У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

05 грудня 2007 року                                                                                               м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                        Григор'євої Л.І.

суддів:                       Косенка В.Й.,                                 Барсукової В.М.,

Балюка М.І.,                                   Гуменюка В.І.,
-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.
Львові, товариства з обмеженою відповідальністю “Ергобуд” про відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Львівської області від 7 травня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.
Львові, товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) “Ергобуд” про
відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що перебував у трудових
відносинах із ТОВ “Ергобуд”. Під час виконання трудових обов'язків із ним
стався нещасний випадок, унаслідок якого позивач отримав виробничу травму. За
даним фактом складено акти за формами Н-5 та Н-1 від 3 лютого 2005 року.
Відповідно до висновку МСЕК від 15 березня 2005 року ОСОБА_1 визнано інвалідом
ІІ групи та встановлено 60 % стійкої втрати професійної працездатності
внаслідок виробничої травми. Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Жовківському районі Львівської області від 10 червня 2005 року йому
виплачено одноразову матеріальну допомогу в сумі 14 426 грн. та призначено
щомісячно грошову суму, яка компенсує відповідну частину втраченого заробітку у
розмірі - 103 грн. 10 коп. У листопаді 2005 року ОСОБА_1 звернувся з
письмовою заявою до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Жовківському районі Львівської області з проханням виплатити
компенсацію за заподіяну внаслідок виробничої травми моральну шкоду. Однак
останній відмовився від вчинення такої виплати, пославшись на те, що особова
справа позивача знаходиться у відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у м. Львові, який і має здійснювати у майбутньому всі виплати. Просив
стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Львові
на його користь моральну шкоду, яку оцінив у 50 000 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26
січня 2007 року позов задоволено частково. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м. Львові на користь ОСОБА_120 000 грн. У
решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 7
травня 2007 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та відмовлено
у позові.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням апеляційного
суду, ОСОБА_1 подав до Верховного Суду України касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення
скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що під час виконання трудових
обов'язків з ОСОБА_1 стався нещасний
випадок, унаслідок якого він отримав виробничу травму. За даним фактом складено
акти за формами Н-5 та Н-1 від 3 лютого 2005 року (а.с. 5-8).

Висновком МСЕК від 15 березня 2005 року ОСОБА_1
встановлено 60 % стійкої втрати професійної працездатності з визначенням
інвалідності ІІ групи               (а.с.
9, 10).

За висновком обласної МСЕК  № 1 від 8 листопада 2006 року позивач, як
потерпілий, зазнав стресу, фізичних і моральних страждань унаслідок виробничої
травми 22 листопада 2004 року та визнаний
інвалідом ІІІ групи (а.с. 33).

Скасовуючи рішення Залізничного районного суду м. Львова
від 26 січня 2007 року та ухвалюючи рішення про відмову у позові, апеляційний
суду виходив із того, що позивачем заявлені вимоги на підставі ч. 3 ст. 34
Закону України  “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”. Втім указана
норма закону зупинена Законом України “Про державний бюджет України на 2006
рік”.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не
можна у зв'язку з наступним.

Згідно з п. 27 ст. 77 Закону України “Про державний
бюджет України на 2006 рік” дію абзацу четвертого статті 1 (у частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей, підпункту “е”
пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої
статті 34; частини п'ятої статті 47 (в частині знижок та надбавок до розміру
страхового внеску) Закону України Закону України “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”  зупинено на 2006 рік.

Суд першої інстанції, встановивши, що висновком МСЕК від
15 березня 2005 року ОСОБА_1 встановлено 60 % стійкої втрати професійної
працездатності з визначенням інвалідності ІІ групи, а за висновком обласної
МСЕК  № 1                  від 8 листопада 2006 року визнаний інвалідом ІІІ групи, прийшов до обґрунтованого
висновку про те, що відповідно до вимог ст. 1, 21 та 34 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” позов підлягає частковому
задоволенню.

Разом з тим, судом першої інстанції повно і всебічно
встановлено обставини справи, рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що
апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд
касаційної інстанції скасовує судове рішення апеляційної інстанції і залишає в
силі рішення суду першої інстанції.

При викладених обставинах рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 339 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
апеляційного суду Львівської області від 7 травня 2007 року скасувати, а
рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 січня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                           Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                                   В.Й.
Косенко

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк