Справа
Категорія №
26                                                                              інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 березня 2007 року                                                                                м.
Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
судді БАРИЛЬСЬКОЇ А.П., суддів -
ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є.,СОКОЛАН Н.О., при секретарі - ЮРОВСЬКІЙ О.Ю.,

за участю -
позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому
Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 16
серпня 2006 року за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (третя особа - ОСОБА_5) про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

20
жовтня 2004 року
ОСОБА_1. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3. про визнання недійсним
заповіту , посвідченого
приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5. 27 квітня 2004 року,
реєстраційний номер 1150,
згідно якого її батько ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, заповів ОСОБА_3. усе своє майно,
де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, на що він
матиме право на день своєї смерті. На обгрунтування своїх вимог вона зазначила,
що за життя батько обіцяв залишити їй все своє майно. Проте відповідач,
переслідуючи мету заволодіння майном її батька та скориставшись його тяжким
матеріальним становищем, пообіцявши йому матеріальну допомогу, яку вона не
могла надати через те, що має трьох дітей та не працює, ввів батька в оману,
внаслідок чого той склав на ім"я ОСОБА_3. заповіт. Разом з тим відповідач
не надавав допомогу її батькові, а лише приносив йому спиртні напої. На думку
позивачки, така угода порушує конституційні права та свободи людини, моральні
засади суспільства, а волевиявлення її батька не було вільним та не відповідало
його волі.

2

Рішенням
Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 серпня 2006
року позов ОСОБА_1. задоволено.

В апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_3. ставить питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на те, що суд необгрунтовано
послався в рішенні на статтю 233
ЦК України, оскільки вона регулює двох і багатосторонні відносини в правочині,
в той час як заповіт є одностороннім правочином. Крім того, на його думку,
висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема, про те, що
волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, а також що
ОСОБА_6. був введений ним в оману. Відповідач вважає також, що суд неправильно
відкинув пояснення незацікавлених свідків ОСОБА_7., ОСОБА_8, ОСОБА_9,
але прийняв до уваги пояснення родичів, які є особами, заінтересованими в
справі.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та
заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлено та сторонами не оспорюється, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_6,
після смерті якої відкрився спадок у вигляді домоволодіння № АДРЕСА_1 в м. Кривому
Розі.

Перед своєю
смертю, 27 квітня 2004 року, ОСОБА_6.
склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5., реєстраційний номер 1150, згідно якого
заповів усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і
взагалі, все те, на що він матиме право на день своєї смерті відповідачеві ОСОБА_3..

Відповідно до
положень статті 1257 УК України
заповіт може бути визнаний недійсним за позовом заінтересованої особи, якщо
буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало
його волі.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що волевиявлення заповідача не було вільним і
не відповідало його волі, і що під впливом тяжких для нього обставин (важкої
хвороби, відсутністі достатніх коштів для лікування, неможливості надання йому
матеріальної допомоги з боку позивача та інших рідних і близьких людей, а також
зовнішньо доброзичливого відношення до нього з боку відповідача) ОСОБА_6.
вимушений був на вкрай невигідних для нього умовах скласти заповіт на користь
відповідача.

3

Проте з таким
висновком суду колегія суддів не може погодитися, оскільки він не відповідає
обставинам справи.

Як убачається із
матеріалів справи, заповіт, посвідчений 27
квітня 2004 року
приватним нотаріусом ОСОБА_5, відповідає вимогам чинного законодавства (а.с. 7).

Згідно акту
посмертної судово-психіатричної експертизи № 132 від 27
березня 2006 року,
ОСОБА_6. будь-яким психічним захворюванням не страждав та при складанні
заповіту 27 квітня 2004 року
усвідомлював свої дії та міг керувати ними (а.с. 60 - 63).

Із пояснень
свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9
убачається, що заповідач сповістив рідних, близьких та знайомих про своє
волевиявлення заповісти все майно своєму хрещенику ОСОБА_3.

Згідно ч. З ст. 10
ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На думку колегії суддів, позивачка
ОСОБА_1. не навела переконливих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Так, її твердження щодо укладення
правочину під впливом спиртних напоїв, до вживання яких ОСОБА_6 схиляв
відповідач, спростовується поясненнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_7., ОСОБА_8, ОСОБА_9,
а також медичною довідкою про проходження обов'язкових попереднього та
періодичного психіатрічних оглядів від 09.12.2003р., сертифікатом про
проходження профілактичного наркологічного огляду від 11.12.2003р. (а.с. 27).

Посилання ОСОБА_1. на бажання
батька заповісти будинок саме їй, на думку колегії суддів, не є підставою для
визнання заповіту недійсним з мотивів невідповідності волі заповідача, оскільки
він мав право змінити свою волю, про що ї свідчить заповіт на користь ОСОБА_3.

Доводи про невигідність умов
заповіту для заповідача не є обгрунтованими, оскільки сам ОСОБА_6. за життя не
скасував та не змінив свій заповіт на користь інших осіб.

Крім того, ОСОБА_6. розпорядився
своїм майном на випадок своєї смерті, тому за життя данний правочин для нього
особисто ніяких невигідних умов не створює, адже заповіт є одностороннім
правочином і не передбачає

4

будь-яких умов
для самого заповідача.

Судом
встановлено, що за життя ОСОБА_6. дійсно тяжко хворів на цукровий діабет та
хронічний пієлонефрит та потребував матеріальної допомоги на лікування. Проте
ці обставини, на думку колегії суддів, не свідчать про те, що він склав заповіт
під впливом цих обставин, тому що доказів на підтвердження ненадання
відповідачем матеріальної допомоги заповідачеві не надано. У зв"язку із
цим посилання позивачки на ці обставини як на підставу визнання заповіту
недійсним є також необгрунтованими.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1. відсутні, а тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та
на підставі ст.. 309 ч. 1 п. З ЦПК України
ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись
статтями 303, 307, 309 ч. 1 п. З, 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення
Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 серпня 2006
року скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

СУДДІ:

БАРИЛЬСЬКА А.

ЛЯХОВСЬКА І.Є.

СОКОЛАН И.О.