Справа № 2-о-93
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11
квітня 2007 року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у складі:
головуючій судді Цалко А.А., при секретарі Єршовій Я.Ю., з участю адвоката
ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ялті
цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання
зі спадкодавцем, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Ялтинська міська рада,
Перша Ялтинська державна нотаріальна контора,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2
звернулася до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт постійного
проживання з ОСОБА_5, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1. Заявниця посилається на те, що з
1995 року вона проживала сумісно та господарювала зі своєю матір'ю ОСОБА_6,
вітчимом ОСОБА_5 та своїми двома дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1.
Після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, вона продовжувала проживати
однією сім'єю з вітчимом, за яким потрібен був догляд, оскільки він вже не
працював та являвся інвалідом першої групи. Після смерті вітчима вона прийняла
спадщину, не відмовилася від неї.

У
судовому засіданні заявник доводи заяви підтримала.

Представник
заінтересованої особи Ялтинської міської ради проти заяви не заперечував.

Заінтересовані
особи ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заяву підтримали.

Представник
заінтересованої особи Першої Ялтинської державної нотаріальної контори у судове
засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу в
його відсутність, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Також надав
суду копію спадкової справи № 1168 за 2006 рік.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, показання свідків, думку адвоката, дослідивши
матеріали справи, прийшов до наступного висновку:

Судом
встановлено, що ОСОБА_6 і ОСОБА_5 в рівних частках належить квартира АДРЕСА_1
на підставі свідоцтва про право власності на житло № В/55-ІІ від 15 травня 1998
року (а.с. 16). Квартира складається з одної житлової кімнати площею 12,4 кв.м.
і веранди площею 11,1 кв.м..

ОСОБА_6
також на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 лютого
1984 року належить 1/6 частка домоволодіння АДРЕСА_1, яка складається з одної
житлової кімнати площею 11,8 кв.м. і веранди площею 5,2 кв.м. (а.с. 14).

Вищезазначені
квартира і 1/6 частка домоволодіння АДРЕСА_1 мають загальну стену та дверний
проріз, який об'єднує квартири (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_2
померла ОСОБА_6 (а.с. 7), яка приходиться матір'ю ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_5 (а.с. 9), який з 05 лютого 1969 року був одружений з ОСОБА_6
(а.с. 12).

Після
їх смерті відкрилася спадщина на належні їм на праві власності частки
вищезгаданих квартир.

Як
вбачається з матеріалів спадкової справи № 1168 за 2006 рік, 07 листопада 2006
року до Першої Ялтинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулася ОСОБА_2, яка претендує на спадщину як
спадкоємиця четвертої черги.

У
силу ст. 1264 ЦК України, - у четверту чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років
до часу відкриття спадщини.

Відповідно
до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, - спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Частиною 2 статті 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини
є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, - для прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Зіставивши наведені норми цивільного закону, можна зробити висновок, що для
встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини необхідно, щоб спадкоємиць проживав сумісно зі спадкодавцем протягом
тривалого часу, були зв'язані сумісним побутом, мали з ним взаємні права та й
обов'язки.

Судом також встановлено, що заявниця ОСОБА_2 після розірвання шлюбу у 1995
році переїхала на постійне місце проживання в м. Ялту та поселилася з двома на
той час неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в домоволодінні АДРЕСА_1, у
тому числі і квартирі № 4, де проживали її мати ОСОБА_6 з чоловіком
ОСОБА_5.

З 24 лютого 1995 року ОСОБА_2 зареєстрована в домоволодінні АДРЕСА_1, а її
діти - по досягненню ними повноліття в 1999 та 2002 роках (а.с. 18-19).

ОСОБА_2 з дітьми, матір'ю та вітчимом проживали однією сім'єю, були
пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки,
господарювали, мали один бюджет, який сумісно витрачали.

Після смерті матері ОСОБА_2 продовжувала проживати разом з ОСОБА_5 однією
сім'єю у вищевказаній квартирі, з яким в неї завжди були добрі відношення, вони
також мали один бюджет, заявниця доглядала за вітчимом, оскільки він не
працював, був похилого віку і за станом здоров'я потребував стороннього
догляду. Після його смерті вона поховала його.

Вказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7
і ОСОБА_8.

У зв'язку з наведеним, суд вважає, що ОСОБА_2 з 1995 року постійно
проживала разом із ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, не відмовилася від неї.

При таких обставинах, заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 256, 259 ЦПК
України, ст. 1220, 1264, 1268, 1270 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Заяву
ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити
факт постійного проживання ОСОБА_2 з 1995 року разом із ОСОБА_5, померлим
ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду АРК
через Ялтинський міський суд в порядку та строки, встановлені ст. ст. 294-296
Цивільного процесуального кодексу України.

СУДДЯ