Справа № 22-Ц- 3623/2006                         Головуючий в 1
інстанції Закаблук О.В.
Категорія    11                                                   Доповідач
у II інстанції Заріцька А.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого
Назарчука Р.А.,

суддів Заріцької А.О., Приходька К.П.,

при секретарі
Шешко О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області від 3 жовтня 2006 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до закритого акціонерного товариства „Приватбанк", ОСОБА_1
про визнання договору поруки недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_1. просить скасувати рішення
Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 3 жовтня 2006
року, яким задоволено позов ОСОБА_2. до нього та ЗАТ „Приватбанк" про
визнання договору поруки недійсним.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом зроблено висновок про обов'язковість
укладення тристороннього договору поруки, що не ґрунтується на законі, а
волевиявлення могло стосуватися лише учасника договору поруки , а не боржника.

Просив ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів підстав для її
задоволення не встановила.

З матеріалів
справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 між ЗАТ "Приватбанк, в особі заступника
директора філії „Розрахунковий центр "Приватбанк" ОСОБА_3, та
позивачем ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір про надання до ІНФОРМАЦІЯ_2
16 668 доларів США на
придбання автомобіля ( НОМЕР_1). Того ж дня між банком та узгодженими сторонами за кредитним договором
кандидатурами - ОСОБА_2., ОСОБА_4. та
ОСОБА_5. було укладено три договори поруки, якими забезпечувалося   виконання
боржником   взятих   на
себе      за   кредитним

2

договором   зобов'язань   НОМЕР_3,
НОМЕР_2, НОМЕР_4).

Судом першої інстанції
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1, крім указаних договорів, банк уклав договір
поруки НОМЕР_5 з ОСОБА_1 про що позивачу відомо не було.

В судовому
засіданні позивач послався на укладення договору поруки за його зобов'язаннями
без його волі.

Договір поруки є
одним з видів забезпечення виконання зобов'язань і, беззаперечно, є похідним
від договору про зобов'язання боржника перед кредитором у забезпечення
виконання якого він укладається, і сам по собі існувати не може.

Посилання
ОСОБА_1. у запереченні на позов, що порука має на меті лише і виключно надати
кредитору додаткову можливість вимагати виконання боржником взятих на себе
зобов'язань не спростовує доводів позивача про те, що у виконання п.п. 2.2.7
кредитного договору він, як позичальник, зобов'язувався до одержання кредиту
належним чином оформити зазначені у п. 1.3 кредитного договору застави, іпотеки,
поруки, і оформив їх, що встановлено судом. У наданих банком документах він
зазначив прізвища осіб, які стали його поручителями.

Матеріали справи
не містять даних, які б свідчили про обставини, що викликали необхідність
укладення четвертого договору поруки, тим більше, поза відома і волі
позичальника.

Представник
банку у судовому засіданні також не довів що оспорюваний договір поруки був
викликаний необхідністю і що законом або договором на банк покладено обов'язок
поза волею позичальника на власний розсуд ініціювати договір поруки щодо
забезпеченого належним чином зобов'язання. Матеріали справи, в тому числі
нумерація договорів поруки, свідчать про те, що оспорюваний договір був
укладений після трьох інших.

За наведених
обставин у суду були підстави для задоволення позову про недійсність договору,
який є похідним від основного, кредитного, і укладений поза волею сторони -
позичальника.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду також не спростовують і посилань на
обставини, які б об'єктивно свідчили про незаконність рішення суду, не містять.
Посилання в апеляційній скарзі на висновок суду про обов'язковість укладення
тристороннього договору поруки спростовується самим рішенням.

3

Оскільки рішення суду відповідає матеріалам справи, прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального закону
підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 209,218, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від З жовтня
2006 року залишити без змін.

. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двох
місяців з дня набрання законної сили може бути оскаржена до Верховного Суду
України.