Справа № 22-600                                                           Головуючий
2007 р.                                                                       ДубінаЛ.А.
Судця-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
березня 2007 року                                                                                   м.
Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:    Бон дара
В. О.

Суддів :                Бабак A.M.

Прокопенка О.Л.

При
секретарі:    Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2006 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-тя особа ОСОБА_3 про стягнення суми,
-

ВСТАНОВИЛА:

19.04.2006 року ОСОБА_2. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1., 3-тя особа
ОСОБА_3. про стягнення суми.

В позові зазначав, що у січні 2006 року між ним та
директором ТОВ "Дозор" ОСОБА_1. було досягнуто згоди, щодо укладання
договору купівлі-продажу підприємства за умови внесення грошової суми у якості
авансу, який буде передавати ОСОБА_3., так взагалі відповідачем було отримано в
рахунок купівлі ТОВ "Дозор" згідно розписки від 22.03.2006 року суму
у розмірі 201 900 доларів, 21.03.2006 року відповідач повідомив, що продати
підприємство не може з тих підстав, що необхідно укласти договір відступлення
частки з ОСОБА_4., яка є співвласником ТОВ "Дозор" ії частка складає
45%, інша частка 55% - належить ОСОБА_1, з яким також необхідно укласти договір
про відступлення частки, отримані раніше гроші відповідач зобов'язався
повернути через 2 дні, але відповідач не виконав домовленості.

Посилаючись на зазначене, просив стягнути з ОСОБА_1. на свою користь
суму у розмірі 1 120 595 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2006 року
позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з
ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2. суму у розмірі 1 120 595 грн.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення та ухваленням нового,
ОСОБА_1. посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального
права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким відмовити позивачу
у позові.

Вислухавши доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної
скарги колегія-суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково виходячи з наступного.

Безумовною підставою для скасування рішення суду і передачі справи на новий
розгляд відповідно до вимог ст.. 311 ЦПК України є підстава, якщо справу
розглянуто за відсутності будь - кого з осіб, які беруть участь у справі,
належним чином не повідомлених про час і місце судового засідання.

Як
вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2. при подачі до суду позовної заяви знав
адресу за якою мешкає відповідач, але в заяві була вказана зовсім інша адреса,
на яку судом і направлялись повістки. Тому про існування заочного рішення суду
ОСОБА_1. дізнався лише у жовтні 2006 року.

Главою 8 ЦПК
України передбачений порядок заочного розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення
на підставі наявних у справі доказів, однак це може бути зроблено при умові
неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і
від якого не надійшло повідомлення про причини неявки його в судове засідання,
або якщо зазначені ним причини визнані судом неповажними.

Матеріали справи свідчать про те, що в судових засіданнях які відбулися 14
червня 2006 року, 29 червня 2006 року та 19 липня 2006 року ОСОБА_1. не був присутнім з
тих підстав, що не отримував повісток до суду.

При новому розгляді справи суду слід звернути увагу на
те, що при подачі позовної заяви ОСОБА_2. було сплачене держмито у розмірі 51
грн., хоча ціна позову складає 1 120 595 грн.

Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року №7-93
з подальшими змінами внесеними до нього встановлено, що державне мито при
подачі позовної заяви сплачується в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не
менше З неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приймаючи позовну заяву та розглядаючи справу по суті
районний суд на вимоги вказаного Декрету КМУ не звернув.

За таких підстав колегія
судців вважає, що рішення районного суду не може бути визнане законним та
обгрунтованим.

Керуючись ст.
ст.303, 304,307, 311,315, 317, 319   ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2006 року по цій справі
скасувати, справу повернути до суду на новий розгляд в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але
може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.