Справа № 2-92/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2007 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого -
судді Пушкарчук В.П., при
секретарі - Тростянчук Т.В.

з участю
позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2  частину житлового будинку та визнання
свідоцтва про право власності на спадщину за законом частково недійсним,

встановив:

У провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3. до
ОСОБА_1 про виселення з житлового будинку № АДРЕСА_1 Луцького району, який
належить ОСОБА_3. на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом від 24.10.2005 року. Вказаний будинок належав сестрі
спадкоємця ОСОБА_4. на праві
приватної власності. У ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4.
померла.

ОСОБА_1. звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_3про визнання права
власності на 1/2  частину житлового
будинку та визнання свідоцтва про право власності на спадщину за законом
частково недійсним, вказавши на ті обставини, що він 35 років перебував з
сестрою відповідача за зустрічним позовом у фактичних шлюбних відносинах,
проживали вони у спірному будинку, вели спільне господарство, за спільні кошти
проводили поточні і капітальні ремонти вказаного житла, здійснювали добудову
господарських будівель: кухню, веранду, перекрили покрівлю, заасфальтували
подвір"я, зробили водопровід та каналізацію. А тому ОСОБА_1. має право на
1/2  частину вказаного будинку.

На підставі наведеного просив визнати за ним право
власності на 14 частину будинку №АДРЕСА_1 і

визнати частково недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 24.10.2005 року № 277784, видане ОСОБА_3. на право
власності на житловий будиног № АДРЕСА_1 Луцького району.

Провадження в справі за позовом ОСОБА_3. до ОСОБА_1 про виселення зупинено
до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1. до
ОСОБА_3. про визнання права власності на 1/2
частину житлового будинку та визнання свідоцтва про право власності на
спадщину за законом частково недійсним.

В судовому засіданні ОСОБА_1. вимоги підтримав з підстав, викладених у
позовній заяві.

ОСОБА_3., не визнавши позову, пояснив, що свідоцтво про право власності на
спадкове майно після смерті сестри він отримав згідно закону. Жодних порушень
при його видачі державним нотаріусом не допущено. Просив у позові відмовити
із-за безпідставності.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши документи спарви
суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 22 К
п ШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння і розпорядження цим
майном.

Згідно ст. 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а
також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю
кожного з них.

Відповідно до ст. 25 КпШС якщо майно, яке було власністю одного з подружжя,
за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом
спільною сумісною власністю подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4.
на праві приватної власності належав житловий будинок №АДРЕСА_1 Луцького
району.

З 1968 по 2003 роки ОСОБА_4.
і ОСОБА_1. проживали однією сім"єю в АДРЕСА_1.

Достовірність наведеного не заперечив відповідач і
підтверджено показаннями свідків.

За період подружнього проживання вони робили в будинку
поточний ремонт в період експлуатації будинку за кошти обох з подружжя.

Поточні роботи в період експлуатації не дають суду
підстав вважати, що будинковолодіння суттєво змінилося у своїй вартості
внаслідок спільних грошових та трудових затрат і має бути визнано судом
об"єктом права спільної власності подружжя.

Проаналізувавши вищенаведене в сукупності суд приходить
до висновку, що визнати будинковолодіння об"єктом спільної сумісної
власності подружжя

та визнати право власності ОСОБА_1
на половину вищевказаного будинковолодіння, у суда немає жодних
підстав, тому позов в цій частині до задоволення не підлягає.

При вирішенні питання визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за законом суд враховує, що вказане свідоцтво
видане державним нотаріусом на підставі ст. 530 ЦК України в редакції 1963 року ОСОБА_3.-братові ОСОБА_4., яка померла 08
січня 2003 року. Достовірність наведеного підтверджено копією спадкової справи
№ 338/05 майна померлої ОСОБА_4..
У вказаній справі є заява ОСОБА_1 від 21.07.2005 року, в якій він вказав,
що з ОСОБА_4.
перебував у незареєстрованому шлюбі, спільного майна з нею не набув та на її
утриманні не був, отримує пенсію. На спадкове майно після смерті ОСОБА_4 не претендує.

Судом не встановлено, що ОСОБА_1. на час написання
вказаної заяви не міг в достатній мірі управляти своїми вчинками і до кінця
усвідомлювати їх наслідки.

Не встановлено, що на волевиявлення ОСОБА_1 чинився будь-який вплив з боку
ОСОБА_3. і написання заяви не відповідало його намірам.

Жодних інших підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину за
законом недійсним в судовому засіданні також не встановлено, а тому позов до
задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 80, 84, 215, 218, п.5 ч.1 ст.214 ЦПК
України, ст.ст. 22, 24, 25 КпШС України, ст.530 ЦК України в редакції 1963 року, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3про визнання права власності на 1/2
частину житлового будинку та визнання свідоцтва про право власності на спадщину
за законом частково недійсним відмовити із-за безпідставності.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через
Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення та подачі
апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.