РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2007 року місяця
лютого 06 дня
колегія суддів судової палати у цивільних

справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого, судді   Любобратцевої Н.І.

суддів   Даніла Н.М.

Чистякової
Т.І.

при
секретарі  Бахтагарєєвої
М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору надання послуг, відшкодування матеріальної та моральної
шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Центрального районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки Крим від 12 жовтня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2005 року ОСОБА_1звернулася до суду з
позовом доОСОБА_2про розірвання договору надання послуг, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди. Вимоги мотивовані тим, що 22 серпня 2005 року вона уклала з відповідачем
договір про надання послуг: відповідач зобов'язувався
в строк до 26 вересня 2005 року виготовити диван. Відповідно до вказаного договору вона сплатила відповідачу 240 доларів США на купівлю матеріалу, 110 доларів США та 600 грн. за виконану роботу. Проте, диван
був виготовлений невідповідних розмірів, неякісно, з багатьма дефектами. У
зв'язку з наведеним, позивачка на підставі Закону України „Про захист прав
споживачів" просила розірвати договір про надання послуг, стягнути з
відповідача 2350 грн.
матеріальної шкоди, 1000 грн.
моральної шкоди, судові витрати по справі.

Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 12 жовтня
2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, розірвано договір про надання послуг - виготовлення дивану, укладений між
ОСОБА_1. та ОСОБА_2, зОСОБА_2на
користь ОСОБА_1 стягнуто 1320 грн.
матеріальної шкоди, 1000 грн.
моральної шкоди, витрати пов'язані з проведенням експертизи в сумі 292 грн. 43 коп., а всього 2612 грн 43 коп., зОСОБА_2також стягнуто 51 грн. судового збору в дохід держави, 69,76 грн. на користь Кримського НІІ
судових експертиз. Додатковим рішенням того ж суду від 24 листопада 2006 року ОСОБА_1. зобов'язано повернути ОСОБА_2 виготовлений згідно з договором
про надання послуг диван, зОСОБА_2стягнуто 8,50 грн. судового збору.

Не
погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
ставить питання про його скасування, просить ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_1. у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення
суду незаконне і необгрунтоване, ухвалено з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, апелянт вважає, що суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що договір про надання послуг   або
договір   побутового   підряду
він   з   позивачкою
не   укладав,

Справа № 22-ц-978/2007р.

підприємцем він не являється, тому
правовідносини, які між ними склалися не можуть
регулюватися ст. 17 Закону України „Про захист прав
споживачів". Крім того,
вказує, що він брав у позивачки лише 240 доларів США на придбання
матеріалу, однак рішенням суду з нього стягнуто 1679 грн. Грошей за оплату робіт по
виготовленню дивану у сумі 110 доларів
США та у сумі 600 грн. він взагалі від позивачки не
отримував.

Дослідивши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явились,
обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне її
задовольнити.

Задовольняючи вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, що виникли між
сторонами у даній справі, регулюються Законом України „Про захист прав
споживачів".

З таким висновком суду не
погоджується колегія суддів, оскільки він суперечить діючому законодавству.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, яка визначає правила
диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Зі
змісту позовної заяви ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2. вбачається, що вимоги про
розірвання договору надання послуг, відшкодування матеріальної та моральної шкоди
заявлені на підставі ст. ст. 12,15, 24 Закону
України „Про захист прав споживачів".

Положення
Закону України „Про захист прав споживачів", п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду цивільних справ
за позовами про захист прав споживачів" від 12 квітня 1996 р № 5 вказують, що на відносини
по виготовленню та продажу товарів, виконанню робіт і наданню послуг
громадянином, який не є підприємцем, а також на випадки придбання товарів,
користування послугами громадянином лише для підприємницькою діяльності або
підприємствами, установами, організаціями дія цього Закону не поширюється.

Однак
доказів тому, що відповідач є підприємцем суду позивачкою, всупереч вимог ст.ст.10,11 ЦПК України, не надано. Доводи відповідача, що він не займається підприємницькою
діяльністю не спростовані.

Виходячи з
наведеного та встановивши, що відповідач не є приватним підприємцем, колегія
суддів приходить до висновку, що суд неправильно застосував матеріальний закон, що відповідно до п. 4 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 304 п.1, 307, 309 п.4, 313 п. 1,314,315,317,319 Цивільного процесуального
кодексу України колегія суддів судової палати у цивільних справах, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 12 жовтня 2006 року задовольнити.

Рішення
Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим
від 12 жовтня 2006 року скасувати і ухвалити нове рішення,
яким
відмовити ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 про розірвання договору надання послуг,
відшкодування матеріальної
та моральної шкоди.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції
протягом двох місяців.