Дело  №6-
22                                                     2007 год
У Х В А Л А

Іменем України

=================================================

13 березня  2007 року
Ялтинський міський суд
Автономної

республіки
Крим у складі головуючої судді Земляної Г.В., при секретарі Копистко

О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу  ОСОБА_1 на неправомірні дії державного
виконавця Державної виконавчої служби

м.Ялта,

В
С  Т А Н О В И В:

Заявник, просить суд визнати
неправомірними дії посадових осіб

Державної
виконавчої служби м.Ялта, зобов'язати державного виконавця направити

позивачу
результат експертизи арештованого майна,
відмінити постанови про

арешт
і розшук майна боржника від 19 квітня 2006 року і 24 березня 2006 року.

Заявлені
вимоги мотивовані тим, що боржник ОСОБА_1
тільки 19 січня 2006

року
стало відомо, що відносно неї є виконавче провадження про стягнення із неї

боргу.
При ознайомлені із виконавчим провадженням заявник встановила, що

відносно
неї  при проведенні виконавчих дій були
допущені порушення: боржник не

отримала
порстанови про відкриття виконавчого провадження; відносно боржника не

винесена
постанова про стягнення виконавчого збору; державник виконавцем був

накладений
арешт на майно , яке було у заставі банку у сумі у кілька раз

перевищуючу
суму боргу заявника, постанови про розшук майна боржника їй не

направлено,
постанову про призначення і проведення торгів
державний виконавець

їй
не надавав, наклавши арешт на машину, яка знаходиться у її власності.

Представник державної виконавчої служби
заперечував проти заявлених

вимог,
так як виконавче провадження по виконанню рішення Ялтинського міського

суду
про стягненню із заявника боргу у сумі 42734 гривні 29 коп. на користь ВАТ»

Державний
Ощадний банк України» відкрито 08 листопаду 2002 року. Копію

постанови
про відкриття провадження по справі було направлено по адресі

вказаній
у виконавчому листу і у паспорті боржника. Однак , місце перебування

боржника
і іі чоловіка ОСОБА_2 встановити не змогли, тому своєчасно не

змогли
прийняти міри для реалізації описаного у ОСОБА_2 майна для його

реалізації
у рахунок погашення його боргу. Стягувач боргу ВАТ»Державний Ощадний

банк
України» постійно скаржився на бездіяльність державної виконавчої служби у

цій
частині. Однак, майна боржника ОСОБА_1 виявлено не було. Тільки у

січні
2006 року було встановлено, що у власності ОСОБА_1 є автомобіль,

який
знаходиться на реєстрації і на який був накладений арешт. Дійсно у

виконання
рішення Ялтинського міського суду було описана і передано на

зберігання
майно ОСОБА_2, яке і до наступного часу знаходиться на

зберіганні
у стягувача. Однак його вартість за цей час впала, воно не

реалізовано
і не може піти в рахунок погашення боргу тільки його власника

ОСОБА_2,
якщо буде реалізоване.

Представник Відкритого акціонерного
товариства «Державний Ощадний банк

України»
вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. Заявник отримала

від
банку гроші у сумі 40000 гривень по договору кредитування, заставивши майно

-
лінію по виробництву морозиво  вартістю
149498 гривень, яке знаходилося у

власності
поручителя ОСОБА_2.   При цьому її
поручителем виступив її

чоловік
ОСОБА_2, який також по іншому договору кредитування отримав у

банку
кредит у сумі 31500 гривень без відсотків. Так як ОСОБА_1 не

виплачувала
по договору кредитування борг кредитор звернувся до суду і рішенням

суду
борг було стягнуто. При примусовому виконанні рішення суду було

встановлено,
що закладеного майна по місцю його знаходження не було. Однак, при

виконанні
рішення суду про стягнення боргу із чоловіка заявника ОСОБА_2

було описано майно у рахунок погашення його
боргу. Вартість описаного майна,

згідно
із висновком  експерта складає 32103
гривні і цієї суму не достатньо для

погашення
боргу ОСОБА_2 після реалізації, якій
тепер мешкає за межами

України.

Вислухавши сторони, розглянувши матеріали
справи, матеріали виконавчого

провадження
суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.55 Конституції
України кожному гарантується  право

на
оскарження в суду рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади,

органів
місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

На підставі ст.14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної

сили,
обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого

самоврядування,
підприємств, установ, організацій, посадових, чи службових

осіб,
та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Статтею 383 ЦПК України
передбачено, що учасники виконавчого

провадження
і особи , які залучаються до проведення виконавчих дій мають право

звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що рішення дії або бездіяльність

державного
виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під

виконання
судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу порушені їх

права
і свободи.

Судом встановлено, що рішенням Ялтинського міського суду від 23

вересня
2002 року з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного

товариства
«Державний Ощадний банк України» стягнуто борг по договору

кредитування
у сумі 42734 гривні 29 коп.(арк..спр.120). Постановою від 08

листопаду  2002 року старшого державного виконавця
Надельнюк С.В. відкрито

виконавче
провадження по виконавчому листу по справі №2-4776/02, згідно із яким

із
ОСОБА_1, яка на час постанови рішення суду мешкала АДРЕСА_1, стягнуто борг у
сумі 42734

гривні
29 коп(арк.спр.11,121).

Вказана постанова винесена посадовою
особою старшим державним виконавцем

ДВС
в м.Ялта Надельнюк С.В.,  згідно із
вимогами ст.3,18,24 Закону України»Про

виконавче
провадження».

Судом встановлено, що виконавче
провадження находиться на виконанні в

Державній
виконавчій службі м.Ялта Автономної республіки Крим у зв'язку із не

стягненням
боргу із боржника ОСОБА_1, так як місце знаходження боржника

не
було встановлено, а про зміну місця мешкання заявник не повідомила(арк.спр.

80).
Разом із тим, згідно із виконавчим провадженням
державним виконавцем

приймалися
заходи для встановлення майна боржника. У січні 2006 року  державним

виконавцем
встановлено, що боржниця має у власності авто (арк.спр.83).

Постановою
державного виконавця від 19 квітня 2006 року було накладено арешт на

автотранспортний
засіб автомобіль ДЄУ державний НОМЕР_1, належний на

праві
власності  ОСОБА_1(арк.спр.89).
Постановою від 19 квітня 2006

року
було об'явлено розшук автотранспортного засобу автомобіль ДЄУ державний

НОМЕР_1
належний на праві власності
ОСОБА_1(арк..спр.87).

Вказані постанови винесені у рамках
ст.ст.50,55 Закону України «Про

виконавче
провадження» і направленні на погашення боргу згідно із рішенням

суду.

Судом перевірені доводи заявника і її
представника, що їй не було відомо

про
відкриття виконавчого провадження про стягнення із неї суми боргу. Однак ці

доводи
заперечуються поясненням заявника ОСОБА_1, що їй відомо, що у

виконання
рішення суду було заарештовано майно її чоловіка ОСОБА_2, яке

у
кілька раз перевищувало суму боргу її і її чоловіка по кредитним угодам.

Разом
із тим заявник ОСОБА_1 суду пояснила по місцю реєстрації,

вказаному
у виконавчому листу не проживала, так як продала квартиру, була

зареєстрована
у Гаспрі. Згідно із даними паспорта заявник на тепер

зареєстрована
у місці Керчь, а адреса фактичного проживання вказана нею у

скарзі
в м.Ялті(арк.спр.92).

Судом перевірені доводи заявника про
грубе порушення її прав у зв'язку

із
ненаданням їй терміну на добровільне виконання рішення суду. Однак із

матеріалів
виконавчого провадження видно, що ОСОБА_1 20 січня 2007 року

прийняла
на себе зобов'язання у добровільному порядку виплатити суму боргу по

виконавчому
листу (арк..спр.81,82). Однак, до часу розгляду справи у суді борг

не
сплатила.

Судом також перевірені  доводи заявника і її представника, що

зацікавленої
особою ВАТ «Державний Ощадний банк України» у рахунок стягнення

боргу
було арештоване залогове майно у сумі 166800 гривень.

Однак, судом встановлено, що дійсно
ВАТ «Державний ощадний банк

України»
11 грудня 2002 року  прийняв на
відповідальне зберігання майно(арк.спр.

62,63)  боржника ОСОБА_2 чоловіка заявника, який
також має борг перед

третьою
особою, згідно із рішенням Ялтинського міського суду (арк..спр.95). Ті

обставини,
зо майно описане і арештоване у ОСОБА_2, згідно із актом

від
11 грудня 2002 року не є заставленим майном по угоді підтверджено тими

обставинами,
що заставлено майно зберігалося за адресою: м.Ялта, вул.

Спендіарова,
Молокозовад(арк.спр.127-130). Майно, яке встановлено державним

виконавцем,
описане, заарештоване, і передано на відповідальне збереження було

встановлено
АДРЕСА_2(арк..спр.62,63). Крім того

перелік
описаного і заарештованого майна не відповідає переліку заставленного

майна,
згідно із кредитним договором(арк.спр.95,127-130)

Разом із тим доводи заявника, що
державний виконавець не вручив їй копії

постанов
про  розшук майна боржника, накладення на
нього арешту, суд не може

взяти
до уваги із вищевказаних підстав, так як не можливо встановити місце

фактичного
проживання боржника. А про зміну місця проживання боржник не

повідомив  не стягувача,
не виконавчу службу.

Разом із тим, судом встановлено, що
стягував ВАТ «Державний ощадний

банк
України» неодноразово звертався із скаргами на дії державного виконавця у

зв'язку
із не виконанням рішення суду (арк..спр84,85,94). Рішенням Ялтинського

міського
суду  по справі 2-1546/2003 року дії
посадових осіб Державної

виконавчої
служби були визнані неправомірними і на зацікавлену особу покладено

обов'язок  виконати рішення суду (арк..спр.99).

Вимоги позивача про визнання
неправомірними дій відповідача  і

покладення
на відповідача обов'язку направити у її адресу
висновок  експерта

про
оцінку майна ОСОБА_2 також не підлягає задоволенню, так як

заарештоване
і оцінене майно ОСОБА_2 по іншому виконавчому

провадженню.
Згідно із матеріалів виконавчого провадження заявник вже

зверталася
до виконавчої служби із питаннями по виконанню рішення суду.  Вона

вправі
ознайомитися із виконавчим провадженням і получити копії усіх необхідних

їй
документів із виконавчого провадження про стягнення із неї боргу.

Пунктом 7 ст.11-1 Закону України»Про
виконавче провадження «

передбачено,
що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні зобов'язані

сумлінно
користуватися усіма наданими їм правами із метою забезпечення повного

і
своєчасного вчинення виконавчих дій.

Разом із тим суд вважає, що дій
заявника направлені на повне і

своєчасне
вчинення виконавчий дій, а на звільнення із под арешту свого майна

для
подальшого його використання.

На підставі викладеного, керуючись
ст.383,386,387 ЦПК України, ст.ст.

11-1,318,24,50,55
Закону України «Про виконавче провадження»

У
Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на
неправомірні дії

державного
виконавця,  направлення результатів
експертизи, скасуванні постанов

про
накладення арешту  на майно боржника і
розшуку майна боржника від 19 квітня

2006
року і 24 березня 2006 року - відмовити.

Ухвала може бути  оскаржена в апеляційному порядку шляхом
подачі в

5-денний
строк з дня винесення ухвали заяви про апеляційне оскарження і

поданням
після цього протягом  10 днів апеляційної
скарги, з  подачею її копії

до
апеляційної  інстанції або в порядку
ст.ст.295,296 ЦПК України.

Суддя