Справа № 22-268
2007 р.                           оскаржуване
рішення ухвалено під головуванням

Категорія 34                                                  Люлько

Доповідач Колодійчук

УХВАЛА

ІМ'ЯМ   УКРАЇНИ

21 лютого 2007
року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Колодійчука В.М. Суддів: Іванюка М.В., Камзалова В.В. При секретарі Руденко О.М.
За участю ОСОБА_1., ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому засіданні в залі судових
засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2003 р. ОСОБА_1. звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_2. про розподіл спільного майна подружжя.

Рішенням
Тульчинського районного суду від 22 грудня 2004 р. залишеним в цій частині без
зміни ухвалою судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької
області від 21.02.2005 р. проведено розподіл будинку № АДРЕСА_1Тульчинського
району.

В частині поділу
майстерні по ремонту автомобілів та обладнання до неї рішення суду скасовано і
справа повернута на новий розгляд.

Обґрунтовуючи
свої вимоги про поділ автомайстерні та обладнання до неї позивачка посилалась
на те. що на її будівництво передала відповідачеві 7000 доларів США. Крім того з
Німеччини нею був привезений контейнер з речами і кошти від їх реалізації також
витрачені на будівництво СТО та придбання обладнання'.

Враховуючи, що з
серпня 1991 р. вона з відповідачем перебували в фактичних шлюбних відношеннях,
автомайстерню будували за спільні кошти і тому вона має право на 1/2 частину,
просила стягнути з відповідача на її користь належну частку.

Рішенням
Тульчинського районного суду від 29 листопада 2006 р. в позові ОСОБА_1. до ОСОБА_2. про розподіл автомайстерні по
ремонту автомобілів, розташованої в с АДРЕСА_1та
обладнання відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення,
яким задоволити її вимоги, посилаючись на те, що суд не врахував її доводи,
розглянув справу упереджено.

Колегія суддів,
вислухавши сторони, перевіривши доводи апелянта в межах заявлених вимог вважає,
що апеляційна скарга до задоволення не підлягає зі слідуючих підстав.

Матеріалами
справи встановлено, що рішенням виконкому Тульчинської районної ради народних
депутатів № 167 від 13.09.1990 р. зареєстрований та затверджений статут МП "Люкс-Авто" за
заявою ОСОБА_3., ОСОБА_2. та ОСОБА_4. (а.с. 114).

Рішенням
виконкому Тульчинської райради № 22 від 29.11.1990 р. МП "Люкс-Авто" виділено
0,35 га землі в с Нестерварка та
надано дозвіл на будівництво матеріально-технічної бази (а.с. 115).

6 лютого 1991 р. ОСОБА_2., будучи
директором МП
"Люкс-Авто" уклав з Тульчинським РЕМ договір на енергозабезпечення підприємства (а.с 126-127).

2

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію шлюбу (а.с.5) сторони зареєстрували
шлюб 30.04.1993 р.

Відповідно до
ст. 24 ч. 1 КпШС України в редакції 1.01.1970 р. майно, яке належало кожному з
подружжя, є його власністю.

Вирішуючи спір
та відмовляючи позивачці в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що
на момент реєстрації шлюбу між сторонами майстерня працювала, а позивачка не
надала переконливих доказів про передачу коштів на будівництво майстерні та
обладнання в 1990-1992 роках.

Доводи апелянта про те, що в 1991 році передала відповідачеві 7000 доларів США, нічим не
підтверджені, а тому до уваги не приймаються.

Виходячи з вимог ст.ст. 112-113 ЦК України в редакції 1963 р., які діяли на час виникнення названих правовідношень,
позивачка мала довести згоду всіх учасників МП "Люкс-Авто" на створення
спільної власності.

В той же час
допитаний в якості свідка один із співзасновників даного підприємства ОСОБА_5.
підтвердив факт будівництва станції в 1991-1992 роках і, що в цей період
позивачка участі в будівництві матеріально не приймала.

Аналогічні
пояснення отримані від свідків ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8. та інші, які
підтвердили, що в 1992 році станція технічного обслуговування автомобілів
працювала.

Посилання апелянтки на свідоцтво про право власності № 2263 від 28.12.1996
р. на майстерню по ремонту автомобілів в с.
Нестерварка на ім'я ОСОБА_2. є недостатнім адже це єдиний документ
який відповідач отримав в період шлюбу з позивачкою і він не грунтується на
інших доказах.

Відповідно до
вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що
позивачка не навела доказів на підтвердження своїх вимог суд обгрунтовано
відмовив їй у позові, а тому підстав до скасування чи зміни рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 308, 313 -315, 317 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Тульчинського районного суду від 29
листопада 2006 р. залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення.

На ухвалу може
бути подана касаційна скарга до Верховного Суду України протягом одного місяця