УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2007 року                                                                     м.
Івано-Франківськ

Колегія судців судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого                                             Девляшевського
В.А.,

суддів:                    Павлишиної А.Т., Шишка А.І.,

секретаря                                                   Логажевської
М.Б.,

з участю:                                                    представника
ВАТ „Снятинавто" - Грачова О.І.;

позивача
- ОСОБА_1 та

її
адвоката - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за
апеляційною скаргою голови правління ВАТ „Снятинавто" на рішення
Снятинського районного суду від 22 січня 2007 року, -

встановила:

Рішенням Снятинського районного суду від 22.01.2007 року
відмовлено у позові ВАТ „Снятинавто" до ОСОБА_1 про визнання недійсним
договору оперативного лізингу, укладеного 22.12.2003р.

Місцевий суд дійшов до висновку про те, що оспорюваний
договір укладено у встановленому законом порядку і що директор ВАТ
„Снятинавто" - ОСОБА_2 мав повноваження на його укладення.

В апеляційній скарзі голова правління ВАТ
„Снятинавто" посилається на те, що висновки суду І-інстанції не
грунтуються на об'єктивних доказах. Зазначає, що згідно п. 8.4.7 Статуту ВАТ
„Снятинавто" укладати господарські договори уповноважений голова правління
товариства, а не директор. Вважаючи оскаржене рішення незаконним і
необгрунтованим, апелянт просить його скасувати, ухваливши нове рішення, яким
задовольнити позов ВАТ „Снятинавто".

В засіданні апеляційного суду представник ВАТ
„Снятинавто" апеляційну скаргу з наведених підстав підтримав. Вважає, що
оспорювана угода є недійсною, оскільки директор акціонерного товариства не був
уповноважений на її укладення. Представник ВАТ „Снятинавто" не заперечив,
що з часу укладення згаданого договору підприємство при здійсненні своєї
виробничої діяльності експлуатувало зазначений в угоді мікроавтобус і сплачувало
ОСОБА_1 за це обумовлену орендну плату. Названі обставини відображались у
відповідних звітах правління товариства та ревізійної комісії.

ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечила, пояснивши,
що директор ВАТ „Снятинавто", маючи необхідні повноваження, уклав договори
найму (оренди) мікроавтобусів з багатьма громадянами. Жоден з цих договорів
підприємством не був оспорений. Вказала, що вона регулярно отримувала від
акціонерного товариства орендну плату за користування автомашиною до часу її
пошкодження в автоаварії. Вважає, що даний позов ВАТ „Снятинавто"
пред'явило по причині небажання відшкодувати їй спричинені пошкодженням
мікроавтобуса збитки.

Справа № 22-ц-451/2007р.                                             Головуючий
у інстанції Рожик Є.В.

Категорія 15                                                                     Доповідач
Девляшевський В.А.

2

Вислухавши судцю-доповідача, пояснення сторін, думку
адвоката, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з таки підстав.

Встановлено, що ВАТ „Снятинавто" протягом тривалого
часу виконувало умови оспорюваного договору від 22.12.2003 року. Органам
управління і контролю, зазначеним у статуті цього товариства, було відомо про
експлуатацію підприємством орендованої автомашини ОСОБА_1 та про сплату їй
орендної плати. Про це ствердив у засіданні апеляційного суду представник
позивача.

Згідно п. 8.4.5 Статуту ВАТ „Снятинавто" (а.с. 8)
видача наказів та розпорядчих документів щодо діяльності Товариства
відбувається згідно рішень, прийнятих правлінням в складі голови правління,
його заступника та головного бухгалтера. Отже, без відома правління товариства
сплата підприємством відповідачці орендної плати була неможлива.

З наведеного вище випливає, що як правлінню акціонерного
товариства „Снятинавто", так і, зокрема, голові правління, було відомо про
укладений договір оперативного лізингу від 22.12.2003 року, і вони схвалили цю
угоду.

За таких обставин, навіть за умови відсутності у
директора ВАТ „Снятинавто" ОСОБА_2 повноважень на укладення договорів,
згідно ст. 63 ЦК України
1963 року наступне схвалення угоди від 22.12.2003 року юридичною особою, яку
він представляв, робить цю угоду дійсною з моменту її укладення.

Приймаючи до уваги наведене вище, колегія судців вважає,
що рішення місцевого суду про відмову у позові ВАТ „Снятинавто"
постановлено у відповідності із нормами матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта не спростовують висновків суду I-інстанції. Тому
підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Керуючись
ст. ст. 307, 308, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу голови правління ВАТ „Снятинавто"
відхилити, а рішення Снятинського районного суду від 22 січня 2007 року по
давній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, однак може бути оскаржена у
касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня її
проголошення.