УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01
березня 2007 р.                                                                  м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого              Соколовського В.М.,

суддів:                         Бідочко Н.П., Пнівчук
О.В.,

секретаря                    Білик Л.З.,

з участю:       представника               апелянта ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2 та його

адвоката ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача
ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 27 грудня 2006 року,-

встановила:

01 грудня 2004 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про
невиконання зобов"язань, стягнення боргу в сумі 26550 грн., 3-х відсотків
річних за прострочення виконання грошового зобов"язання в сумі 2389 грн.
50 коп. та відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 27 грудня 2006 року позов
задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 26550 грн. боргу,
2389 грн. 50 коп. 3-х відсотків річних, судові витрати в сумі 316 грн. 50 коп.;
стягнуто з ОСОБА_4 на користь НДЕКЦ при УМВС Ув Івано-Франківській області 123
грн. 93 коп. за проведення почеркознавчої експертизи; в решті позовних вимог
відмовлено.

На дане рішення представник відповідача ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення є незаконним та підлягає
скасуванню. Вимоги скарги мотивує тим, що ухвалюючи рішення, суд виходив з
наявності у справі боргової розписки, яка являється договором позики, оскільки
підтверджує передання позикодавцем визначеної суми грошей. Однак, такий
висновок суду є невірним і суперечить ст. 1047 ЦК України, згідно якої, договір
позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідач ОСОБА_4 заперечував не тільки сам факт отримання ним грошей від
ОСОБА_2, і їх кількість. Так, в самій розписці сума нібито отриманих ним грошей
позначена лише цифрами. Перша цифра "5" в сумі боргу має, як
зазначено у висновку почеркознавчої експертизи №745/771 від 31.05.2006 року
Львівського НДІСЕ, наявність необгрунтованого (такого, що не входив у
конфігурацію цієї цифри) дугоподібного штриха, визначити походження якого не
видається можливим, так як

Справа №
22-а-272/2007 р.                                      Головуючий
у 1 інстанції Якимів Р.В.

Категорія 18                                                               Доповідач
Соколовський В.М.

неможливо
встановити, чи цей штрих є частиною іншого письмового знака, який, можливо,
виконувався попередньо, або ж поява його зумовлена якимись незалежними умовами
виконання (об"єктивного чи суб"єктивного характеру). Проведене
дослідження боргової розписки в Київському НДІСЕ теж привело до подібного
висновку, згідно якого, визначити, чи піддавався зміст запису "5000"
у тексті боргової розписки від імені ОСОБА_4 зміні шляхом виправлення цифри
"5" не видалося можливим. Отже, наявні в цифрі "5" штрихи і
та обставина, що неможливо встановити, чи вносилися виправлення в цифру
"5", свідчать про те, що сама розписка, яка згідно чинного
законодавства є не договором позики, а передбаченим Законом доказом існування
такого договору, не міг братися судом до уваги як беззаперечний доказ передачі
позивачем саме цієї суми грошей, тобто 5000 доларів США, так як не відповідає
встановленим законодавством вимогам, і у відповідності до ст.ст. 58-60 ЦПК
України є неналежним доказом. Окрім того, відповідач і позивач колись разом
працювали в одній і тій самій установі, робочі місця були в одному кабінеті.
При цьому вони постійно позичали один одному гроші, але в значно менших
розмірах, ніж вказує позивач. Більше того, вище зазначеної суми грошей ОСОБА_4
у ОСОБА_2 не позичав, а розписка у позивача з"явилася зовсім з інших
підстав, не пов"язаних з отриманням та передачею грошей по договору
позики. Оскільки, позивачем не дотримано вимог ст. 1047 ЦК України щодо
форми договору позики, а саме: відсутній такий письмовий договір, а розписка не
може бути прийнята як доказ з ряду об"єктивних причин (наявні в цифрі
"5" штрихи, неможливість встановити, чи вносилися виправлення в цифру
"5"), то висновок суду про доведеність та обгрунтованість позовних
вимог є помилковим і таким, що суперечить нормам матеріального та
процесуального права.

Просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в позові
ОСОБА_2 відмовити.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги скарги підтримала з вище
зазначених мотивів та просила задоволити в повному об"ємі.

Позивач ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги не визнав,
вважає її безпідставною, а рішення місцевого суду-законним і обгрунтованим,
оскільки, відповідач справді позичив у нього 5000 доларів США, про що
власноручно написав розписку, однак, до цього часу їх не повернув.

З такою думкою позивача погодився і його адвокат ОСОБА_3, який просив
скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких
підстав.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції
правильно встановив, що між відповідачем ОСОБА_4та позивачем ОСОБА_2 був
укладений 12 жовтня 2001 року договір позики грошей на суму 5000 доларів СІЛА,
що еквівалентно 26550 гривень на час подачі позовної заяви до суду, і вказану
суму відповідач зобов'язувався повернути до 01 грудня 2001 року, однак її не
повернув.

Дана обставина підтверджується матеріалами справи, зокрема, оригіналом
розписки (а.с. 97), дійсність якої засвідчив позивач і не спростував в судовому
засіданні відповідач.

Згідно заключень почеркознавчих експертиз (а.с. 36-37, 73-74, 93-94, 117)
встановлено, що рукописний текст боргової розписки та підпис від Імені
ОСОБА_4-виконаний самим ОСОБА_4 Встановити, чи піддавався зміні зміст запису
цифри "5" у тексті боргової розписки шляхом виправлення-не видалося
можливим.

Відповідно до довідки Державного ощадного банку України №19/1/53 від
30.11.2004 року офіційний курс долара США
до гривні станом на 30.11.2004 року становить 530 грн. 62 коп. за 100 доларів США (а.с. 7).

Статтею 1046 ЦК
України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні (позичальнокові ) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість
речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047, ч.2 ЦК
України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1050 ЦК України,
якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний
сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, якою передбачено,
що боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу
кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або
законом.

Позичальник, відповідно до ст. 1051 ЦК
України, має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові
кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

При таких даних, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з чим
погоджується і колегія суддів, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2,
стягнувши на його користь з ОСОБА_4 суму боргу за договором позики в 26550 грн.
та 3-х процентів річних за прострочення виконання грошового зобов"язання
на суму 2389 грн. 50 коп., відмовивши позивачу у стягненні моральної шкоди з
відповідача, оскільки договором позики її відшкодування не було передбачено.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги твердження
відповідача про те, що він не позичав у позивача грошові кошти в сумі 5000
доларів СІЛА, оскільки той в судовому порядку укладений договір позики не
оспорював та не спростував позовні вимоги позивача.

Посилання представника апелянта на те, що між позивачем і відповідачем
договір позики не укладався у письмовій формі, грошей від ОСОБА_2 в сумі 5000
доларів США ОСОБА_4 не отримував, а оригінал боргової розписки є неналежним
доказом і не підтверджує факт укладення договору позики, колегія суддів вважає
голослівним та безпідставним, поскільки вони заперечуються здобутими в судовому
засіданні доказами.

Рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального
і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його
законності та обгрунтованості, тому підстав для його скасування та ухвалення
нового рішення по даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.
307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4-ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 27 грудня 2006
року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.