з позовом про їх виселення. Рішенням
суду від 23 листопаду 1995 року їх позов був задоволений і ОСОБА_1 виселені із
займаної ними квартири без надання іншого житлового приміщення Рішення суду
було оскаржене відповідачами, залишено без зміни і набрало  законної сили 29 січня 1996 року (а.с.
102-105). Але до теперішнього часу рішення суду не виконано.

Тобто коло 12 років рішення суду не виконувалося.

21 липня 2004р. рішенням виконавчого комітету Алупкінської міської ради
була затверджена постанова № 114 від 23 лютого 2004р. щодо надання квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на сім'ю з двох чоловік. 27 липня 2004р. був виданий ордер на
цю квартиру.

20 серпня 2004р. на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було видано свідоцтво на право
спільної власності на спірну квартиру.

Згідно ст. 58 Житлового Кодексу
Української РСР, ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення і він є
єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 65-1 ЖК УРСР, та
ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,
право на приватизацію квартири могло виникнути лише у разі, якщо ОСОБА_3 та
ОСОБА_4  проживали у спірній квартири.

Але допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, показали, що у квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1
безперервно проживає з 1988р., а ОСОБА_2 - не менш, ніж з 1995р. Крім того, у
квартирі з 1994р. по теперішній час проживає їх неповнолітня дочка - ОСОБА_12.
Свідок ОСОБА_10 також показав, що на вказаної квартирі регулярно проводяться
зібрання осередки товариства ветеранів афганської війни, що також
підтверджується і листом товариства від 19 лютого 2007р.

Ураховуючи те, що до матеріалів справі додані суперечливі довідки про місце
проживання ОСОБА_1, суд не бере їх до уваги і обґрунтовує свої висновки перед
за все на показаннях свідків - сусідів ОСОБА_1 будинку № 7 по вул. Левітана в
м. Алупка.

Показання свідка ОСОБА_13 суд підвергає сумніву, оскільки свідок не мав
можливості постійно бачити, проживають ОСОБА_1 у квартирі, чи ні.

Відповідно до довідки КП БТІ м. Ялта від 19 грудня 2006 р., за ОСОБА_1 у м.
Ялта ніякого житла на праві власності не значиться.

Щодо квартири АДРЕСА_2, то ця квартира була придбана ОСОБА_1. відповідно до
договору купівлі продажу від 05 жовтня 2001р. за власні кошті, і потім ця
квартира була відчужена.

Таким чином, іншого житла у ОСОБА_1 немає.

Відповідно до свідоцтва про народження, матір'ю ОСОБА_12 є  ОСОБА_2, а батьком - ОСОБА_1

У відповідності зі ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава
забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та
побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Незважаючи на вищевикладене, по теперішній час, при наявності підстав для
цього, питання щодо укладення з ОСОБА_1 договору найму на займане ними житлові
приміщення не укладений, і квартира для користування їм не виділена.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 154, 209, 212, 213 215,
218  ЦПК України,  суд

В И Р І Ш И В  :

Позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Головного санаторію «Південнобережний», виконавчого
комітету Алупкінської міської Ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання ордера недійсним,
скасування рішення виконавчого комітету Алупкінської міської Ради та визнання
свідоцтва на право власності на квартиру недійсним, - задовольнити.

Скасувати рішення Алупкінського
міськвиконкому № 148 від 21 липня 2004 року про затвердження постанови
сумісного засідання профкому і адміністрації санаторію «Південнобережний» про
надання ОСОБА_3 на сім'ю з двох чоловік квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним ордер від 27 липня 2004 року на ім'я ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності від 20 серпня 2004р. за №
21163-І, що видано Головним санаторієм «Південнобережний» на квартиру АДРЕСА_1,
на ім'я  ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Стягнути
з ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головного санаторію «Південнобережний», виконавчого
комітету Алупкінської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті
судового збору у розмірі 98 (дев'яносто вісім) гривень 18 коп., витрати за
інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи Ялтинським міським судом у
розмірі 3 (три) гривні 75 коп., а всього - 101 (сто одну) гривню 93 коп., з
кожного.

Стягнути
з ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головного санаторію «Південнобережний», виконавчого
комітету Алупкінської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті
судового збору у розмірі 98 (дев'яносто вісім) гривень 18 коп., витрати за
інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи Ялтинським міським судом у
розмірі 3 (три) гривні 75 коп., а всього - 101 (сто одну) гривню 93 коп., з
кожного.

Заходи
забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 01 лютого 2007 року у вигляді
накладення арешту на квартируАДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3,
ОСОБА_4 - скасувати при набранні рішенням суду
законної сили.

Рішення може бути оскаржено у порядку та строки, встановлені ст. ст. 294,
296 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя