АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2007
року                                                                                                м.
Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
склад;

головуючого - Левенця Б.Б.

суддів -
Кварталової А.М., Галушко Л.А.

при секретарі -
Кодінцевої С.В.

за участі позивачки ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 грудня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення
аліментів, -

встановила:

01 вересня 2006 року позивачка звернулась до суду з
позовом, в якому зазначила, що з 1990 року по 01.06.2005р. перебувала у шлюбі
із відповідачем, від шлюбу сторони мають двох синів ОСОБА_3ІНФОРМАЦІЯ_1. і
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.. Відповідач не проживає із позивачкою і за рішенням
Роздільнянського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2003 року з
вересня 2003р. зобов'язаний сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частини
усіх видів його заробітку до повноліття ОСОБА_3, та 19.02.2011р., після цієї
дати - по 1/4 частині заробітку(доходу) аліменти до повноліття сина ОСОБА_4.

Обґрунтовуючи
вимоги, позивачка зазначала, що оскільки Законом України від 22 вересня 2005
року „Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо збільшення розміру
аліментів на дітей" внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України і визначено
мінімальний розмір аліментів, який не може бути меншим ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то рішення суду від 01
жовтня 2003 року має бути переглянуто і розмір аліментів збільшений із
врахуванням вимог цього Закону.(а.с. 2)

Відповідач
проти позову заперечував, пояснив, що щомісячно отримує 350 грн., тому не має
можливості для збільшення розміру сплачуваних аліментів.

Рішенням
Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 грудня 2006 року в
задоволенні позову відмовлено(а.с. 25-27)

В
апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду першої інстанції скасувати і
постановити нове, якім задовольнити її вимоги(а.с.29-30).

В
судовому засіданні апелянт підтримала доводи скарги, яку попросила
задовольнити.

Відповідач
повідомлений належним чином про слухання справи про що в справі є докази (ас.
36) до суду не прибув, про причини неявки не повідомив. За таких обставин і
зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка відповідача не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Справа
№22ц-1871/07

2

Розглянувши   матеріали
справи,  заслухавши  доповідача. Поясненну позивачки, обговоривши
доводи скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ш іідлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що від шлюбу сторони
мають двох синів ОСОБА_3ІНФОРМАЦІЯ_1. і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.. Відповідач не
проживає із позивачкою, сплачує аліменти на утримання дітей за рішенням
Роздільнянського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2003 року, за
яким за заявою позивачки, визначено розмір аліментів у 1/3 частці від
заробітку(доходу) батька дітей, вимог щодо зміни розміру сплачуваних аліментів
з підстав, передбачених ст. 192 СК України, позивачка не заявляла(а.с.2-8, 19)

Згідно ст.182 ч. 2 СК України, роз'яснень, що містяться в
п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3,
„Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків,
передбачених статтею 184 цього Кодексу. При цьому необхідно мати на увазі, що
зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну
дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх
стягнення.

Порядок
стягнення аліментів та заборгованості по них визначений ст. ст. 194 - 195
Сімейного кодексу України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно
до статті 1 цього Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це
сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону
підлягають примусовому виконанню.

Згідно
абзацу другого частини другої статті 5 вищевказаного Закону державний
виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим документом.

Враховуючи
вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що виконання виконавчого
документа, згідно якого з боржника підлягають стягненню аліменти, Законом
покладено на державного виконавця, який має керуватись чинним законодавством
при визначенні мінімального розміру аліментів на час їх стягнення(або
добровільної сплатну

У разі
зміни розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно
має бути змінено і мінімальний розмір аліментів, і для реалізації цього
положення Закону не має необхідності у винесенні судового рішення.

Відповідні роз'яснення з цього приводу Департамент державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України виклав у листі від 14.12.2006р. №
25/7-33-10803 і надіслав до підрозділів виконавчої служби для відома і
використання у роботі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої Інстанції дійшов правильного висновку про відмову у
позові. При цьому, колегія суддів враховує, що таке рішення не позбавляє
позивачку права звернутись до виконавчої служби за стягненням аліментів у
розмірі, встановленому законом або до суду із оскарженням дій або бездіяльності
посадових осіб виконавчої служби, або із відповідним позовом про збільшення
розміру аліментів з підстав, передбачених ст. 192 СК України.

Доводи скарги не
спростовують цих висновків і не містять передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

3

Керуючись
ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.2, ст.314 ч.1 п.1; 315, 317, 319 ЦПІ
України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, рішення
Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 грудня 2006 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення,