Справа № 22-ц-194/2007 р.                                   Головуючий у 1-й інстанції - Лобко А.В.
21                                                             Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем України

2007 року квітня 03 дня колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в
складі:

Головуючого - Рибалки В.Г.

суддів                  -  Попруги
С.В., Дубровної В.В.

з участю
секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.

та особи, яка
приймає участь у справі ОСОБА_1, розглянула у відкритому судовому засіданні в
приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства
з обмеженою відповідальністю „Спецтехмедсервіс" на рішення Зарічного
районного суду м. Суми Сумської області від ЗО листопада 2006 року у справі за
позовною заявою ОСОБА_1до товариства з обмеженою відповідальністю „Спецтехмедсервіс",
третя особа: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми
про стягнення суми втраченого заробітку внаслідок трудового каліцтва,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Зарічного
районного суду м. Суми від 30
листопада 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ТОВ „Спецтехмедсервіс" на
користь ОСОБА_1 6 372 грн.
компенсації втраченого заробітку за період з 01 квітня 2001
року по ЗО вересня 2005
року, а також судовий збір на користь держави в сумі 51 грн. та витрати
за інформаційно технічне забезпечення розгляду справи на користь
територіального управління державної судової адміністрації в Сумській області в
сумі 30 грн.

В апеляційній
скарзі ТОВ „Спецтехмедсервіс" просить скасувати рішення суду першої
інстанції, а справу направити на новий судовий розгляд.

Узагальнені
доводи апеляційної скарги: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права.

В судовому
засіданні ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважаючи
рішення суду законним і обґрунтованим.

2

Судом першої інстанції
фактично встановлено, що ОСОБА_1 з 18
липня 1997 року
працював за трудовим договором в ТОВ „Спецтехмедсервіс".

14 травня 1999 року з ним
стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого, за висновком МСЕК від 09 вересня 1999 року,
потерпілому встановлено ступінь стійкої втрати професійно працездатності - 100%.

Після цього,
згідно висновку МСЕК від 01
грудня 2004 року
ОСОБА_1 встановлена стійка втрата професійної працездатності - 100% і перша група
інвалідності довічно.

ТОВ
„Спецтехмедсервіс" до 01
квітня 2001 року
виплачувала ОСОБА_1 втрачений заробіток, а після 01 квітня 2001
року припинило виплату потерпілому втраченого заробітку, і лише 30 вересня 2005 року відповідач
передав відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми
документи, що підтверджують право працівника ОСОБА_1 на страхову виплату
(особову справу).

З названої дати
згадане відділення здійснює страхові виплати втраченого заробітку ОСОБА_1 до
цього часу.

За таких
обставин заборгованість потерпілому ОСОБА_1, якому до набрання чинності 01 квітня 2001 року Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" ТОВ „Спецтехмедсервіс" не відшкодувало суму
втраченого заробітку щомісячно по 118
грн. за 54 місяці,
підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (118 грн. х 54 місяці = 6 372 грн.).

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1, суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи та
давши належну оцінку всім

3

зібраним у справі доказам, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що оскільки винним у несвоєчасній виплаті
ОСОБА_1 втраченого заробітку за період з 01
квітня 2001 року по
ЗО вересня 2005 року є
ТОВ „Спецтехмедсервіс", то саме цей відповідач зобов'язаний за рішенням
суду виплатити позивачу суму втраченого заробітку за вищезгаданий період в
розмірі 6 372 грн.

Такий висновок
суду відповідає вимогам ч. 2
ст. 7 Закону
України „Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", якою передбачено, що Фонд сплачує
страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 1
квітня 2001 року, з
того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду
документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі
страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в
судовому порядку.

Потерпілі,
документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду
соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів
страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Висновок суду
відповідає також абзацу другому пункту З Прикінцевих положень Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", яким передбачено, що уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної
(немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими
підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без
правонаступника -Фондом
соціального страхування від нещасних випадків.

Доводи
апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилився у застосуванні
вищезгаданих норм матеріального права, бо покладаючи обов'язок на відповідача
по виплаті боргу позивачу, не взяв до уваги той факт, що відповідач з 2001 року по грудень 2005 року сплачував
страхові тарифи до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на

4

виробництві та професійних захворювань України, за
встановлених обставин та ураховуючи наведені вимоги законів, не мають
юридичного значення.

Доводи
апеляційної скарги про те, що позивачем, який звернувся до суду 02 березня 2006 року пропущений
строк позовної давності не ґрунтуються на законі.

Так, відповідно
до ч.І, 4 ст. 456 ЦК УРСР у разі
заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаних з
виконанням ним трудових обов'язків, організація або громадянин, відповідальні
за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому у повному розмірі втрачений
заробіток, а також виплатити потерпілому (членам сім'ї та особам, які
перебували на утриманні померлого) одноразову допомогу в установленому законом
порядку. При цьому пенсії та інші доходи, одержувані працівником, не
враховуються.

Правила
відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я громадянина, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до
абзацу першого п. 43 Правил
відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим
ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів
України від 23 червня 1993 року із змінами
та доповненнями, яка була чинною до 11
липня 2001 року,
якщо потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди, з вини
власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то
ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає
коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у
порядку, встановленому статтею 34
закону України „Про оплату праці".

Згідно п. 6 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до
позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше,
не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

ЦК України набрав
чинності з 01 січня 2004 року, з 01 квітня 2001 року до
вищезгаданої дати пройшло менше трьох років.

Відповідно до
п.З ч.І ст. 268 ЦК України
позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Доводи
апеляційної скарги про те, що суд належним чином не з'ясував питання щодо
процесуального становища ТОВ „Спецтехмедсервіс"

5

(належний чи неналежний позивач),
за встановлених обставин, не дають підстав для висновку про те, що
відповідальність перед позивачем за невиплату йому сум втраченого заробітку має
нести інша особа, а не відповідач.

Ураховуючи
викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За таких
обставин, коли оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає нормам
матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 319 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Спецтехмедсервіс" - відхилити.

Рішення
Зарічного районного суду м. Суми Сумської області від 30 листопада 2006 року залишити
без змін.

5

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.