Справа № 22Ц - 3633/2007 р.
Головуючий у 1-й інстанції Островська О.О.
Доповідач в 2-й інстанції Поліщук М.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем           України.

25 грудня   2007 року
колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого -
судді  Антоненко В.І.

суддів  -
Касьяненко Л.І., Поліщука М.А..

при
секретарі  - Козак І.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу  ОСОБА_1на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області від 25 червня  2007 року в справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про стягнення матеріальної і
моральної шкоди, завданої  джерелом  підвищеної небезпеки.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді
справи, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні
2007року ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом в суд і просив стягнути з
відповідачів матеріальну шкоду в сумі 15264,41грн., моральну шкоду в сумі 30
000грн.

В ході розгляду
справи від позову до  ОСОБА_3 відмовився
і просив в цій частині провадження у справі закрити.

Позовні
вимоги  до ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що
11 листопада 2006року близько 17год.30 хвилин на 78км автодороги Київ-Одеса
біля с.м.т.Терезине Білоцерківського району Київської області ОСОБА_2, керуючи  автомобілем марки «ВАЗ-2104» д.н.
НОМЕР_1здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1, внаслідок чого йому були заподіяні
тяжкі тілесні ушкодження як небезпечні для життя, він тривалий час проходив
стаціонарне та амбулаторне лікування і поніс
матеріальні затрати Заподіяння моральної шкоди обґрунтовував тяжкими тілесними
ушкодженнями та пов»язаними із цим моральними переживаннями а  розмір моральної шкоди - виходячи  із
подвійної  суми  матеріальних збитків.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від
25 червня  2007 року  прийнято відмову ОСОБА_1від позову  до ОСОБА_3і провадження в цій частині позову
закрито. В позові ОСОБА_1до ОСОБА_2  відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду
в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2
скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.

Апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до
вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є
рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з законом.

Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами,  які були досліджені в судовому
засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд
виходив  із того, що вини відповідача в
заподіянні шкоди позивачу немає  і  заподіянню
шкоди  сприяла груба
необережність  позивача.

З такими висновками повністю погодитись не можна,
поскільки  вони зроблені з неправильним
застосуванням норм матеріального права.

Судом встановлено, що 11 листопада
2006року близько 17год.30 хвилин на 78км автодороги Київ-Одеса біля  с.м.т.Терезине Білоцерківського району
ОСОБА_2, керуючи  за дорученням
автомобілем марки «ВАЗ-2104», скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1, який в стані
алкогольного сп»яніння переходив проїзжу частину дороги.

В результаті
наїзду  ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні
ушкодження, тривалий час проходив стаціонарне та амбулаторне лікування,
визнаний  інвалідом першої групи
загального захворювання.

16.02.2007року
постановою інспектора  патрульної служби
Білоцерківського районного управління МВС України в Київській області   в порушенні кримінальної справи відносно
ОСОБА_2 відмовлено  за відсутністю в його
діях складу злочину та зроблено висновки про порушення  позивачем
п.п.4.7, 4.14 а), б)  Правил
дорожнього руху України.

Відповідно до
ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_2 як володілець
автомобіля марки «ВАЗ-2104» д.н. НОМЕР_1- джерела підвищеної небезпеки
не довів, що шкода, завдана позивачу внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

За вказаних
обставин  відповідно до вимог ч.5 ст.1187
ЦК України ОСОБА_2 є відповідальним за заподіяння шкоди позивачу без
наявності  його вини в порушенні Правил
дорожнього руху України.

Поскільки
висновки суду не  повністю відповідають
обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то
відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням
нового рішення.

З матеріалів
справи вбачається, що позивачу внаслідок дорожно-транспортної пригоди  заподіяно матеріальну шкоду, яка складається
із витрат на лікування. В зв»язку із
тяжкими тілесними ушкодженнями ОСОБА_1 перебував на стаціонарному
лікуванні з 11.11.2006року по 15.12.2006року (а.с.7), та з 15.12.2006року по
12.01.2007року.

З пояснень
сторін,  розписки ОСОБА_4, яка є рідною
сестрою позивача, від 28.11.2006року вбачається, що вона отримала від
ОСОБА_2  на лікування ОСОБА_1,
проведене   в період  з 13.11.2006року по 25.11.2006року  гроші в сумі
16 619грн. (а.с.57ш).

При апеляційному
розгляді з  наданих позивачем доказів
встановлено, що в період з 11.11.2006року до 12.11.2006року та  з 26.11.2006року  по 3.04. 2007року позивачем за особисті кошти
придбані ліки  на суму 13 997,88грн., що
підтверджується  накладними, квитанціями
про оплату, платіжним дорученням,
фіскальними чеками про придбання ліків (а.с.22,-25; 27-46).

Позивачу також
заподіяна моральна шкода, яка полягає  у
фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав в зв»язку з отриманими тяжкими
тілесними  ушкодженнями в результаті
наїзду автомобілем під керуванням відповідача, погіршенням стану здоров»я,
вимушених змінах у житті.

Визначаючи
розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер
правопорушення, необережний характер дій заподіювача шкоди, ту обставину, що
позивач порушив Правила дорожнього руху України, перебував в стані алкогольного
сп»ягніння, тобто своїми діями сприяв виникненню шкоди, глибину фізичних та
душевних страждань потерпілого,  вимоги
розумності і справедливості і визначає моральну шкоду у розмірі 10 000грн.

Відповідно до
ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню
або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого ( а в разі вини
особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня  її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо
інше не встановлено законом.

У відповідності
до п.4.4 ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості
пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе
для своєчасного їх  виявлення  іншими учасниками дорожнього руху.

У відповідності
до п.4.14 ПДР України пішоходам забороняється:

а)виходити на
проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших
учасників руху;

б)раптово
виходити, вибігати на проїзну частину,  в
тому числі на пішохідний перехід.

Як встановлено
постановою інспектора  патрульної служби
Білоцерківського районного управління МВС України в Київській області про
відмову  в порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_2 від 16.02.2007року (а.с.7-10) дорожно-транспортна пригода  трапилась в темну пору доби, позивач в  момент скоєння
наїзду на нього автомобіля, керованого відповідачем,  вийшов на проїзну частину дороги, не
впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, тобто
порушив  вимоги п.п.4.4, 4.14  Правил дорожнього руху України та  перебував в стані алкогольного сп»яніння.

З врахуванням
вказаних обставин, виникненню шкоди сприяла груба необережність  позивача, який перебував у стані алкогольного
сп»яніння  і  порушив вимоги п.п.4.4, 4.14  Правил дорожнього руху України,  а  тому
відповідно до  ч.2 ст.1193 ЦК України
колегія суддів

визначає ступінь вини позивача 50% від  встановленого судом  розміру шкоди.

Крім
цього відповідно до п.4 ст.1193 ЦК України підлягає врахуванню матеріальний
стан відповідача, який має на своєму утриманні малолітню дитину, інших доходів
крім заробітної плати немає,  в
добровільному порядку виплатив на лікування позивача 16 619грн., що є підставою
для зменшення розміру шкоди.

З
врахуванням  положень ч.5 ст.1187,  ч.2  і
ч.4 ст.1193 ЦК України (ступеня вини позивача в заподіянні шкоди 50%,  матеріального становища відповідача)  колегія суддів зменшує  розмір відшкодування матеріальної шкоди із 13
997,88 грн. до 3500грн., розмір відшкодування моральної шкоди із 10
000грн.  до  2500грн.

Відповідно до
ст.88 ЦПК України стягнути із відповідача на користь держави судові витрати в сумі 12,75грн.

Керуючись
ст.ст.303,309,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1- задовольнити  частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області від 25червня  2007 року скасувати і ухвалити нове
рішення:

Позов  ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про стягнення
матеріальної і моральної шкоди, завданих джерелом підвищеної небезпеки -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2
на  користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі  3500грн., моральну шкоду в розмірі 2500грн.,
а на користь держави судові витрати в сумі 12,75грн.

Рішення  набирає законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання  ним законної
сили.

Головуючий

Судді