Справа № 4-С-4707
У Х В А Л А

11
грудня 2007 року Дніпровський районний суд м. Києва у складі

головуючого
судді  Виниченко Л.М.,

при
секретарі      Артеменко В.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії
державних виконавців відділу Державної виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в якій
просить визнати дії держаного виконавця Державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління юстиції
неправомірними. такими, що порушують вимоги ст. 19 Конституції України,
п. 9 ст. 153 ЦПК України, ст. ст. 5, 7, 8, 24, 25, 26 Закону України «Про
виконавче провадження» та зобов»язати негайно виконати ухвалу суду про
забезпечення позову. Вимоги скарги мотивує тим, що 29.10.2007 року до ВДВС
Дніпровського РУЮ подана заява та ухвала суду про забезпечення позову, яка
відповідно до п. 9 ст. 153 ЦПК України, виконуються негайно. Проте державний
виконавець в порушення вимог положень вказаних законів рішення не прийняв,
повідомлень щодо проведення виконаних дій не надіслав по даний час.

В подальшому заявник змінив та доповнив вимоги
скарги, просив суд визнати неправомірними дії державних виконавців державної
виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Завальної І.М.,
Мироненко Н.М. та Рогового М.В. щодо вчасного прийняття та надсилання постанов
від 04.04.2007 року, 13.07.2007 року, 05.11.2007 року на порушення вимог ст. 26
Закону України «Про виконавче провадження»; визнати незаконними зазначені
постанови державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ про відмову у відкритті
виконавчого провадження та зобов»язати виконати ухвалу суду про забезпечення
позову від 13.03.2007 року. Скаргу обгрунтовує тим, що 13.03.2007 року ухвалою
Дніпровського суду м. Києва по справі № 2-18407 в порядку забезпечення позову
накладено арешт на майно СПД ОСОБА_2. Згідно ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження» постанову про відмову у відкритті виконавчого
провадження державний виконавець виносить у триденний строк після надходження
до нього виконавчого документа та не пізніше наступного дня надсилає її
заявнику. Постанова державного виконавця Завальної І.М. про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 04.04.2007 року
надійшла до суду 16.06.2007 року. При цьому державний виконавець повинен
був керуватися п. 3 ст. 18 Закону України, що не потребує заяви стягувача.  12.07.2007 року до ВДВС повторно подано
ухвалу суду та заяву, яку державний виконавець Завальна І.М. постановою від
13.07.2007 року (одержана 23.07.2007 року) вдруге відмовила у відкритті
виконавчого провадження вже з інших підстав, а саме в зв»язку з не зазначенням
в ухвалі про забезпечення позову строку пред»явлення її  на виконання. До ВДВС 29.10.2007 року знову
була подана заява з ухвалою суду про забезпечення позову. 21.11.2007 року
надіслана постанова від 05.11.2007 року державного виконавця Мироненко Н.М. про
відмову у відкритті виконавчого провадження з інших підстав, які не передбачені
ст. 19 Закону, так як не є обов»язковими (ідентифікаційний номер (за його
наявності), дата і місце народження, місцезнаходження майна (якщо відомі)).
З»ясування місце знаходження майна боржника входить до обов»язків державного
виконавця. Невиконання рішення суду вісім місяців з різних підстав свідчить про
умисне надання незаконних переваг відповідачу, всупереч обов»язків державного
виконавця.

В судовому засіданні заявник підтримав подану
скаргу з уточненням, просив її задовольнити.

Представник відділу державної виконавчої
служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Мироненко Н.М.
проти задоволення скарги заперечувала, пояснила, що ухвала про забезпечення
позову із заявою стягувача надійшла 02.11.2007 року. Постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження винесена у визначений Законом України «Про
виконавче провадження» строк та у зв»язку з тим, що в резолютивній частині
ухвали не зазначено місце знаходження майна, відсутнє його найменування, не
зазначений розрахунковий рахунок, установа банку, ідентифікаційний код
боржника, дата і місце народження, що унеможливлює виконання ухвали суду.

Суд, вислухавши пояснення заявника,
представника державної виконавчої служби, дослідивши матеріали даної справи,
справи за № 4-с-3307 та матеріали виконавчого провадження встановив наступне.

Дніпровським районним судом м. Києва у
цивільній справі № 2-18407 за позовом ОСОБА_1 до суб»єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_2 про відшкодування шкоди постановлена ухвала
про забезпечення позову від 13 березня 2007 року, в резолютивній частині якої
зазначено: «Накласти арешт на майно або грошові кошти, що належать суб»єкту
підприємницької діяльності ОСОБА_2, який зареєстрований АДРЕСА_1, і знаходяться
у нього або в інших осіб, в межах суми 14196 грн. Виконання ухвали доручити
державному виконавцю державної виконавчої служби у Дніпровському районі м.
Києва. Ухвала підлягає негайному виконанню».

Як встановлено в судовому засіданні, зазначена
ухвала Дніпровським районним судом м. Києва була направлена на виконання.

16.06.2007 року до суду надійшла постанова
старшого державного виконавця Завальної І.М. про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 04.04.07 року в зв”язку з відсутністю заяви
стягувача про прийняття виконавчого документу до виконання.

На виконання даної постанови державного
виконавця ОСОБА_1 04.07.2007 року до Державної виконавчої служби Дніпровського
РУЮ у м. Києві була подана заява з доданою ухвалою суду. 13.07.2007 року
державним виконавцем Завальною І.М. вдруге була винесена постанова про відмову
у відкритті виконавчого провадження № 1533/13 з посиланням на не відповідність
виконавчого документу ст. 19 Закону України “Про виконавче провадження”, а саме
не зазначення в ньому терміну пред”явлення до виконання.

Дії державного виконавця щодо винесення
вищезазначених постанов про відмову у відкритті виконавчого провадження від
04.04.07 року та від 13.07.07 року ОСОБА_1 оскаржувались до Дніпровського
районного суду м. Києва (справа № 4-с-33/07), згідно поданої скарги від
25.07.07 року та доповнень до неї від 07.09.07 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва
від 18.10.2007 року, відповідно поданої заяви ОСОБА_1, його скарга на дії
державних виконавців була залишена без розгляду.

В подальшому заявником черговий раз до ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києва 29.10.2007 року була подана заява з проханням
прийняти до виконання ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.07
року про забезпечення позову, яку державний виконавець Мироненко Н.М. отримала
02.11.07 року.

05.11.2007 року державним виконавцем винесена
постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження  № 826/12. Дана постанова мотивована тим, що
ухвала суду не відповідає вимогам ст. 19 Закону України “Про виконавче
провадження”, оскільки в ухвалі не зазначено ідентифікаційний код суб”єкта
підприємницької діяльності, дата і місце народження боржника; місцезнаходження
майна, на яке потрібно накласти арешт; не зазначено розрахунковий рахунок,
найменування установи банку, МФО, ідентифікаційний код боржника.

Одна із заявлених вимог ОСОБА_1 грунтується на
ч. 2 ст. 26 Закону України “Про виконавче провадження”, згідно якої державний
виконавець про відмову у відкритті виконавчого провадження виносить постанову,
яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої
служби, і не пізніше наступного дня надсилає заявникові.

Як зазначено вище, розпочате виконавче
провадження було 02.11.2007 року, день тижня був п”ятниця. Постанова про
відмову у відкритті державним виконавцем винесена 05.11.2007 року, тобто в
перший робочий день після надходження виконавчого документу.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів
виконавчого провадження встановлено, що супровідний лист про направлення
постанови заявнику датований 05.11.2007 року. Отже державним виконавцем не
порушені вимоги ч. 2 ст. 26 Закону України “Про виконавче провадження” щодо
термінів направлення постанови. ОСОБА_1 в судовому засіданні відмовився від
витребування судом з державної виконавчої служби доказів про реєстрацію спірної
постанови від 05.11.2007 року, реєстрів щодо дати її передачі в канцелярію
державним виконавцем та терміну відправлення. В зв”язку з цим суд не може
прийняти до уваги пояснення заявника про порушення державним виконавцем вимог
ст. 26 Закону України “Про виконавче провадження”.

Також в скарзі не обгрунтовані вимоги та
відсутні будь-які пояснення і доводи, не зазначені докази щодо неправомірності
дій державного виконавця Рогового М.В.

В зв”язку з цим в зазначених частинах вимог
скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно ст. 385 ЦПК України скаргу може
бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Підстави для поновлення строку щодо оскарження
постанов державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження
від 04.04.2007 року та від 13.07.2007 року на оскарження яких вже подавалась
заява з урахуванням вищевказаної справи № 4-с-33/07 у суду відсутні.

Разом з тим, враховуючи, що спірна постанова
від 05.11.2007 року ОСОБА_1 отримана 21.11.2007 року, що підтверджується
печаткою пошти та скарга подана 26.11.2007 року, строк оскарження постанови від
05.11.2007 року заявником не пропущений.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 18-1 Закону України
“Про виконавче провадження” виконавчими документами є: ухвали судів у випадках,
передбачених законом.

Згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України, про вжиття
заходів забезпечення позову суд постановлює ухвалу, а, відповідно п. 1 ч. 1 ст.
152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно ст. 19 Закону України “Про виконавче
провадження”, у виконавчому документі повинні бути зазначені:

1)
назва документа, дата видачі та найменування
органу, посадової особи, що видали документ;

2)
дата і номер рішення, за яким видано
виконавчий документ;

3)
найменування (для юридичних осіб) або ім”я
(прізвище, ім”я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і
боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для
фізичних осіб), ідентифікаційний код суб"єкта господарської діяльності
стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний
індентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних
осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та
боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце
народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження
майна боржника тощо;

4)
резолютивна частина рішення;

5)
дата набрання чинності рішенням;

6)
строк пред”явлення виконавчого документа до
виконання.

Виконавчий документ має бути підписаний уповноваженою
посадовою особою і скріплений печаткою.

Отже, за нормами ст. 19 Закону України “Про
виконавче провадження”, у виконавчому документі ідентифікаційний код суб»єкта
підприємницької діяльності  боржника, а
також такі відомості як дата і місце народження боржника, місцезнаходження
майна боржника, тощо, зазначаються лише за їх наявності та якщо вони відомі
суду, що видав виконавчий документ.

В ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва
про забезпечення позову від 13.03.2007 року всі необхідні дані, з огляду на
вимоги ст. 19 Закону України “Про виконавче провадження”, зазначені, в тому
числі вказана адреса реєстрації боржника та розмір грошової суми, в межах якої
необхідно накласти арешт на майно або грошові кошти.

Згідно ч. 2 ст. 58 Господарського кодексу
України державна реєстрація суб”єктів господарювання провадиться за
місцезнаходженням або місцем проживання даного суб”єкта, якщо інше не
передбачено законом.

Відповідно ст. 20 Закону України “Про
виконавче провадження” виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем
проживання, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Згідно ст. 25 ч. 4 зазначеного закону, якщо
рішення підлягає негайному виконанню, державний виконавець відкриває виконавче
провадження не пізніше наступного дня після одержання документів, зазначених у
ст. 18 цього Закону і у порядку, встановленому цим Законом, проводить
відповідні виконавчі дії.

Відповідно ч. ч. 1, 5 ст. 55 Закону України
“Про виконавче провадження”, арешт на майно боржника може накладатися державним
виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Арешт застосовується при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно,
що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

За наведених обставин суд вважає, що постанова
про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.11.2007 року № 826/12 є
неправомірною та підлягає скасуванню. Підлягають також задоволенню вимоги
заявника про зобов”язання державного виконавця виконати ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва про забезпечення позову від 13.03.2007 року

Керуючись ст. ст. 3, 4, 18, 18-1, 19, 25, 55
Закону України „Про виконавче провадження”, ст. 383-388 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Скаргу
ОСОБА_1 на дії державних виконавців відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві задовольнити частково.

Визнати постанову державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про відмову у
відкритті виконавчого провадження від 05.11.2007 року № 82612 неправомірною та
скасувати дану постанову.

Зобов»язати державного виконавця відділу
державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.
Києві виконати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва про забезпечення
позову від 13 березня 2007 року, постановлену у справі № 2-18407.

В решті заявлених вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного
суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п”яти днів з
дня її проголошення шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна
скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя