Справа № 22ц-292/2007                      Головуючий у 1 інстанції Літвіненко Н.В.
Категорія 13                                                                             Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26  квітня
2007     року     колегія
судців судової палати  у  цивільних
справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого
Баркової Л.Л.

суддів
Кучерявої В.Ф., Трушкова М.М.

при
секретарі : Стрілецькій О.В. розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі   справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання недійсним договору дарування за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_1. на рішення Іллічівського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від   14 лютого
2007 року

встановила:

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя від
14 лютого 2007 року ОСОБА_1.
відмовлено   в задоволенні
позову   про визнання недійсним договору
дарування   квартири   за
адресою:   АДРЕСА_1за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду
скасувати і постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, визнати
недійсним договір дарування зазначеної квартири. Посилається на те, що висновки
суду не відповідають обставинам справи, зібраним доказам дана неправильна
оцінка, порушено і неправильно застосовано норми матеріального   і процесуального права.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України Апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи справу, суд повно, всебічно і об'єктивно
встановив її обставини, дав оцінку наданим доказам і дійшов до обґрунтованого
висновку про те, що спірний договір дарування квартири відповідає вимогам закону,
доказів, які б свідчили про те, що його укладено позивачем під впливом помилки,
останнім не надано.

Цей висновок суду є правильним і підтвердженим
дослідженими в судовому засіданні доказами, які надані сторонами. В рішенні
суду ці докази наведені і відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України їм дана
належна правова оцінка.

Згідно зі ст.243 /ред.
1963 року/ ЦК України
за договором дарування одна сторона передає іншій стороні безоплатно майно у
власність. Він вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

2

Як встановлено судом, 26 січня 1996 року ОСОБА_1., 1929
року народження подарував належну йому на праві власності квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 1941 року народження.

Договір дарування було посвідчено в державній
нотаріальній конторі, з участю сторін, які власноручно його підписали.

Позивач ОСОБА_1. не заперечував, що починаючи із 70-х
років підтримував інтимні стосунки з обдарованою ОСОБА_4., а після смерті жінки
у 1995 році створив з нею сім"ю, вселив у якості дружини в свою квартиру,
за домовленістю з ним остання продала свій житловий будинок та перевезла до
нього свої речі і майно.

24 квітня 2006 року ОСОБА_4.
померла. її спадкоємцями є діти: ОСОБА_2.
та ОСОБА_3., відповідачки по справі.

Згідно зі ст.56 /ред.1963року/ ЦК України, на яку
посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, угода може бути визнана
недійсною, як укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, за позовом
сторони, яка діяла під впливом помилки.

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 28 квітня
1978 року №3 „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними"
роз"яснив, що під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття
стороною суб"єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, яке вплинуло на
її волевиявлення, за відсутністю котрого за обставинами справи можна вважати,
що угода не була б укладена.

Докази про те, що при укладенні договору позивач
помилявся, неправильно сприймав суб'єкт, предмет чи інші умови договору, які б
могли вплинути на його волевиявлення і при відсутності якого за обставинами
справи можна вважати, що угода не була б укладена в матеріалах справи відсутні.

Не
надано таких доказів і апеляційному суду.

Посилання позивача на те, що його помилка заключалася в
тому, що він довірився ОСОБА_4яка приховувала від нього та знайомих факт
дарування і вважав, що посвідчує заповіт є неспроможними, спростовуються
матеріалами справи та положеннями закону.

Так, із позовної заяви, пояснень позивача вбачається, що
на час укладення договору він працював столяром, перебував у нормальних
стосунках з померлою та її дітьми, своїх дітей не мав, сам звертався в бюро
технічної інвентаризації де писав заяву про видачу довідки-характеристики на
квартиру, після укладення та отримання в нотаріальній конторі договору, він
знаходився у зазначеній квартирі, де його знайшли відповідачі після смерті
ОСОБА_4.

Як вбачається із наданих документів, що були підставою
для переєстрації ОСОБА_4., вона зареєстрована в спірній квартирі на підставі
договору дарування від 26.01.1996 року./а.с255-259/

Посилання позивача на те, що він мав поганий зір і не міг
прочитати документ, який підписував спростовуються його поясненнями та
встановленими обставинами.

3

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження
суду першої інстанції, їм дана правильна оцінка, вони не впливають на
правильність висновків суду та не приводять колегію суддів до висновку про
порушення, або неправильне застосування судом норм матеріального чи
процесуального права, які є підставами до скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення відповідає обставинам справи, положенням закону і підстав
для його скасування не має.

Керуючись
ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1. відхилити.

Рішення Іллічі вського районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 14 лютого 2007 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її проголошення,
може бути оскаржено протягом двох місяців з дня набрання законної сили шляхом
подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.