ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
І м е н е м   У к р а ї н и
“8” жовтня 2007 року                              Ялтинський міський суд Автономної
у складі: головуючого, судді
представника позивача
представника Кримського природного заповіднику
представника Державного управління справами
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим цивільну
справу ОСОБА_1 до Кримського природного заповіднику, Державного  управління справами, за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог, керівника державного управління справами про
поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час
Позивач звернувся до Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим
із зазначеною позовною заявою в порядку процесуальних вимог цивільного
судочинства і просить суд:
незаконним і скасувати Розпорядження Державного управління справами за №
16/172-к від 22 листопада 2006 року про звільнення ОСОБА_1;
-      Поновити його
на роботі  в посаді директора Кримського
природного заповідника;
відповідачів у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу в розмірі 32 000 гривень.
вимоги обґрунтовуються тим, що звільнення за ст. 41 ч. 1 п. 1 КЗпП України
відбулось неправомірно, оскільки ОСОБА_1 однократного грубого порушення
трудових обов'язків не вчиняв, постановою Алуштинського міського суду АРК від
30 жовтня 2006 року від кримінальної відповідальності саме за вчинення
триваючого злочину звільнений за ст. 48 КК України.
відповідачів проти позову заперечували, наголошуючи на тому, що Постановою
Алуштинського міського суду АРК від 30 жовтня 2006 року кримінальну справу щодо
ОСОБА_1 за ст. 367 ч. 1 КК України закрито з нереабілітуючих підстав, тобто у
зв'язку із зміною обстановки. Таким чином, факт одноразового грубого порушення
трудових обов'язків належним чином підтверджений.
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, у судове засідання не
з'явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належно.
які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають значення для
справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх допит в якості
свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України.
пояснення позивача, його представника та представників відповідачів, з'ясувавши
обставини справи та дослідивши відповідні докази, дійшов висновку, що позов є
необґрунтованим і задоволенню не підлягає, виходячи з такого.
наказу Державного управління справами за 16/11 від 30 січня 2004 року та Наказу
Кримського природного заповідника за № 8-о від 1 лютого 2004 року з позивачем
був укладений трудовий договір,  за яким
ОСОБА_1 був призначений на посаду директора Кримського природного заповідника
Державного управління справами.
підставі Розпорядження Керівника Державного управління справами від 22
листопада 2006 року за № 16/172-к ОСОБА_1 22 листопада 2006 року із зазначеної
посади директора Кримського природного заповідника було звільнено за п. 1 ч.
1  статті 41 КЗпП України за одноразове
грубе порушення трудових обов'язків з посиланням на подання, в якому зазначено
на факт вчинення позивачем злочину, передбаченого ст. 367 ч. 1 КК України.
до статті 41 ч. 1 п. 1 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового
грубого порушення трудових обов'язків
керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності.
трудового договору за зазначеною підставою провадиться з додержанням вимог
частини третьої статті 40 КЗпП України.
одноразового грубого порушення ОСОБА_1 трудових обов'язків як керівника
установи підтверджений Постановою Алуштинського міського суду АРК від 30 жовтня
2006 року. Встановлено, що ОСОБА_1, працюючи директором Кримського природного заповідника,
в період з 4 лютого 2004 року по 4 липня 2005 року під час здійснення
капітального будівництва адміністративного будинку неналежно виконав службові
обов'язки через несумлінне ставлення до них, що заподіяло істотну шкоду
Від відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 367 ч. 1 КК
України, ОСОБА_1 був звільнений з підстав статті 48 КК України.
ОСОБА_1 та його представника стосовно того, що позивачем було вчинено не
одноразове порушення трудових обов'язків, а триваючий злочин, до уваги судом не
беруться за правовою нікчемністю.
урахуванням правових позицій, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного
Суду України за № 9 від 6 листопада 1992 року, безумовно  порушення ОСОБА_1 трудових обов'язків є
грубим, виходячи з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку
думку суду, керівник установи, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, що має
ознаки злочину, пов'язаного з недбалим ставленням до виконання трудових
обов'язків, не може залишатися на посаді, підлягає звільненню.
звільнення за ст. 41 ч. 1 п. 1 КЗпП України є водночас видом дисциплінарного
стягнення, суд перевірив та встановив, що дисциплінарне стягнення було
застосовано протягом місяця з дня його виявлення, тобто з дня одержання
власником установи постанови суду, якою підтверджена наявність ознак
кримінального діяння.
на те, що факт порушення трудових обов'язків був встановлений судовим рішенням,
яке набрало законної сили, невиконання відповідачем вимог статті 149 ч. 1 КЗпП
України не може вважатися суттєвим для справи. Зажадання від порушника трудової
дисципліни пояснень є заходом, спрямованим на встановлення обставин порушення,
проте такі встановлені юрисдикційним органом у кримінальній справі і не можуть
бути піддані сумніву.
тим, суд звернув увагу на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду
із заявою про вирішення трудового спору, встановлений у статті 233 КЗпП
України, підстав для поновлення строку немає.
розпорядження про звільнення ОСОБА_1 є законним і не підлягає скасуванню.
огляду на наведені висновки суду, також відсутні підстави й для прийняття
рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу
(ст. 235 ч. 2 КЗпП України).

Таким чином, розглянувши справу в присутності сторін та їх представників,
повно і всебічно дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд
дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі статті 88 ЦПК
України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 21, 41 ч. 1 п. 1, 147-149, 233,
235 КЗпП України, ст. 5, 10, 11, 15, 60, 61, 158, 179, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У
задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Кримського природного заповіднику,
Державного управління справами, за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог, керівника Державного управління справами про поновлення на
роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу -
відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1 в дохід держави в порядку розподілу судових витрат суму витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі тридцяти
гривень.

Рішення
суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі в десятиденний  строк з наступного дня після його
проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом
двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ст. 295 ч. 4 ЦПК України.

Рішення
суду набирає законної сили в порядку та строки, що передбачені ст. ст. 223, 294
ЦПК України.

СУДДЯ -