Справа № 2-439/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 жовтня 2007 року
Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді:                 Католікяна
М.О.,

при секретарі:              Андреєві
В.С.,

з участю:

- позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2;

- представника
позивачів ОСОБА_3;

- представника ТОВ
«Придніпровець» Дрьомова В.Ф.;

- представника
ГоловАПУ Дніпропетровської міської ради Косенка М.Л.;

- представника
Інспекції ДАБК Дніпропетровської міської ради Пересунька Б.Б.;

- представника
Виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради Пастернак
В.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю
«Придніпровець», Дніпропетровської міської ради, Головного
архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради, Інспекції
державного архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської міської ради,
Виконавчого комітету Самарської районної в місті Дніпропетровську ради, Комунального
виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Самарського району
міста Дніпропетровська, Комітету земельних відносин Дніпропетровської міської
ради, треті особи - Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів,
Комітет комунальної власності Дніпропетровської міської ради, про визнання
рішення частково недійсним, визнання рішення недійсним, визнання недійсним
договору оренди, усунення перешкод у користуванні квартирами, відшкодування
моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

08 грудня 2003 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом
до ТОВ «Придніпровець», Виконавчого комітету Самарської районної в м.
Дніпропетровську ради про зобов'язання ухвалити рішення про знесення будівлі,
відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що
вона мешкає у квартирі АДРЕСА_1. На першому поверсі вказаного будинку, під
квартирою позивача, знаходиться магазин, який належить ТОВ «Придніпровець».
Відповідач незаконно переобладнав дане приміщення, здійснив прибудови до нього,
які не введені в експлуатацію, порушують чинні санітарні норми, що, на думку
позивача, порушує її права. У зв'язку з тим, що дане питання сторони не можуть
вирішити у добровільному порядку, позивач вимушена була звернутися до суду з
позовом про зобов'язання ТОВ «Придніпровець» знести за свій рахунок побудовані
об'єкти, відшкодування моральної шкоди в сумі 925,00 грн., судових витрат (т. 2
а.с.а.с. 4 - 7, 20, 22 - 26).

08 грудня 2003 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом
до ТОВ «Придніпровець», Виконавчого комітету Самарської районної в м.
Дніпропетровську ради про зобов'язання ухвалити рішення про знесення будівлі,
відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що
вона мешкає у квартирі АДРЕСА_1. На першому поверсі вказаного будинку, під
квартирою позивача, знаходиться магазин, який належить ТОВ «Придніпровець».
Відповідач незаконно переобладнав дане приміщення, здійснив прибудови до нього,
які не введені в експлуатацію, порушують чинні санітарні норми, що, на думку
позивача, порушує її права. У зв'язку з тим, що дане питання сторони не можуть
вирішити у добровільному порядку, позивач вимушена була звернутися до суду з
позовом про зобов'язання ТОВ «Придніпровець» знести за свій рахунок побудовані
об'єкти, відшкодування моральної шкоди в сумі 925,00 грн., судових витрат (т. 1
а.с.а.с. 4 - 7, 22, 24 - 28).

15 березня 2004 року ухвалою суду вказані цивільні справи
були об'єднані в одне провадження (т. 2 а.с. 32).

05 жовтня 2004 року позивачі змінили свої вимоги й
звернулися до суду з позовами до ТОВ «Придніпровець», Дніпропетровської міської
ради, ГоловАПУ Дніпропетровської міської ради, Інспекції ДАБК Дніпропетровської
міської ради, Виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську
ради, КВЖРЕП Самарського району

м. Дніпропетровська, третя особа - Дніпропетровське
міське управління земельних ресурсів, про визнання рішення частково недійсним,
визнання рішення недійсним, визнання недійсним договору оренди, усунення
перешкод у користуванні квартирою, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги
позивачі обґрунтували тим, що 26.02.2003 р. і 31.03.2004 р. Дніпропетровською
міською радою були ухвалені рішення, згідно з якими було погоджено розташування
об'єктів будівництва ТОВ «Придніпровець», відповідачеві було виділено в оренду
земельну ділянку. 30.06.2004 р. на виконання вказаних рішень між ТОВ
«Придніпровець» та Дніпропетровською міською радою було укладено договір оренди
виділеної землі. Ці обставини, на думку позивачів, також порушили їх право
повноцінно користуватися квартирами, в яких вони мешкають, та явилися причиною
звернення до суду з позовами про визнання частково недійсним рішення
Дніпропетровської міської ради від 26.02.2003 р. № 169/7, визнання недійсним
рішення Дніпропетровської міської ради від 31.03.2004 р. № 153/16, визнання
недійсним договору оренди земельної ділянки від 30.06.2004 р., усунення
перешкод у користуванні квартирами шляхом знесення прибудови торгової зали та
підсобного приміщення, зобов'язання ТОВ «Придніпровець» закласти дверний
пройом, встановити вхідні двері, стягнення з ТОВ «Придніпровець» на користь
кожної з позивачів компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 15 000,00
грн., стягнення з ГоловАПУ Дніпропетровської міської ради на користь кожної з
позивачів компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 2 500,00 грн.,
стягнення з Інспекції ДАБК Дніпропетровської міської ради на користь кожної з
позивачів компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 2 500,00 грн.,
стягнення з КВЖРЕП Самарського району м. Дніпропетровська на користь кожної з
позивачів компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 2 000,00 грн.,
стягнення з Виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради
на користь кожної з позивачів компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 5
000,00 грн.

(т. 2 а.с.а.с. 163 - 172).

16 лютого 2007 року позивачі знов змінили свої вимоги й
звернулися до суду зі спільною позовною заявою до ТОВ «Придніпровець»,
Дніпропетровської міської ради, ГоловАПУ Дніпропетровської міської ради,
Інспекції ДАБК Дніпропетровської міської ради, Виконавчого комітету Самарської
районної в м. Дніпропетровську ради, КВЖРЕП Самарського району м.
Дніпропетровська, Комітету земельних відносин Дніпропетровської міської ради,
треті особи - Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів, Комітет
комунальної власності Дніпропетровської міської ради, про визнання рішення
частково недійсним, визнання рішення недійсним, визнання недійсним договору
оренди, усунення перешкод у користуванні квартирами, відшкодування моральної
шкоди. При цьому позивачі збільшили свої вимоги щодо відшкодування моральної
шкоди та просили стягнення з ТОВ «Придніпровець» на користь кожної з позивачів
компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн., стягнення з
ГоловАПУ Дніпропетровської міської ради на користь кожної з позивачів
компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн., стягнення з
Інспекції ДАБК Дніпропетровської міської ради на користь кожної з позивачів
компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн., стягнення з
КВЖРЕП Самарського району

м. Дніпропетровська на користь кожної з позивачів
компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн., стягнення з
Виконавчого комітету Самарської районної в

м. Дніпропетровську ради на користь кожної з позивачів
компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. (т. 3 а.с.а.с. 80
- 85).

У судовому засіданні позивачі, їх представник підтримали
позов у повному обсязі.

Представники відповідачів заперечували проти задоволення
позовних вимог.

Представники Дніпропетровської міської ради, КВЖРЕП
Самарського району

м. Дніпропетровська, Комітету земельних відносин
Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровського міського управління
земельних ресурсів, Комітету комунальної власності Дніпропетровської міської
ради у судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином.

Вислухавши пояснення позивачів, представників сторін,
третіх осіб, дослідивши матеріали справи, провівши виїзне судове засідання, суд
дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 належать
відповідно квартири АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, які розташовані над спірним об'єктом.

22 грудня 1995 року між Представництвом Фонду державного
майна України в

м. Дніпропетровськ та Товариством покупців членів трудового
колективу ДКПРТ магазина

№ 417 «Придніпровець» було укладено договір № 36/КВ
купівлі-продажу комунального майна, за яким останнє придбало, у тому числі
приміщення площею 91,3 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Договір
був посвідчений Приватним нотаріусом дніпропетровського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований у реєстрі за № 240 (т. 2 а.с.а.с. 51 - 56).

18 березня 1996 року на спірний об'єкт було видано
свідоцтво про власність № 618

(т. 2 а.с. 58).

21 січня 1999 року Виконавчий комітет Дніпропетровської
міської ради прийняв рішення № 60, яким вирішив надати ТОВ «Придніпровець» у
тимчасове користування на 15 років земельну ділянку площею 899,00 м2,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 91).

14 березня 2002 року право власності на спірний об'єкт
було зареєстроване за ТОВ «Придніпровець» (правонаступник покупця за договором
№ 36/КВ) у КП «ДМБТІ», про що свідчить копія реєстраційного посвідчення від
14.03.2002 р. (т. 2 а.с.а.с. 57, 241).

18 вересня 2002 року ГоловАПУ Дніпропетровської міської
ради було видано висновок № 3/1508 щодо можливості розширення приміщень ТОВ
«Придніпровець» за адресою:

АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 96).

17 жовтня 2002 року Дніпропетровським міським управлінням
земельних ресурсів було видано висновок № 5025.04 щодо місця розташування
об'єкта, за яким ТОВ «Придніпровець» було погоджено місце розташування
прибудови додаткових приміщень магазину. Відповідно до п. 2 розділу «Окремі
умови» висновку ТОВ «Придніпровець» було зобов'язано до початку проектування
робіт одержати погодження, у тому числі власників приміщень, вікна яких
виходять на зазначені території (т. 2 а.с.а.с. 92 - 95).

26 лютого 2003 року Дніпропетровською міською радою було
прийнято рішення

№ 169/7, яким остання вирішила, у тому числі погодити
місце розташування спірного об'єкту згідно з додатком (позиція в додатку № 572)
(т. 2 а.с.а.с. 114, 115).

02 лютого 2004 року Дніпропетровським міським управлінням
земельних ресурсів було видано висновок № 15-в щодо проекту відведення
земельної ділянки ТОВ «Придніпровець» для будівництва прибудови додаткових
приміщень магазину

(т. 2 а.с.а.с. 88 - 90).

31 березня 2004 року Дніпропетровською міською радою було
прийнято рішення

№ 153/16, яким остання вирішила вилучити із спільного
землекористування частину земельної ділянки площею 0,0051 га та затвердити
проект земельних ділянок площею 0,0090 га та площею 0,0029 га (АДРЕСА_1) і
передати їх ТОВ «Придніпровець» в оренду строком на 1 рік для будівництва
прибудови додаткових приміщень магазину (т. 2 а.с.а.с. 85 - 87).

30 червня 2004 року між Дніпропетровською міською радою
та ТОВ «Придніпровець» було укладено договір оренди землі, за яким
Дніпропетровська міська рада передала в оренду ТОВ «Придніпровець» земельну
ділянку, розташовану за адресою: місто Дніпропетровськ, АДРЕСА_1(зареєстрована
у Державному реєстрі земель за

НОМЕР_1) (т. 2 а.с.а.с. 98 - 113).

10 серпня 2004 року Інспекцією ДАБК Дніпропетровської
міської ради ТОВ «Придніпровець» було видано дозвіл на виконання будівельних
робіт № 129/2004 на виконання будівельних робіт по прибудові до магазину
АДРЕСА_1

м. Дніпропетровськ (т. 2 а.с. 72).

У подальшому ТОВ «Придніпровець» виконало будівництво
прибудови з червоної цеглі біля центрального (головного) входу до магазину та
прибудови біля запасного (з боку дворового фасаду) входу до магазину із дахом,
про що свідчать фототаблиці та інші матеріали справи (т. 3 а.с.а.с. 6, 7).

01 жовтня 2006 року Дніпропетровським науково-дослідним
інститутом судових експертиз був виготовлений висновок № 930 судової
будівельно-технічної експертизи

(т. 3 а.с.а.с. 49 - 69), згідно з яким:

- дозвіл на виконання
робіт з будівництва спірних об'єктів надано без висновку комплексної державної
експертизи;

- висновок пожежної
інспекції про правильність і повноту виконання протипожежних вимог не
відповідає дійсності, оскільки зроблено відносно іншого об'єкту;

- план магазину не
відповідає будівельному проекту;

- у проекті має місце
відхилення плану в межах прибудови торговельного залу та її обладнання, рішенні
головного входу до магазину, в розташування входу і сходів до приміщення
запасного входу;

- ТОВ «Придніпровець»
не виконано вимоги про звільнення земельної ділянки від огорожи, одержання
погодження власників приміщень, вікна яких виходять на об'єкт будівництва;

- покрівлі спірних
прибудов мають межу вогнестійкості 0,5 год., а за нормами необхідно 0,75 год.;

- рівень покрівлі
прибудованих приміщень знаходить вище рівня підлоги другого поверху (на рівні
підвіконника другого поверху), а має бути не вище рівня підлоги другого
поверху.

03 серпня 2007 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_5 та
прийняла прізвище «ОСОБА_1», про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, виданого
Самарським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції
Дніпропетровської області (актовий запис № 316).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним
кодексом Української РСР, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом
України.

В силу ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Ураховуючи висновок проведеної у справі експертизи, суд
вважає побудовані ТОВ «Придніпровець» об'єкти самочинними, у розумінні
приведеної норми.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 ЗК України у разі приватизації
громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню
власників.

Судом було встановлено, що ТОВ «Придніпровець» не
погодило, зокрема з позивачами, роботи з будівництва спірних об'єктів, що було
передбачено п. 2 розділу «Окремі умови» висновку Дніпропетровського міського управління
земельних ресурсів № 5025.04 від 17.10.2002 р. щодо місця розташування об'єкта.

Таким чином, Дніпропетровська міська рада 26.02.2003 р.
прийняла частково незаконне рішення № 169/7, яким погодила ТОВ «Придніпровець»
місце розташування спірного об'єкту згідно з додатком (позиція в додатку №
572), а тому воно має бути в цій частці визнано недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами)
вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5, 6

ст. 203 цього Кодексу.

У відповідності з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Ураховуючи вище викладений висновок суду, зміст
приведених нормативних актів, суд також вважає недійсним укладений ТОВ
«Придніпровець» договір оренди землі.

В силу ч. 3 ст. 105 ЦК УРСР господарські і побутові
будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно
затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим
порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету
районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться
громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник
(користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на
нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає
знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її
рахунок.

Таким чином, позовні вимоги про зобов'язання ТОВ
«Придніпровець» знести побудовані об'єкти є законним і підлягають задоволенню.

Зважаючи на правомірність задоволених судом вимог, суд
також вважає правомірними вимоги про відшкодування позивачам заподіяної ТОВ
«Придніпровець» моральної шкоди.

Водночас, на думку суду, її розмір позивачами занадто
завищено, і вона підлягає відшкодуванню в сумі 5 000,00 грн. на користь кожної.

У порядку ст.ст. 79, 81, 88 ЦПК України з ТОВ
«Придніпровець» на користь позивачів необхідно стягнути їх витрати з оплати
судового збору, витрати на правову допомогу, витрати з проведення судової будівельно-технічної
експертизи, а на користь держави - витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

У задоволенні решти позовних вимог (відшкодування
моральної шкоди, заподіяної ГоловАПУ Дніпропетровської міської рад, Інспекцією
ДАБК Дніпропетровської міської ради, КВЖРЕП Самарського району м.
Дніпропетровська, Виконавчим комітетом Самарської районної в м.
Дніпропетровську ради) необхідно відмовити через їх безпідставність та
необґрунтованість.

Керуючись ст. 105 Цивільного кодексу Української РСР,
ст.ст. 203, 215, 376 Цивільного кодексу України, ст. 42 Земельного кодексу
України, ст.ст. 4 - 8, 10, 11, 18,

57 - 60, 79, 81, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Придніпровець», Дніпропетровської міської ради, Головного
архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради, Інспекції
державного архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської міської ради,
Виконавчого комітету Самарської районної в місті Дніпропетровську ради,
Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства
Самарського району міста Дніпропетровська, Комітету земельних відносин
Дніпропетровської міської ради, треті особи - Дніпропетровське міське
управління земельних ресурсів, Комітет комунальної власності Дніпропетровської
міської ради, про визнання рішення частково недійсним, визнання рішення
недійсним, визнання недійсним договору оренди, усунення перешкод у користуванні
квартирами, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати рішення Дніпропетровської міської ради від 26
лютого 2003 року № 169/7 недійсним в частині щодо погодження місця розташування
прибудови додаткових приміщень магазину (позиція № 572; адреса: АДРЕСА_1;
замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровець»; дата
засідання комісії з питань регулювання земельних відносин Дніпропетровської
міської ради - 22 листопада 2002 року; протокол № 118; строк дії дозволу - 26
лютого 2004 року).

Визнати рішення Дніпропетровської міської ради від 31
березня 2004 року № 153/16 про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю
«Придніпровець» земельних ділянок недійсним.

Визнати недійсним договір оренди землі від 30 червня 2004
року, укладений між Дніпропетровською міською радою та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Придніпровець», за яким Дніпропетровська міська рада передала
в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Придніпровець» земельну
ділянку, розташовану за адресою: місто Дніпропетровськ, ОСОБА_4(зареєстрована у
Державному реєстрі земель за НОМЕР_1).

Усунути ОСОБА_1 ОСОБА_2 перешкоди у користуванні
квартирами АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, а саме:

-     зобов'язати
Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровець» знести прибудову з
червоної цеглі біля центрального (головного) входу до магазину, який
розташовано за адресою: АДРЕСА_1;

-     зобов'язати
Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровець» знести прибудову біля
запасного (з боку дворового фасаду) входу до магазину, який розташовано за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю
«Придніпровець» на користь ОСОБА_1 компенсацію за заподіяну моральну шкоду в
сумі 5 000,00 грн., витрати з оплати судового збору в сумі 161,50 грн., витрати
на правову допомогу в сумі 1 500,00 грн., витрати з проведення судової
будівельно-технічної експертизи в сумі 1 046,16 грн., разом - 7 707,66 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю
«Придніпровець» на користь ОСОБА_2 компенсацію за заподіяну моральну шкоду в
сумі 5 000,00 грн., витрати з оплати судового збору в сумі 161,50 грн., витрати
на правову допомогу в сумі 1 500,00 грн., витрати з проведення судової
будівельно-технічної експертизи в сумі 1 046,16 грн., разом - 7 707,66 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю
«Придніпровець» на користь держави витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в сумі 60,00 грн.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  підпис                                     М.
Католікян

Копія вірна:

Суддя Самарського
районного

суду м.
Дніпропетровська                                                                       М.
Католікян