справа №2-384/07/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
березня 2007р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого
судді Колесник С.А.,

при
секретарі Єна Л.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.
Харкова цивільну справу за позовом
ОСОБА_1   до   Національного   аерокосмічного   університету ім.М.Є.Жуковського «Харківський
авіаційний інститут» про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1.  07.07.2005р.  звернувся до суду з позовною заявою до  Національного аерокосмічного університету
ім.М.Є.Жуковського «Харківський авіаційний інститут» про стягнення моральної
шкоди посилаючись на наступне.

У 1993 році під час проходження учбово-виробничої
практики на кафедрі 401 ХАІ відбувся нещасний випадок, в результаті якого
позивач став інвалідом 1-ї групи. ХАІ визнав свою вину та в добровільному
порядку провів виплату одноразової допомоги та щомісячно виплачував
відшкодування втраченого заробітку та допомоги по догляду. 01.04.2001р. вступив
в дію Закон України від 23.09.1999р. «Про загапьнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату працездатності», у відповідності до якого
05.06.2001р. передав його особову справу в Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві для продовження виплат. В результаті отриманої
травми, позивач повністю позбавлений зору, кістей обох рук та сильно порушений
слух та обоняння, травма головного мозку призвела до появи розладу
вегетотативної нервової системи. Крім фізичних страждань, пов»язаних з
наслідками травми, позивач відчуває глибокі душевні страждання, пов»язані з
повним крахом всіх його життєвих планів, неможливістю самореалізації та втратою
життєвих перспектив в новому соціально-економічному устрою суспільства. Позивач
вважає, що моральна шкода завдана неправомірними діями ХАІ, та згідно висновків
технічного інспектора праці ЦК профсоюзу нещасний випадок, який з ним відбувся,
пов»язаний з виробництвом. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ХАІ
одноразово на його користь 174.000 грн.

06.06.2006р. представник позивача ОСОБА_2., подала до
суду уточнену позовну заяву, у якій збільшила суму моральної шкоди та просила
стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди одноразово 225000
гривень.

У судовому засіданні 25.12.2006р. позивач через свого
представника ОСОБА_2. подав до суду уточнену позовну заяву, у якій збільшив
суму моральної шкоди та просив стягнути з відповідача у відшкодування моральної
шкоди одноразово 240000 гривень, яку в ході судового розгляду справи позивач та
його представник підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача, діючий за дорученням, позовну
вимогу не визнав, посилаючись на наступне.

В період канікул, а саме: 29.06.1993р. від ОСОБА_1. на ім'я завідуючого
кафедри 401 ХАІ надійшла заява, якою він прохав дозволити працювати на
комп'ютері в 308 аудиторії корпуса УЛК, який не є моторним корпусом, де
відбувся нещасний випадок. Позивач повинен був проходити практику в період з
09.08.1993р. по 02.10.1993р. на Харківському МПО «ФЕД». Переносу практики на
інший період не було. В учбовому плані на кафедрі виконання ракетних твердих
палив, чим займався позивач та від чого постраждав, не передбачено. Актом
спеціального розслідування комісією нещасного випадку встановлені наступні
обставини: 22.01.1993р. між організацією «Екстремум» та громадянином ОСОБА_3,
працюючого інженером в інституті, був укладений договір підряду на проведення
випробувань ракетних двигунів. Для виготовлення двигунів підприємствами
«Піротех» та «Екстремум» були передані ОСОБА_3. вихідні компоненти, які потім
при змішуванні зірвалися, чим і було травмовано ОСОБА_3. та ОСОБА_1.
16.06.1993р. ОСОБА_3. домовився з позивачем про те, що вони разом будуть
виготовляти суміші для запалювачів ракетних двигунів, тобто вбачається власна
ініціатива позивача у взятті участі в проведенні робіт із вибуховими сумішами.
Роботи проводились без відома інституту, без проведення інструктаже, без
спеціальних дозволів, при відсутності технологічного циклу та технічних умов.
Вказані обставини знайшли своє підтвердження при опитуванні ОСОБА_1. технічним
інспектором праці ОСОБА_4. в присутності комісії інституту, де позивач пояснив,
що він домовлявся про виготовлення запалювачів, в тому числі про оплату за
виконання випробувань, що не було пов»язано з учбовим процесом, а з його
сторони здійснювалось на ентузіазмі. Згідно висновку технічного інспектора
праці, а також Акту №2 форми Н-1 від 19.07.1993р., встановлені відповідальні
особи, в тому числі завод «Пиротех», об»єднання «Екстремум» та вбачається також
і

вина самого потерпілого
ОСОБА_1. - без спеціальних
допусків на роботу з
вибуховими речовинами. Такі роботи інститут позивачу не доручав, він їх
виконував за власним бажанням. З подання прокуратури Київського району
м.Харкова, яке було направлено на адресу інституту вбачалось, що в діях
посадових осіб інституту порушень вимог техніки безпеки не було, та
розслідуванням кримінальної справи було встановлено, що роботи проводились без
відому інституту. Позивач посилається на ст. 12 Закону України «Про охорону
праці» як на підставу права на стягнення з університету моральної шкоди, у
зв»язку з обов»язком підприємства сплачувати таку компенсацію, але позивач на
момент нещасного випадку не був в трудових відносинах з інститутом, а роботи
виконував за власною ініціативою для сторонньої організації у вільний від
учбових занять час.

Вислухавши
пояснення позивача та його представника, представника відповідача, допитавши
свідка ОСОБА_3., перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно заяви
студента 445 групи ОСОБА_1. від 29.06.1993р. поданої на ім»я завідуючого
кафедри 401 вбачається, що він прохав дозволити йому роботу на ПЕВМ УВМ РС в
308 аудиторії УЛК для створення програмного забезпечення учбового процесу
(а.с.47).

Наказом №168-уч
від 20.07.93р. по ХАІ, у відповідності до учбового графіку студента 4-го курсу
ОСОБА_1. направлено для проходження другої виробничої практики на Харківське
МПО «ФЕД» з 09.08. по02.10.1993р.(а.с.47, 185).

Договором
підряду від 22.01.1993 року, який був укладений між НПК «Екстремум» в особі
директора Тупало Г.М. та громадянином ОСОБА_3, замовник доручає, а виконавець
приймає на себе виконання наступної роботи: проведення випробувань МРД.
Виконавець виконує роботу у вільний від основної роботи час та надає замовнику
необхідні напрацювання та проводить необхідну організаційну роботу. Режим праці
встановлюється виконавцем самостійно. Термін виконання робіт з 01.01.1993р. по
01.12.1997р. Робота носить ризиковий характер, та якщо вона не виконана в строк
або не відповідає пред"явленим вимогам, то оплачується не повністю, або
зовсім не оплачується (а.с. 182-183).

Тобто, ОСОБА_3.
проводив роботу, яка не була пов"язана з виконанням ним своїх трудових
(службових) обов"язків.

Відповідно до
ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її
завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона
доведе, що шкоди заподіяно не з її вини.

Згідно зі ст.
1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка
її завдала, за наявності її вини.

Згідно Акту № 2
про нещасний випадок на виробництві, складеного 19.08.1993 року, нещасний
випадок відбувся в моторному корпусі, аудиторія 150 кафедри 401 Харківського
авіаційного інституту. Постраждалий ОСОБА_1, студент 5-го курсу факультету №4
ХАІ. Нещасний випадок відбувся 19.07.1993 року в 16 годин 50 хв. Обставини
нещасного випадку - ОСОБА_3. інженер каф. 401 ХАІ при виготовленні
вибухонебезпечної суміші за договором підряду з х/о «Екстремум», який не був
зареєстрований на кафедрі, допустив до приготування вибухонебезпечної суміші
без належного оформлення ОСОБА_1. студента 5-го курсу ХАІ. Робота проводилась
за відсутності технічних умов та технологічного процесу. При змішуванні
перхлората амонія, порошку амонія та нітроцелюлози відбувся вибух з
послідуючими тяжкими травмами (а.с.5-6).

Відповідно до
Висновку технічного інспектора праці ЦК профспілки працівників освіти та науки
по груповому нещасному випадку, який відбувся 19.07.1993р. в 16-50 з ОСОБА_1.,
студентом 5-го курсу факультету №4 ХАІ та ОСОБА_3, інженером 1-ї категорії
кафедри 401 ХАІ, Міністерства освіти України, складеного 20.08.1993р. № 04-62,
нещасний випадок зі студентом ОСОБА_1 вважати пов»язаним з виробництвом.
Відшкодування шкоди в рівних долях покласти на ХАІ, підприємство «Екстремум» та
підприємство «Піротех». Матеріали розслідування направити в Київську районну
прокуратуру м.Харкова для вирішення питання про відповідальність посадових осіб
(а.с.9-12).

З Опитування
ОСОБА_1., проведеного технічним інспектором праці ОСОБА_4., в присутності
ОСОБА_5, ОСОБА_6- членів комісії та батьків ОСОБА_7, ОСОБА_8. вбачається, що
ОСОБА_1 повідомив, що 16 липня він домовився з ОСОБА_3 про те, що він йому
допоможе зробити запалювачі. 19 липня він зайшов в моторний корпус, зустрів там
ОСОБА_3. Перший заміс робив ОСОБА_3 без нього, показав йому заміс, поклали
заміс сушити та пішли в УЛК кожний в своїх справах. В другій половині дня
повернулись на кафедру та приступили до випробування зразка. Потім ОСОБА_3
засипав в ступку суміш, він почав її перемішувати, потім трохи сильніше
придавив та відбувся вибух. Створення замісів не було учбовим процесом, а з
його сторони робилось на ентузіазмі (а.с. 154).

Постановою помічника прокурора Київського району м.Харкова від 20.09.1993р.
кримінальну справу за фактом вибуху в учбовій лабораторії №150 кафедри 401
Харківського авіаційного інститута,

порушеної
за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 135 ЮС України - провадженням
зупинено (а.с. 192-193).

З пояснень свідка ОСОБА_3., наданих у судовому засіданні встановлено, що в
липні 1993 року він проводив випробування МРД за договором підряду від
22.01.1993 року, який був укладений між НПК «Екстремум» в особі директора
Тупало Г.М. та ним як фізичною особою. Студента ОСОБА_1. він знав з 1992 року та
запропонував йому допоїти у приготуванні суміші, так як ОСОБА_1 працював в
СКБ-4 та всі знали, що він займався проблемою твердих палив для ракетних
двигунів. ОСОБА_1 погодився і вирішив йому допомогти без оплати, хоча в
подальшому оплата передбачалась.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про
загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на
умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах,
організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання, у фізичних
осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян -суб'єктів
підприємницької діяльності.

Згідно ст. 14 вказаного Закону, нещасний випадок - це
обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого
фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків,
внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про охорону
праці", працівник - особа, яка працює на підприємстві, в організації,
установі та виконує обов'язки або функції згідно з трудовим договором
(контрактом). Статтею 2 вказаного закону встановлено, що дія цього Закону
поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства
використовують найману працю, та на всіх працюючих.

Посилання позивача як на доказ вини відповідача складення ним 19.08.1993р.
Акту № 2 про нещасний випадок на виробництві, суд не бере до уваги, оскільки
вказаний Акт був складений за фактом вибуху та не дає підстав вважати, що
відповідач повинен нести відповідальність за завдану моральну (немайнову)
шкоду. В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у Харківському
Авіаційному інституті не працював, на виробничій практиці не перебував,
нещасний випадок відбувся з ним не в процесі виконання трудових
обов"язків. Суміш, при приготуванні якої стався вибух, відповідачу не
належала, необхідна кількість складових компонентів, з якої готувалась суміш,
були отримані ОСОБА_3 як фізичною особою на ХНПО "Піротекс".

На підставі
вищевикладеного, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст.1166,1167,1187 ЦК України, Законом
України "Про охорону праці", Закону України "Про
загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", Постановою Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди", суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні
позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК
України.