У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12
вересня 2007 року                                                            м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Барсукової В.М.,

Балюка М.І.,

Данчука В.Г.,

Косенка В.Й., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до Управління пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області про визнання права на отримання наукової
пенсії та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2005 року ОСОБА_1., звернувшись до суду з
указаним позовом, зазначала, що вона працювала в науково-дослідницькому
інституті управляючих обчислювальних машин науково-виробничого підприємства
(далі - НДІ УОМ НВП) “Імпульс”, яке 9 серпня 1993 року було реорганізовано в
НВП “Імпульс”, правонаступником якого на даний час є відкрите акціонерне
товариство “Імпульс”.

В період праці в НДІ УОМ НВП “Імпульс” з 20 липня 1977
року по            1 квітня 1993 року
вона займала посаду провідного інженеру відділу надійності.

Оскільки адміністрація ВАТ “Імпульс” не підтвердила її
науковий стаж праці посилаючись на те, що відділ, де вона працювала, не
відноситься до основних підрозділів-розробників інституту, відповідачем їй було
відмовлено в нарахуванні наукової пенсії, просила визнати за нею право на
отримання наукової пенсії згідно Закону України “Про наукову та
науково-технічну діяльність”, зобов'язати відповідача призначити і нарахувати
їй даний вид пенсії з 1 червня 2005 року та стягнути з відповідача 200 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від          13 жовтня 2006 року позов задоволено
частковою. Визнано за позивачкою право на отримання наукової пенсії згідно
Закону України “Про наукову та науково-технічну діяльність” і зобов'язано
відповідача призначити та нарахувати наукову пенсію з 9 червня 2005 року. В
задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 12 березня 2007 року зазначене рішення в частині
визнання за позивачкою права на отримання наукової пенсії згідно Закону України
“Про наукову та науково-технічну діяльність” і зобов'язання відповідача
призначити та нарахувати наукову пенсію з 9 червня 2005 року скасовано,
постановлено нове, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. В решті
рішення міського суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства
України, призначення якого полягає у визначенні повноважень адміністративних
судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції,  порядок звернення до адміністративних судів і
порядок здійснення адміністративного судочинства.

Частиною 2 ст. 4 цього Кодексу визначено, що юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - Кодекс) компетенція адміністративних судів поширюється на спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Суб'єктом владних повноважень відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу є
орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій
на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оскільки спір, що виник між сторонами є публічно-правовим і відноситься до
компетенції адміністративних судів, тому його розгляд судом першої і судом
апеляційної інстанції повинен був здійснюватися за нормами Кодексу
адміністративного судочинства України.

Між тим, як убачається з матеріалів справи, суди розглянули справу після 1
вересня 2005 року за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом
України (далі - ЦПК).

Таким чином суди, вирішуючи спір, дійшли помилкового висновку про наявність
цивільно-правового спору і помилково розглянули справу за нормами ЦПК України.

З урахуванням наведеного, рішення районного та апеляційного суду підлягають
скасуванню з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції для розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити
частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від              13 жовтня 2006 року та рішення апеляційного суду Луганської області
від          12 березня 2007 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції для
розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  А.В.Гнатенко

Судді:                                                                            В.М. Барсукова

М.І. Балюк

В.Г.Данчук

В.Й.Косенко