У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

29
серпня 2007 року                                                                                 м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Балюка М.І.,           Охрімчук Л.І.,         Прокопчука
Ю.В.,  Сеніна Ю.Л., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання недійсним
договору дарування квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Деснянського  районного  суду
м. Києва від 15 липня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від
22 вересня 2005 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2005 року ОСОБА_1
звернулася в суд із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що договір
дарування АДРЕСА_1 від 25 грудня 2001 року, який вона уклала з відповідачкою, є
недійсним, оскільки вона уклала його внаслідок збігу тяжких життєвих обставин.
ОСОБА_2 запевняла, що буде здійснювати за нею догляд та не позбавить її житла.
Після посвідчення договору відповідачка ОСОБА_1 не доглядала, покинула її.
Просила визнати договір дарування квартири недійсним і поновити при цьому строк
її звернення до суду.

Рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 15 липня 2005 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду
м. Києва від 22 вересня 2005 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати судові рішення, посилаючись на порушення норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 202, 2011 ЦПК
України (1963 року), який діяв на час розгляду справи районним судом, ст. 213,
214 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим щодо питань:
наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та
якими доказами вони підтверджуються, правовідносин, зумовлених встановленими
фактами; правової норми, яка регулює ці правовідносини.

Оскаржувані судові рішення
постановлено всупереч цим нормам.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, та апеляційний суд,
залишаючи таке рішення суду без змін, виходили з дати укладення договору
дарування квартири без з'ясування, коли позивачка дізналася про порушення її
прав та охоронюваних законом інтересів.

Крім того, судами не взяті до уваги
пояснення відповідачки про те, що стосунки між позивачкою й нею погіршилися за
декілька місяців, до цього вона інтересів ОСОБА_1 не порушувала, спірною
квартирою не розпоряджалася та що тепер позивачка має потребу в догляді.

Наведені порушення призвели до
неправильного вирішення справи, а тому судові рішення підлягають скасуванню з
підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 15 липня 2005 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22
вересня 2005 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        М.В.
Патрюк

Судді:                                                                                   М.І.
Балюк

Ю.В. Прокопчук

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін