Справа № 2-463-07г.
РІШЕННЯ

ім'ям України

«20» березня 2007р.                                                                                    м.
Слов'янськ

Слов'янський
міськрайоний суд Донецької області в складі: головуючий-суддя Геєнко М.Г. при
секретарі-Горічєва С.В. за участю:

представник
позивача- ОСОБА_2 представник відповідача- Єгорченкова Т.Ю. представник 3-ї особи- Головін
О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ВАТ „Українська
страхова компанія „Дженаралі Гарант", третя особа- ВАТ „Райффазен Банк
„Аваль" про стягнення суми страхового відшкодування, пені, моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, де просить
задовольнити його вимоги. В обгрунтування своїх вимог позивач вказав, що
14.10.04р. між ним та відповідачем був укладений договір добровільного
страхування наземного транспортного засобу (страховий поліс № 19-3239079), з
терміном дії з 15.10.04р. по 15.10.05р., згідно якого був застрахований його
автомобіль „VOLKSWAGEN TOUAREG",
д.н. НОМЕР_1, 2004 р. випуску, при цьому відповідач зобов'язався при настанні страхового
випадку виплатити позивачу страхове відшкодування.

Вказаний автомобіль, згідно договору купівлі-продажу від 11.10.04р.,
позивач придбав в ТОВ „Автохаус- Київ" у кредит, і, згідно умов
вищезгаданого договору страхування, при настанні страхової події та при
наявності заборгованості по кредитному договору № 014-165/50-68 від 13.10.06р., вигодоотримувачем є
третя особа по справі- ВАТ „Райффазен Банк „Аваль".

23.07.2005р. його автомобіль отримав механічні
пошкодження при дорожньо- транспортній

пригоді, що знайшло своє відображення в довідці
Державтоінспекції Краматорського MB УМВСУ

від 2.08.05р. за №
17/140, звідкіль слідкує, що ДТП сталося внаслідок того, що невстановлений

водій, керуючи невстановленим транспортним засобом та не
вибравши безпечну швидкість

пересування, інтервал, здійснив зіткнення з нерухомим
автомобілем позивача, що стояв у правого

узбіччя дороги, та з місця події зник.

25.07.05р. позивач звернувся до відповідача з заявою про
виплату йому страхового відшкодування, та останній, своїм листом від
28.09.05р., суттєво занизивши розмір завданих збитків при ДТП та безпідставно
встановивши саме вину позивача в події ДТП,
незаконно відмовив у задоволені заявлених вимог.

Крім цього, згідно вказаного договору страхування, відповідач зобов'язаний
у термін трьох робочих днів, після складання страхового акту, виплатити
страхове відшкодування, а в разі порушення цього, відповідач повинен виплатити
пеню за кожен день прострочки у розмірі 0,4
% від не виплаченої частини суми страхового відшкодування за кожен день
прострочки.

У зв'язку з такими незаконними діями відповідача йому була спричинена також
і моральна шкода внаслідок несвоєчасного вирішення питання відносно
відшкодування страхової суми,

2

безпідставної
відмови у виплаті страхового відшкодування, а також фактичного звинувачення
його відповідачем в спробах шахрайським шляхом заволодіти неналежним майном.

Просить стягнути з відповідача, в зв'язку з неналежним
виконанням останнім договірних зобов'язань щодо страхування, суму страхового
відшкодування-23184 грн. 99 коп.; пеню у сумі 33846 грн. 45 коп.; моральну
шкоду у сумі 70000 грн., а також судові витати по справі- витрати на юридичну
допомогу у сумі 20000 грн.

Представник відповідача Єгорченкова Т.Ю. позов не визнала та просила, в
силу його безпідставності, не задовольняти: згідно висновків дослідження
спеціаліста „Експерт-сервісу" від 16.09.05р. автомобіль позивача не
контактував з другим автомобілем, а зіткнувся з нерухомою перешкодою при русі
заднім ходом, а тому, згідно умов договору, так як це сталося з вини позивача,
безумовна франшиза складає 2%, а не 1% (як при
відсутності вини позивача).

Так як, згідно акту авто товарознавчого дослідження спеціаліста № 911/05-09 від 1.09.05р.,
сума завданої шкоди складає 6718
грн. 24 коп., то
за вирахуванням 2% суми
безумовної франшизи у розмірі 6141
грн.30 коп. та суми ПДВ в розмірі 1119
грн. 71 коп.,
сума страхового відшкодування повинна складати 0,00 грн.

За таких обставин вважає, що позивач не має права на виплату йому
страхового відшкодування, а, відповідно, і на вимоги про відшкодування пені та
моральної шкоди.

Представник 3-ї особи-
Головін О.В. просив винести рішення на власний розсуд суду згідно наданих
сторонами доказів.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши надані ними докази, приходить до
переконання щодо часткового задоволення позовних вимог позивача за наступних
обставин.

Як було достовірно встановлено у судовому засіданні та що не заперечували
сторони, дійсно, 14.10.04р. між позивачем та відповідачем був укладений договір
добровільного страхування наземного транспортного засобу (страховий поліс № 19-3239079), з терміном дії з
15.10.04р. до 15.10.05р., згідно якого був застрахований автомобіль позивача „VOLKSWAGEN
TOUAREG", д.н.
НОМЕР_1, 2004 р.
випуску на суму в 307065грн., при цьому відповідач зобов'язався при настанні
страхового випадку виплатити позивачу страхове відшкодування.

Згідно „Правил добровільного страхування автотранспортних засобів" №19/1, затверджених
відповідачем, та угоди №
Д-40 від 20.10.05р., укладеної до вищезгаданого договору добровільного
страхування автомобіля позивача, при
ДТП та інших подіях під час руху безумовна франшиза складає: при
наявності вини водія- 2%,
без вини водія-1%.

Вказаний автомобіль, згідно договору куплі-продажу від 11.10.04р., позивач
придбав в ТОВ „Автохаус- Київ" м. Києва у кредит, і, згідно умов
вищезгаданого договору страхування, при настанні страхової події та при
наявності заборгованості по кредитному договору № 014-165/50-68 від 13.10.06р., вигодоотримувачем є
третя особа по справі- ВАТ „Райффазен Банк „Аваль".

З ст.4 вказаного договору куплі- продажу слідкує, що гарантійний строк
обслуговування автомобіля позивача встановлений на 24 календарних
місяці з дати підписання акту прийому-передачі автомобіля покупцю (12.10.04р.),
без обмеження пробігу.

Судом належно встановлено отримання автомобілем позивача
23.07.05р. механічних пошкоджень при дорожньо- транспортній пригоді, з чим
погодився і відповідач, і знайшло своє відображення в довідці Держінспекції
Краматорського MB УМВСУ від 2.08.05р. за № 17/140.

Дійсно, 25.07.05р. позивач звернувся до відповідача з
заявою про виплату йому страхового відшкодування, внаслідок вищезгаданої ДТП,
та останній, своїм листом від 28.09.05р. відмовив йому у виплаті страхового
відшкодування: автомобіль позивача не контактував з іншим автомобілем, а
зіткнувся, при русі заднім ходом, з нерухомою перешкодою, з чого відповідач
прийшов до висновку про наявність вини в даному ДТП саме позивача, а тому
безумовна франшиза в даному випадку складає 2%- 6141 грн.30 коп.; при проведеному
авто товарознавчому дослідженні, з ініціативи відповідача, встановлена сума
шкоди у сумі в 6718 грн. 24 коп., а тому страхове відшкодування в даному
випадку, за вирахуванням суми ПДВ, дорівнює 0,00 грн. (6718,24- 6141,30-1119,71
(ПДВ)= 0,00).

З огляду на викладене, суд, прйходячи до переконання, що
відповідач фактично визнав наявність страхового випадку у даних
правовідносинах, не може погодитися з доводами відповідача щодо підстав відмови
у виплаті страхового відшкодування позивачеві: наявності вини позивача у
згаданому ДТП; встановленої суми шкоди у розмірі 6718,24 грн.

Суд не приймає до уваги висновки дослідження спеціаліста
„Експерт-сервісу" від 16.09.05р. представлені суду відповідачем, що
автомобіль позивача не контактував з другим автомобілем, а

3

зіткнувся
з нерухомою перешкодою при русі заднім ходом, так як ці висновки протирічать
сукупності доказів по справі та не відповідають дійсним обставинам події що
мала місце.

Так, згідно довідки Державтоінспекції Краматорського MB
УМВСУ в Донецькій області від 2.08.05р., за № 17/140, вищезгадане ДТП
сталося внаслідок того, що невстановлений водій, керуючи невстановленим
транспортним засобом та не вибравши безпечну швидкість пересування, інтервал,
здійснив зіткнення з нерухомим автомобілем позивача, що стояв у правого узбіччя
дороги, та з місця події зник.

Саме на
такі обставини отримання автомобілем позивача механічних ушкоджень (їх механізм
та локалізацію) вказують і висновки комплексної транспортно-трасологичної та
судово-автотехнічної експертизи №№
13/1 від 12.02.07р., згідно якої механічні ушкодження частей та деталей задньої
лівої частини автомобіля позивача могли виникнути у результаті контакту
виступаючих частин кузову невстановленого автомобіля з автомобілем „VOLKSWAGEN
TOUAREG". Фактичні
дії позивача, аж до наїзду невстановленого транспортного засобу на його
нерухомий автомобіль, були направлені на забезпечення безпеки руху, знаходились
у відповідності до вимог Правил дорожнього руху в Україні та не впливали на
настання події даної пригоди. Оскільки в цій дорожній ситуації позивач не міг
будь як ефективно впливати на настання події даної пригоди, то в його діях
відсутній причинний зв'язок з подією, що сталася.

Суд приймає до уваги висновки вказаної комплексної
транспортно-трасологичної та судово-автотехнічної експертизи як такі, що
достатньо мотивовані, ґрунтуються на наукових розрахунках та відповідають іншим
матеріалам справи, при цьому, у протилежність до висновків дослідження
спеціаліста „Експерт-сервісу" від 16.09.05р., експерти по вищевказаній
експертизі попереджувались про кримінальну відповідальність щодо надання
завідомо неправдивого висновку.

З огляду на це, суд сприймає доводи позивача, дані ним як працівнику
міліції на місці ДТП, у його
зверненнях до відповідача, у судовому засіданні як повні та правдиві, приходячи
до висновку, щодо відсутності вини позивача у події ДТП та відсутності
причинно- слідчого зв'язку з наслідками цього ДТП.

Посилання ж відповідача на ст.25 Закону України „Про страхування",
щодо його права робити всілякі запити до правоохоронних органів, банків,
медичних закладів, інших підприємств, установ, організацій, котрі володіють
інформацією щодо обставин страхового випадку, а також самостійно з'ясовувати
причини та обставини страхового випадку, на переконання суду не дає право
відповідачу самостійно вирішувати питання про винність чи не винність
страхувальника (як це ним зроблено відносно позивача), так як це є компетенція
суто встановлених законодавцем органів, до яких відповідач не належить і не
може належати, так як постійно буде зацікавленою особою в такого роду спорах.

Також, суд не приймає до уваги висновки авто
товарознавчого дослідження спеціаліста №
911/05-09 від 1.09.05р., представлені відповідачем, щодо суми
завданої шкоди у 6718 грн. 24 коп., так як ці
висновки протирічать сукупності доказів по справі, не відповідають фактичному
розміру спричиненої шкоди, сприймаючи висновки такого дослідження як пряме
порушення права позивача на повне відшкодування йому спричинених збитків.

Так, відповідно до п. 8.2
Правил добровільного страхування транспортних засобів (КАСКО) № 19/1 розмір
спричинених збитків визначається страховиком за участю страхувальника на
підставі:

·документа, в
якому перелічені знищені, пошкоджені або викрадені складові частини об'єкту
страхування ( самого
об'єкта в цілому);

·документа,
складеного компетентними органами про місце та час, обставинах та причинах
знищення, пошкодження або крадіжки складових частин об'єкта страхування (самого
об'єкта в цілому);

·документах про
витрату на компенсацію спричинених збитків.

При цьому, відповідно до умов договору страхування,
укладеного між сторонами 15.10.04р., розмір страхового відшкодування
визначається з врахуванням цін на витрати з оплати праці які діють в сервісних
центрах чи на станціях технічного обслуговування (СТО). Вибір сервісного центру
чи СТО страхувальник зобов'язаний узгоджувати з страховиком, у противному
випадку страховик має право змінити розмір страхового відшкодування.

Укладаючи з позивачем вищевказаний договір страхування,
відповідач достовірно знав (підтвердивши це і у судовому засіданні), що на час
укладання договору автомобіль позивача перебував на гарантійному обслуговуванні
ТОВ „Автохаус- Київ", згідно чого позивач мав обов'язок,   щоб
не   лишитися   гарантійного   обслуговування,   виконувати
всі   робити   по

4

обслуговуванню
автомобіля, а також і при настанні страхового випадку, лише на встановлених ТОВ
„Автохаус-Київ" СТО- дилерських СТО концерну „VOLKSWAGEN",
що знаходить своє підтвердження також у договорі куплі- продажу автомобіля
від 11.10.04р., довідках ТОВ „Автохаус- Київ" №01-01/213/1-АК від
30.06.06р. та СП ТОВ „Ріво-Моторс"
№ 88 від
2.06.06р., де зазначається, що у випадку виконання будь яких робіт на
автомобілі на СТО що не є ділерским підприємством „VOLKSWAGEN"
гарантійне обслуговування такого автомобілю припиняється до закінчення
гарантійного строку.

Також, вибір будь якої іншої СТО привів би до порушення
права позивача як споживача послуг- втрати гарантійного обслуговування, що
прямо протирічить ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів"- „ Продавець
(виконавець, виробник) не повинен включати у договори з споживачем умови, які є
несправедливими; Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу
добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача.

Визначаючи розмір спричиненої позивачеві шкоди,
відповідач не звертався до СТО що мають право на виконання гарантійного
обслуговування саме таких автомобілів як автомобіль позивача, призначивши товарознавче
дослідження, при проведенні якого не використовувалася інформація (розрахунки)
офіційних ділерських центрів VW в Україні, що, на переконання суду, призвело до суттєвих
порушень споживчих прав позивача: суттєвого та безпідставного заниження суми
спричиненої шкоди.

Зафіксовані механічні пошкодження автомобіля позивача,
згідно протоколу огляду транспорту від 23.07.05р., складеного робітником
міліції, цілком відображаються в страховому акті № 12152 від 21.09.05р.,складеного
страховим комісаром відповідача, висновках авто товарознавчого дослідження
спеціаліста „Експерт-сервісу" від 16.09.05р., щодо об'єму таких ушкоджень
та їх локалізації.

Згідно з ст.9 Закону України „Про страхування"
розмір страхового відшкодування визначається у відповідності з фактичним
розміром збитків і не може перевищувати страхової суми

Згідно рахунка №
С 000002317 від 28.07.05р. ТОВ „Автохаус- Київ" сума
відновлюваного ремонту автомобіля позивача, після наслідків вказаного ДТП, складає 23419 грн.23 коп., що
суд приймає до уваги і розцінює як дійсний розмір збитку на час звернення
позивача до відповідача, так як дані висновки зроблені на сертифікованому для
такого роду робіт підприємстві.

Не заперечуючи право позивача на ремонт його ушкодженого
автомобіля саме на ділерському СТО VW, відповідач, на переконання суду, безпідставно спонукав
позивача виконати цей ремонт на СТО розташованими саме на території Донецької
області, мотивуючи тим, що: саме з ними відповідач співробітничає, при цьому не
укладаючи будь яких угод підряду з СТО на території України з ремонту
автомобілів; такий ремонт буде для відповідача дешевше.

З такими доводами відповідача суд не може погодитись, так
як, згідно ст.4 п. 4.5. договору
куплі- продажу автомобіля позивача, від 11.10.04р., покупець має право на
звернення до будь якого офіційного дилера концерну VW в
Україні для здійснення гарантійного обслуговування автомобіля.

Крім того, згідно довідки ТОВ „Автохаус-Київ" № 01-01/81-АК від
2.03.07р., між ним та ВАТ УСК „Гарант-Авто" (нині ВАТ УСК „Дженералі-Гарант"
був укладений договір підряду з технічного обслуговування автомобіля (ів) № 30/1388/21 від 31.01.05р.,
який діяв до 31.12.05р., що спростовує вищевказані доводи відповідача, в
частині відсутності договірних відносин, як брехливі, а тому, на переконання
суду, це давало позивачеві всі законі підстави звернутися саме до ВАТ
„Автохаус- Київ" для ремонту свого автомобіля, в чому йому безпідставно
відмовляв відповідач.

Також, згідно зазначеного договору страхування, страховик
зобов'язаний протягом трьох робочих днів, після складання страхового акту,
виплатити страхове відшкодування. При порушенні строків виплати страхового
відшкодування страховик зобов'язаний сплачувати пеню в розмірі 0,4 % від несплаченої
частини страхового відшкодування за кожний день прострочення (кожен день 92 грн.74 коп.). Як
наслідок, і свою відмову в виплаті позивачеві суми страхового відшкодування
відповідач мав надати у той же термін, але безпідставно порушив і це.

Так, страховий акт було складено 21.09.05р. (з урахуванням
не робочих днів відповідач був зобов'язаний прийняти рішення щодо виплати чи
відмови в сплаті страхового відшкодування 26.09.05р.), але фактично ж таке
рішення було ним прийнято лише 28.09.05р., що суд розцінює як безпідставне
порушення відповідачем умов страхування, хоча позивач при цьому належно
виконував всі вимоги вказаного договору страхування, що не заперечував і
відповідач.

5

За
таких обставин, щодо неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань по
страхуванню, порушенні строків виплати страхового відшкодування та
безпідставної і незаконної відмови позивачу в його законних вимогах, суд
приходить до переконання про належне право позивача на отримання пені від
відповідача саме в заявлених вимогах- 33846
грн. 45 коп. (365 днів х 92,74 грн.= 33846 грн.45 коп.), з
розрахунком погодився відповідач у судовому засіданні.

Згідно ч.2 ст. 24
Закону України „Про захист прав споживачів" при задоволені вимог
споживача суд одночасно вирішує питання про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди
спричиненої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч..1 ст.1167 ЦПК України, моральна шкода, завдана
фізичній та юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини...

Прийшовши до обгрунтовного висновку про наявність вини
відповідача в даному випадку, суд погоджується з доводами позивача про
спричинену йому цим моральну шкоду, внаслідок несвоєчасного вирішення питання
відносно відшкодування страхової суми, безпідставної відмови у виплаті
страхового відшкодування, в зв'язку з чим він не можливо своєчасно відновити
первісний стан ушкодженого майна, а саме- автомобіля, що призвело до розладу
його нормальної життєдіяльності, постійному нервовому напруженню та
переживанням від неправомірних дій відповідача, безпідставного звинувачення
його позивачем в умисному введені в оману правоохоронних органів та суду з
метою отримання страхового відшкодування, що знайшло своє безпосереднє
підтвердження в судовому засіданні та міститься в запереченнях відповідача на
позов, але при цьому, з урахуванням всіх обставин справи та наслідків які
настали, суд приходить до висновку щодо завищеності заявлених вимог моральної
шкоди у сумі 70000 грн.,
приймаючи рішення про задоволення таких вимог частково- на суму в 20000 грн., що, на
переконання суду, буде в повній мірі відповідати принципам розумності,
справедливості.

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача, в частині
задоволених вимог, підлягає стягненню, як належним чином підтверджене у
судовому засіданні:

·на користь
позивача-12200 грн.- у
якості витрат на правову допомогу;

·на користь
держави держмито у сумі 587
грн. ( п'ятсот вісімдесят сім) грн.31 коп.

Згідно викладеного, керуючись ст.ст.22-23,1167 ЦК України, ст.ст.7,22,24
Закону України „Про захист прав споживачів", ст.ст. 9,20-21 Закону України
„Про страхування", ст. ст. 526, 979, 990-992 ЦК України, ст.ст. 10, 60,
209, 213, 215 ЦПК України, суд,-

РІШИВ:

Позов ОСОБА_1до ВАТ „Українська страхова компанія „Дженаралі Гарант",
третя особа- ВАТ „Райффазен Банк „Аваль" про стягнення суми страхового
відшкодування, пені, моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ВАТ „Українська страхова компанія „Дженаралі Гарант" ( 01004, м. Київ, вул.
Червоноармійська, 15/2) на користь ОСОБА_1 гроші у сумі: 23184 грн. 99 коп.- у
якості страхового відшкодування; 33846 грн. 45 коп.- у якості пені; 20000 грн.-
у якості відшкодування моральної шкоди; 12200 грн.- у якості витрат на правову
допомогу, а всього у сумі 89231 (вісімдесят дев'ять тисяч двісті тридцять одна)
грн. 44 коп.

Стягнути з ВАТ „Українська страхова компанія „Дженаралі Гарант" ( 01004, м. Київ, вул..
Червоноармійська, 15/2) на
користь держави держмито у сумі 587
грн. ( п'ятсот
вісімдесят сім) грн.31 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області, через
Слов'янський міськрайоний суд, шляхом подачі в 10-ти денний строк, з дня
проголошення рішення, заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.