Справа
№ 22-ц- 1348 / 2007 р.                                           Головуючий:  І інстанції
стягнення   Доповідач.     Даниленко В.М
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

6 березня 2006 року                                                                                м.
Харків

.   Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі: Головуючого - Борової С.А.,
суддів      -        Даниленка В.М., Пшенічної Л.В., при
секретарі : Макарові
В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою
представника Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
Янсона Євгена Валерійовича на ухвалу судді Ленінського районного суду м.
Харкова від 10 січня 2007 року по заяві
Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі ЗАТ
«Приватбанк») про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості
за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2006 року ЗАТ
«Приватбанк» звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з заявою про
видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_1. грошових коштів - боргу за
кредитним договором.

При цьому
заявник зазначав, що на підставі договору від 17.02.2006 року, укладеного між ЗАТ «Приватбанк» та ОСОБА_1.,
останній отримав на придбання побутової техніки 2809,30 грн. грошового кредиту, кінцевий термін повернення якого
спливає 15.02.2008 року.

За умовами
вказаного договору позичальник зобов'язувався повернути отримані в кредит гроші
шляхом внесення на рахунок банку щомісячних платежів, а також сплачувати банку
відповідні проценти за користування наданим кредитом.

Однак, не
зважаючи на досягнуті між сторонами домовленості, ОСОБА_1. своїх договірних
зобов'язань не виконує.

Посилаючись на
зазначені обставини, заявник просив суд на підставі ст.ст. 1050, 1054 ЦК України та п. 3.3.3 Умов надання
споживчого кредиту фізичній особі, які є невід'ємною частиною укладеного між
сторонами кредитного договору, видати судовий наказ про стягнення з боржника
кредитної заборгованості в сумі 3673,46
грн., а також судових витрат по справі.

Ухвалою судді
Ленінського районного суду м. Харкова від 10
січня 2007 року в
прийнятті вищевказаної заяви відмовлено на підставі ст. 100 ЦПК України в
зв'язку із заявлениям вимоги,
не передбаченої ст. 96 того ж
Кодексу.

В апеляційній
скарзі представник ЗАТ «Приватбанк» просить скасувати наведену вище ухвалу
районного суду, як необгрунтовану, та передати питання про прийняття його заяви
про видачу судового наказу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування
своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, відмовляючи
йому в прийнятті заяви, порушив норми матеріального й процесуального права,
оскільки ця його заява грунтується на письмовому правочині, який є підставою
для стягнення з боржника заборгованої суми.

Перевіривши
законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог
ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія не знаходить підстав
для її задоволення.

Згідно ст. 95 ЦПК України,
судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника
грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право
такої вимоги.

2

Підстави для
відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу передбачені ст. 100 Цивільного
процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.
1 вказаної статті
ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо
заявлена вимога, за якою не може бути видано судовий наказ, чи з заяви і
поданих документів вбачається спір про право.

Як свідчать
матеріали справи, заявник ЗАТ «Приватбанк» звернувся до суду з вимогою про
стягнення з боржника ОСОБА_1. кредитної заборгованості, тобто примусове
повернення останнім отриманих за кредитним договором грошових коштів.

В обгрунтування
своєї вимоги заявник надав до суду й копію договору споживчого кредиту,
укладеного між сторонами 17.02.2006
року.

При цьому, як
вбачається з наданого договору, термін дії цього договору ще не сплив, так як
відповідно до його умов він є дійсним по 15.02.2008
року.

За таких
обставин судова колегія вважає, що суддя районного суду обгрунтовано відмовив
заявникові ЗАТ «Приватбанк» в прийнятті його заяви про видачу судового наказу,
оскільки в даному випадку вимога заявника про стягнення з боржника грошових
коштів, в тому числі й пені в порядку штрафних санкцій, хоча й ґрунтується на
правочині, вчиненому в письмовій формі, однак не є безспі-рною, оскільки строк
для повернення позичальником в повному обсязі отриманих ним грошових коштів ще
не настав, а питання про дострокове розірвання укладеного між сторонами
кредитного договору та стягнення кредитної заборгованості з боржника не є
безспірним і не може вирішуватися виданням судового наказу без встановлення
обставин, що мають істотне значення, шляхом дослідження необхідних доказів з
урахуванням відповідних пояснень сторін по справі на загальних підставах, тобто
в позовному провадженні.

Крім того, п. 3.3.3. Умов договору,
укладеного між кредитною установою -
ЗАТ «Приватбанк» та ОСОБА_1., прямо передбачено, що Банк має право
витребувати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії й
відсотків за його користування чи здійснити одностороннє розірвання Договору
лише шляхом направлення позичальнику відповідного повідомлення, що в даному
випадку установою банку виконано не було.

Таким чином, на
підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303,
304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника Закритого акціонерного товариства комерційний банк
«Приватбанк» Янсона Євгена Валерійовича -
відхилити.

Ухвалу судді
Ленінського районного суду м. Харкова від 10
січня 2007 року - залишити без
змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає чинності негайно, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня її проголошення.