Справа № 22- 2464                            Головуючий 1 інстанції Шипович В.В.
Категорія   39                                           Доповідач Бондаренко Л.І.
УХВАЛА

Іменем України

2007р. березня 20 дня. Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Пономарьової О.М. суддів Бабенко П.М., Бондаренко Л.І. при секретарі
Проляпа О.В.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ТОВ „Старт"

на рішення Калінінського районного
суду м.Горлівки від 28 грудня 2006р.

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою відповідальністю
„Старт" про зміну формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевирівши матеріали справи,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, та ТОВ „Старт"
звернулись до апеляційного суду із апеляційними
скаргами на рішення Калінінського районного суду м.Горлівки від 28 грудня 2006р., яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Старт" про зміну формулювання причини звільнення,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди задоволені частково.

Визнано незаконним формулювання причини звільнення ОСОБА_1 20 вересня 2005р. з посади машиніста крану про звільнення за
ч.4 статті 40 КЗпП України- прогул без поважних причин.

Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з ТОВ „Старт" 20 вересня 2005р. з посади машиніста крану про звільнення за
ч.4 статті 40 КЗпП України- прогул без поважних причин
на формулювання - звільнена за власним бажанням за ст.38 КЗпП України.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 моральна
шкода в розмірі 1.500 грн.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні її позовних
вимог про стягнення

2

середнього заробітку за час
вимушеного прогулу. Суд неправильно тлумачить положення ст.
235 КЗпП України.

В апеляційній скарзі ТОВ „Старт" ставить питання про скасування
рішення суду з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки судом встановлено, що
ОСОБА_1 скоїла прогул без поважних причин. Суд неправильно застосував норму статті 184 КЗпП України, тому що позивачка
не є одинокою матер"ю.

Апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, рішення
- без зміни.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 28 березня 2005р. була прийнята на роботу в ТОВ „Старт" машиністом
козлового крану.

20 вересня 2005р.звільнена за п.4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних
причин на підставі наказу від 20 вересня 2005р.

15 вересня 2005р. ОСОБА_1 звернулася до адміністрації ТОВ „Старт" із заявою
про звільнення за власним бажанням.

14 вересня 2005р. ОСОБА_1 о 22 години 20 хвилин пішла з роботи, відмовляючись
виконувати роботу машиністу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснювала, що прогулу не вчиняла, пішла з роботи у зв"язку з тим, що з боку адміністрації
товариства не були виконані належні умови праці, виконувати іншу
роботу ніж робота машиніста козлового крану вона не зобов"язана.

За таких
обставин вважає звільнення незаконним. Крім того, вона є вдовою і сама виховує
дитину віком до 14 років.

Згідно з ч. З ст. 184 КЗпП звільнення одиноких матерів за наявності дитини
віком до 14 років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи, організації,
коли можливе звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р.
N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що до одиноких
матерів належать вдови,  які
виховують і утримують дитину самі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має дочку та сина Валерія, 11 березня 2001р. народження, яких виховує сама, оскільки
її чоловік - батько сина Валерія та іншої дитини - помер 21 листопада 2003р.
р.

Виходячи із матеріалів справи судом правильно застосовані положення статті
184 КЗпП України.

Доводи в апеляційній скарзі ТОВ „Старт" про неправильне застосування цієї норми, спростовуються матеріалами по справі.
Позивачка є вдовою, тому звільнення з ініціативі адміністрації є незаконним.

Суд враховуючи обставини по справі, наявність заяви ОСОБА_1 про звільнення її за власним бажанням найшов обгрунтовані
підставі для зміни формулювання причини звільнення за власним бажанням.

3

Судом правильно вирішений спір щодо відшкодування позивачки моральної
шкоди.

Суд з врахуванням вимог ст.237-1 КЗпП України, виходячи із характеру обставин, дій відповідача, ступінь вини визначив
розмір моральної шкоди в розмірі 1.500 грн.

Доводи у скарзі ОСОБА_1 про те, що суд необгрунтовано відмовив її задоволенні
позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, неправильно тлумачить
положення ст. 235 КЗпП України, не є переконливими.

У відповідності з вимогами ст..235 КЗпП України у разі визнання
формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає
чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний
змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення
у точній відповідності з формулюванням чинного
законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій
книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган,
який розглядає трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною
другою цієї статті.

Із матеріалів справии вбачається, що після звільнення ОСОБА_1 працевлаштувалась. Крім того, вона на свій розсуд змінила
вимоги про поновлення на роботі та просила ухвали
рішення, яким змінити формулювання причини звільнення на
звільнення за власним бажанням задоволені.

Підстав для застосування положень статті 235 КЗпП України та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу по справі не вбачається.

Рішення суду  відповідає нормам
матеріального,  процесуального права,
підстав для скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307 - 308, 315 ЦПК
України, апеляцій суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ТОВ
„Старт" відхилити.

Рішення
Калінінського районного суду м.Горлівки від 28 грудня 2006р. залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга подається до Верховного Суду України протягом двох місяців
з часу проголошення ухвали апеляційного суду.