АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

«21» березня
2007 р.                                                                                          м.
Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

Головуючого:
Сулятицької М.М.

суддів:
Перепелюк Л.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар:
Скрипник С.В.

за участю:
позивача ОСОБА_1,

розглянула у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємця ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування збитків за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17
січня 2007 року, -

встановила:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики та відшкодування збитків.

Зазначав, що 25.12.2005р. з відповідачем уклав договір оренди автомобіля
МАН, державний НОМЕР_1  1993 року
випуску.

Відповідно до п.п. 2.2. Договору відповідач зобов'язався
сплачувати орендну плату за оренду транспортного засобу в сумі 5000 грн.
щомісячно. Термін оренди транспортного засобу з 25.12.2005р. по 18.02.2006р.,
тобто 56 днів.

Відповідач не виконав зобов'язання і не сплатив орендну плату, внаслідок
чого заборгованість склала 9332,96 грн.

Справа №22ц-226
2007 р.                                                     Головуючий
у І інстанції

Категорія: 11/15                                                                                Кирилюк
Л.К.

Доповідач:
Сулятицька М.М.

Неодноразово
звертався до відповідача з вимогою про повернення транспортного засобу, проте
він не повернув його. Вважав, що відповідач зобов'язаний сплатити йому
неустойку в розмірі подвійної плати за користування автомобілем за час
прострочення повернення речі.

Сума неустойки
складає 51997, 92 грн.

Просив стягнути з відповідача 9332, 96 грн. заборгованості за договором
позики та неустойку в сумі 51997, 92 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 січня 2007 року в
позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову з підстав неправильного застосування норм
матеріального і процесуального права.

Недотримання нотаріальної форми договору не завжди свідчить про його
недійсність, оскільки за умов, передбачених ч.2 ст.220 ЦК України суд може
визнати такий договір дійсним.

В матеріалах справи є докази про те, що сторони домовлялись щодо всіх
істотних умов договору.

Крім того, судом проігноровано те, що в матеріалах справи є докази, що
позивач є також приватним підприємцем та неправильно застосовані наслідки
недійсності нікчемного правочину.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача про зміст
оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення
позивача, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що
договір оренди, укладений сторонами, є нікчемним, тому підставно відмовив у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості
за договором оренди та неустойки за прострочку користування транспортним
засобом.

Висновки суду
відповідають фактичним обставинам справи.

У відповідності до ч.2 ст.799 ЦК
України договір найму (оренди), в якому однією із сторін є фізична особа
підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно ч.1 ст.220 ЦК
України у разі недодержання вимог Закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

По справі встановлено, що позивач, як фізична особа, уклав з приватним
підприємцем ОСОБА_2
письмовий договір оренди транспортного засобу без нотаріального посвідчення.

Вказане не
заперечує апелянт.

Позивач не посилався в суді першої інстанції на укладення ним договору
оренди, як приватним підприємцем, та доказів з цього приводу не подавав. Про
укладення ним договору, як фізичною собою, свідчить також його звернення з цим
позовом до суду загальної юрисдикції, а не до господарського суду.

Більше того,
позивач на час укладення договору оренди не був власником    автомобіля
МАН.    Цей   транспортний    засіб
перебував   у

користуванні та розпорядженні у нього на
підставі довіреності, виданої ОСОБА_3 з правом передоручення. Тому він вправі
був укладати договір оренди від імені ОСОБА_3, а не від свого імені.

З таких міркувань суд першої інстанції правильно відмовив ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог з підстав нікчемності правочину.

Суд також підставно застосував наслідки недійсності нікчемного правочину з
власної ініціативи, так як вказане передбачено ч.5 ст.216 ЦК України.

Рішення суду відповідає встановленим обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування немає.

Керуючись п.1
ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 січня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.