У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

27 вересня
2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:                                Григор'євої Л.І.,

Барсукової В.М.,            Балюка
М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
заступника прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах
держави в особі Міністерства з надзвичайних ситуацій до ОСОБА_1та Державної
спеціальної (воєнізованої) аварійно-рятувальної служби про визнання договору
позики недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення апеляційного суду м.
Києва від 5 березня         2007
року,

встановила:

У травні 2006 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом,  мотивуючи його тим, що 22 грудня 2003 року
між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій в особі міністра Реви
Г.В. та ОСОБА_1. було укладено трудовий контракт, згідно з яким ОСОБА_1.
призначено на посаду начальника Державної спеціальної (воєнізованої)
аварійно-рятувальної служби на період з 22 грудня 2003 року по 22 грудня 2006
року.

Зазначав, що на підставі рішення ради трудового колективу 1 вересня 2004
року між Державною спеціальною (воєнізованою) аварійно-рятувальною службою в
особі ОСОБА_1. (орендар) та ОСОБА_2. (орендодавець) було укладено договір
оренди житла про тимчасове користування квартирою   № АДРЕСА_1у м. Києві для забезпечення
ОСОБА_1. житлом. та за яке Державна спеціальна (воєнізована)
аварійно-рятувальна служба сплатила орендодавцю 1,8 тис. грн. Не зважаючи на
забезпечення ОСОБА_1. житлом, останній звернувся із заявою до ради трудового
колективу підприємства, яка 7 жовтня 2004 року прийняла рішення про надання
йому безпроцентної позики для придбання житла. 26 жовтня     2004 року між Державною  спеціальною (воєнізованою)
аварійно-рятувальною службою в особі першого заступника керівника служби
Задорожнього М.Я. та ОСОБА_1. було укладено договір безстрокової позики на суму
760000 грн.

Посилаючись на те, що вказаний договір не відповідає вимогам закону,
позивач просив визнати недійсним договір безпроцентної позики від 26
жовтня  2004 року № 42, стягнути з
ОСОБА_1. на користь Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій -
760000 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2006 року
в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва
від 5 березня 2007 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13
листопада 2006 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позов
задоволено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1просить
скасувати рішення апеляційного суду м. Києва           від 5 березня 2007 року, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального права .

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і
не    може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

З наявних матеріалів справи
вбачається, що оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм
матеріального і процесуального права та передбачені ст. 338 ЦПК України
підстави для його обов'язкового скасування відсутні.

Керуючись ст. ст.
331, 332, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 5 березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.М. Барсукова

М.І. Балюк