УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2007 року колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області
у складі:

Головуючого -Панька В.Ф., суддів: Леска В.В., Мацунича М.В., при секретарі -
Карбованець М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 22
грудня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання недійсним договору дарування,-

встановила:

Рішенням
Мукачівського міськрайонного суду від 22
грудня 2006 року в
задоволенні зміненого позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
дарування АДРЕСА_1 відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції, як
незаконного та не обґрунтованого й справу направити на новий розгляд.

Межі оскарження:
апелянт вважає, що дане рішення не відповідає фактичним обставинам справи та
вимогам матеріального й процесуального права.

Заслухавши
доповідача, й обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що
наведені в позовній заяві доводи, щодо визнання недійсним договору дарування
АДРЕСА_1 є необгрунтованими, оскільки не наведено яких не-будь доказів, що при
укладенні даного договору волевиявлення сторін не відповідало їх справжнім
намірам.

З такими висновками можна погодитися виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається , що позивач ОСОБА_1 у листопаді 2006 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про
визнання недійсним вищезгаданого договору дарування (а.с.8), мотивуючи тим що
на початку 2003 року
стан його здоров"я погіршився і його син ОСОБА_3запропонував свою допомогу
по здійсненню підприємницької діяльності та утриманню приміщення в належному
стані в обмін на те, що ОСОБА_1 відпише на нього частину не житлової будівлі,
яка йому належала на праві приватної власності, а тому 19 листопада 2003 року ним було
укладено договір та посвідчено в нотаріальній конторі , тексту якого він
не читав при цьому вважаючи, що в ньому передбачені всі права та
обов"язки, про які вони домовлялися. А тому вважає, що даний договір
дарування, укладений шляхом помилки, обману, омани його , оскільки в дійсності
він мав намір укласти інший договір, а саме договір довічного утримання.

Судом першої
інстанції встановлено, що внаслідок укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19 листопада 2003 року договору
дарування АДРЕСА_1, була подарована -
ОСОБА_2   Так як , дана будівля
перебувала у  спільній

Справа №22ц-326/07                                                                                                     Номер
рядка статистичного звіту: 13

Головуючий у
першій інстанції: Рижиков В.Г. Суддя-доповідач: Панько В. Ф.

частковій власності ОСОБА_1 та його
жінки ОСОБА_4, оскільки придбана під час перебування у шлюбі, останньою
також було надано згоду на здійснення даного дарунку будівлі сину.

Таким чином,
порядок укладення даного договору було здійснено у відповідності до вимогст.243,
244 ЦК (1963), та' свідчить про
те, що сторони мали на меті укладення договору дарування а не договору
довічного утримання і що даний договір був укладений внаслідок помилки або
введення позивача в оману.

Доводи
апеляційної скарги про те, що даний договір був укладений внаслідок помилки,
обману, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки такі не спростовують
встановлених фактичних обставини справи.

При таких
обставинах, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене судом першої
інстанції рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.
308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 грудня 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня проголошення шляхом подачі скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.