Р І Ш Е Н Н Я

іменем  України
справа №2-363/07

25 квітня 2007 р.
м.Ялта

Ялтинский міський суд АРК у складі
головуючого судді Берещанського Ю.В., при секретарі
Мотва А.С., з участю представників, розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Сімеїзської селищної ради про
відміну рішення селищної ради, про спонукання виконати певні дії, про надання
земельної ділянки,

В с т а н о в и в :

Рішенням
Сімеїзської селищної ради № 4 від 16 грудня 2005 року заява ОСОБА_1. про
надання земельної ділянки для індівідуального житлового будівництва була
відкладена на повторне слухання після затвердження проекту відводу земельної
ділянки садовому товариству «Кацивелі».

Позивачка
звернулась до суду із зазначеним позовом, який в процесі розгляду справи
вточнювала та доповнювала. У судовому засіданні свій позов підтримала і суду
пояснила, що вона у жовтні 2002 року та у квітні 2005 року зверталась до
Сімеїзської селищної ради із заявою про надання земельної ділянки для
індівідуального житлового будівництва. Рішенням Сімеїзської селищної ради № 4
від 16 грудня 2005 року її заява про надання земельної ділянки для
індівідуального житлового будівництва була відкладена на повторне слухання
після затвердження проекту відводу земельної ділянки садовому товариству
«Кацівелі».  Вона не згодна з вказаним
рішенням, оскільки вона користується земельною ділянкою понад 19 років, а тому
вона набула право на отримання земельної ділянки відповідно до ст.118, 119
Земельного Кодекса України. Діями відповідача їй була завдана моральна шкода,
яку вона оцінює в 3000 гривень. Просила суд скасувати рішення селищної ради,
зобов'язати селищну раду надати їй земельну ділянку площею 0,49 га для
будівництва житлового будинку. Просила суд звернути увагу на той факт, що у
вересні 1998 року їй була надана земельна ділянка площею 0,0495 га в оренду
терміном на три роки для огороду.

Представник
відповідача Савопуло Б.М. діючий на підставі доручення, позов не визнав і суду
пояснив, що позивачка не набула права власності на земельну ділянку на підставі
ст.118,119 ЗК України, оскільки ця норма права почала діяти з жовтня 2001 року
і стосується правовідношин, які виникли після 2001 року. Ділянка на яку
претендує позивачка надається садовому товариству «Кацівелі». Тільки після
вирішення питання про надання земельної ділянки садовому товариству можливо
розглядати питання про надання ділянки позиваці, як про те і було прийняте
рішення  селіщної ради.

Представник садового товариства Брілліантов
В.В.  позов не визнав також і суду
пояснив, що товариство садівників-огородників «Кацівелі» було зареєстровано у
березні 2000 року про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію юридичної
особи. У вересні 2001 року селищною радою було прийняте рішення про дачі
дозволу на складання проекту відводу земельної ділянки для потреб садового
товариства. У 2006 році проект був направлений на державну експертизу, після
повторної доработки у квітні 2007 року знов був направилений на експертизу.
Земельна ділянка на яку претендує позивачка, знаходиться в межах теріторії, яка
повинна бути надана садовому товариству. Позивачці було запропоновано вступити
в члени садового товариства, але вона категорично відмовилась від цього.

Заслухавши сторони, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов  задоволенню не
підлягає по наступним підставам.
Згідно  із ст.118 ЗК України
рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі
технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає
після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право
власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його
державною реєстрації - ст.125 ЗК України. Такого документу позивачка не
має.  Право власності на земельну ділянку
і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними
актами - ст.126 ЗК України. Як вбачається з матеріалів справи, окрім договору
оренди, який існував до вересня 2001 року позивачка прав на земельну ділянку не
набула.   Відповідно до ст.119 ЗК України
громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною
ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу
її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки
встановлюється у межах норм, визначених законом. Позивачка звернулась до органу
місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність земельної
ділянки і їй у розгяді її клопотання відмовлено не було. Це клопотання повинно
бути розглянуте пістя того, як буде вирішено питання про надання земельної
ділянки садовому товариству, як про те свідчить рішення селищної ради. Таким
чином права позивачки порушені не були і підстав для скасування вказаного
рішення не існує.

Керуючись ст.
10,11,209,212,214-215
ЦПК України, ст. 125, 126 ЗК України,

В и р і ш и в :

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до Сімеїзської селищної ради про відміну рішення
селищної ради, про спонукання виконати певні дії, про надання земельної
ділянки  - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в  апеляційному порядку шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя