Справа № 2 -
25 травня 2007 року                                                                        Ялтинський  міський
суд Криму
у складі судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Ялтинського
міського  суду цивільну справу за
Головного управління Державного казначейства України в АРК, за участю третьої
особи: Державної податкової інспекції міста Ялта про стягнення матеріального
збитку і моральної шкоди, суд
звернувся з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача матеріальний
витрати по справі у вигляді судового збору і витрат на інформаційно - технічної
забезпечення справи.
мотивує тим, що 20 березня 1997 року між ним та Державною податковою
інспекцією  м. Ялта був укладений договір
купівлі - продажу квартири № АДРЕСА_1міста Ялта за 5422 гривні. Дана квартира
була конфіскована у ОСОБА_2на підставі вироку Ялтинського міськсуду від 18
липня 1996 року. Разом з тим,  постановою
Президії Верховного суду АРК від 04 липня 1997 року даний вирок був змінений; з
нього виключено вказівку про застосування до ОСОБА_2додаткової міри покарання у
вигляді конфіскації особисто належного майна і рішенням Ялтинського міськсуду
від 3 вересня 1997 року, за позовом ОСОБА_2, договір купівлі - продажі між ним
(ОСОБА_1) та ПДІ міста Ялта був визнаний недійсним, а рішенням суду від 26
червня 2001 року, він був виселений із спірної квартири. Рішення суду в даній
частині набрало законної сили 08 квітня 2002 року, проте фактично виконано не
було, а ІНФОРМАЦІЯ_2року ОСОБА_2помер. У зв'язку з тим, що спадкоємців у
померлого не було, рішенням суду від 20 квітня 2005 року, за ним було визнане
право власності на спірну квартиру, проте воно було скасовано за нововиявленими
обставинами ухвалою суду від 09 серпня 2005 року, у зв'язку з появою
спадкоємця. Разом з тим, будучи певний період часу власником квартири і її
добросовісним набувальником, позивачем були вкладені значні засоби в її ремонт,
оскільки на момент придбання вона знаходилася в непридатному для проживання
стані. Крім того, в даний час, згідно висновку судової будівельно - технічної
придбати собі якого-небудь нерухомого майна за ціну договору від 20 березня
1997 року, у зв'язку з чим просить стягнути дану суму, за винятком сплачених
йому 4337,60 гривень, з відповідача, оскільки рішенням суду, що набрало законної
сили та має силу закону, його право власності на квартиру було припинене, без
відшкодування йому завданих матеріальних збитків. Також просить стягнути з
держави в особі державного казначейства моральну шкоду, яка виразилася у тому,
що впродовж 10 років він страждає від втрати свого майна.
відповідача позов не визнав з тих підстав, що вони не вважають себе особою,
наділеною правом представляти в суді інтереси держави, а також у зв'язку з тим,
що право на відшкодування шкоди за рахунок коштів Державного бюджету, що
передбачено також і Законом України «Про державний бюджет України за 2007 рік»,
виникає у громадянина виключно у випадках, передбачених Законом України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Відшкодування матеріального
збитку і моральної шкоди, про відшкодування якого просить позивач, вказаним
Законом не передбачено.
третьої особи позовні вимоги також не визнав, пояснивши, що на момент
відчуження спірної квартири, вони були її власниками на законних підставах, у
зв'язку з чим уклали договір її купівлі - продажу з  ОСОБА_1 за 5422 гривні. Після визнання
договору купівлі - продажу судом недійсним, ними було сплачено позивачу 4337,60
гривень - 80% суми від ціни договору, а решта суми є заборгованістю біржи, яка
укладала  договір купівлі - продажу.
Проте, ОСОБА_1в свою чергу рішення суду не виконав і з квартири не виселився.
Що стосується витрат ОСОБА_1на ремонтні роботи, то вважає, що згідно вимогам
Житлового Кодексу - виконання ремонтних робіт було його обов'язком, як власника
квартири, яким він був на момент їх виробництва. Що стосується подорожчання
нерухомості з моменту придбання ОСОБА_1 спірної квартири і неможливість покупки
ним в даний час рівноцінної нерухомості, то вважає це виною виключно позивача,
який не виселився з квартири за рішенням суду.
Суд,
вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню.
Судом
встановлено, що 20 березня 1997 року між ОСОБА_1 і Державною податковою
адміністрацією (ДПА) міста Ялта був укладений договір купівлі - продажу
квартири № АДРЕСА_1міста Ялта, згідно якому ОСОБА_1придбав дану квартиру за
5422 гривни. (цив. справа № 2-90507, т. 1, а.с. 21). Дана квартира належала ДПА на
підставі реєстраційного свідоцтва від 03 лютого 1997 року, внаслідок її
конфіскації у ОСОБА_2. за вироком Ялтинського міського суду від 18 липня 1996
року, що набрав законної сили.
Президії Верховного суду Автономної Республіки Крим від 04 липня 1997 року
вирок Ялтинського міськсуду був змінений і з нього виключено вказівку про
застосування додаткової міри покарання у вигляді конфіскації всього особисто
належного майна.

Рішенням
Ялтинського міського суду від 03 вересня 1997 року, за позовом ОСОБА_2.,
договір купівлі - продажі спірної квартири від 20 березня 1997 року був
визнаний недійсним, а сторони приведені в первісне становище. Суд зобов'язав
ОСОБА_1повернути Державній податковій адміністрації міста Ялта квартиру,
стягнувши з ДПА на його користь 5422 гривни (цив. справа № 2-90507, т. 1, а.с. 7-8).
Рішення суду набрало законної сили.

Крім
того, рішенням Ялтинського міського суду від 26 червня 2001 року, суд
задовольнив позов ОСОБА_2до ОСОБА_1про виселення останнього із спірної квартири
(цив. справа № 2-90507, т. 1, а.с. 138-140). Ухвалою Апеляційного суду АРК від
08 квітня 2002 року рішення суду в частині виселення ОСОБА_1було залишене без
зміни і набрало законної сили (цив. справа № 2-90507, т. 1, а.с. 164-165).

Разом з
тим, рішення суду так і не було виконано, а ІНФОРМАЦІЯ_2року ОСОБА_2. помер.
Його сестра - ОСОБА_3. - звернулася до Ялтинської держнотконтори із заявою про
прийняття спадшини після смерті брата, проте своїх спадкових прав не оформила і
ІНФОРМАЦІЯ_1року також померла (цив. справа № 2-90507, т. 2, а.с. 57-63).

У
зв'язку з відсутністю спадкоємців після їх смерті, ОСОБА_1звернувся до суду з
позовом про визнання за ним права власності на спірну квартиру, оскільки був її
добросовісним набувальником (т. 2, а.с. 35-37).

Рішенням
суду від 20 квітня 2005 року за ОСОБА_1 було визнане право власності на
квартиру АДРЕСА_1міста Ялта. Рішення суду ніким із сторін оскаржено не було і
набрало законної сили (цив. справа № 2-90507, т. 2, а.с. 40).

Разом з
тим, ухвалою суду від 09 серпня 2005 року рішення суду було скасовано за ново
виявленими обставинами, у зв'язку з тим, що з'ясувалося, що 18 листопада 2004
року спадкоємцю після смерті ОСОБА_3 - ОСОБА_4- було видане свідоцтво про право
власності за заповітом на спірну квартиру (цив. справа № 2-90507, т. 2, а.с.
56).

Зараз
позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальний збиток, пов'язаний з
втратою його права власності на спірну квартиру, який складається із коштів,
вкладених в її ремонт, а також із зміною ринкової вартості аналогічної
нерухомості, оскільки на момент придбання квартири він вважав себе її
добросовісним набувальником і єдиним власником, що було також підтверджене
рішенням суду про визнання за ним права власності, яке набрало законної сили,
але потім було скасовано у зв'язку з ново виявленими обставинами.

Згідно
висновку судової будівельно - технічної експертизи, ринкова вартість квартири №
АДРЕСА_1за станом на 19 травня 2003 року складала 58640 гривень (цив. справа №
2-90507,  т. 1, а.с. 198-203).

Сума у
розмірі 4337,60 гривень була повернена ОСОБА_1державною податковою інспекцією
міста Ялта (цив. справа № 2-90507, т. 2, а.с. 127).

Згідно
ст. 1170 ЦК України, у разі прийняття закону, що припиняє право власності на певне
майно, шкода, завдана власнику такого майна, відшкодовується державою в повному
обсязі.

Як
встановлено судом, ОСОБА_1був власником квартири № АДРЕСА_1міста Ялта спочатку
на підставі договору купівлі - продажі від 20 березня 1977 року, укладеного з
ДПА міста Ялта,   проте рішенням суду від
03 вересня 1997 року даний договір був визнаний недійсним, а сторони приведені
в первісне становище, рішення суду набрало законної сили.

Згідно
ст. 14 ЦПК України, рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових або службових осіб і громадян і підлягають виконанню на
всій території України, тобто мають силу Закону.

Таким
чином, рішенням суду, що набрало законної сили, ОСОБА_1був позбавлений права
власності на спірну квартиру. Крім того, рішенням суду від 20 квітня 2005 року
за ним знову було визнане право власності на спірну квартиру, рішення суду
набрало законної сили, проте ухвалою суду від 09 серпня 2005 року дане рішення
також було скасовано за ново виявленими обставинами, тобто ОСОБА_1був знов
позбавлений судом права власності на квартиру.

Таким
чином, суд вважає його вимоги по відшкодуванню завданого матеріального збитку
обґрунтованими і підлягаючим задоволенню із стягненням суми збитку з Головного
управління Державного казначейства України в АРК, виступаючого від імені
держави.

Разом з
тим, що стосується позову про відшкодування моральної шкоди, то в даній частині
позову слід відмовити, оскільки судом не було встановлено вини держави або
Державної податкової інспекції в спричиненні позивачу збитків, а відшкодування
державою моральної шкоди особі, право власності якої на майно припинене,
цивільним законодавством не передбачено.

Таким
чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума збитку у
розмірі 54302,40 гривень (58640 - 4337,60 гривень) і судові витрати по справі у
вигляді судового збору в сумі 543 гривни і витрати на інформаційно - технічне
забезпечення справи в сумі 30 гривень.

На
підставі викладеного, керуючись ст. 1170 ЦК України, ст. ст. 10,60,61209,212,213,215,218   ЦПК України, суд

В
И Р І Ш И В :

Позов
ОСОБА_1- задовольнити частково.

Стягнути
з Головного управління Державного казначейства України в Автономній Республіці
Крим на користь ОСОБА_1 54875 (п'ятдесят чотири тисячі вісімсот сімдесят п'ять)
гривень 40 копійок.

В інший
частині позову - відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в Апеляційний суд АРК через Ялтинський міський суд в строки
та порядку, передбаченими ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя :