РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого,
судді   Курської А.Г. суддів   Горбань В.В.

Шаповалової О.А. при секретарі Іванові O.K. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, виконкому Алуштинської міської ради і Державної приймальної
комісії при виконкомі Алуштинської міської ради про визнання права власності на
нерухоме майно в порядку спадкоємства, про визнання незаконним рішення та акту
про прийняття в експлуатацію господарчо-побутового блоку; за зустрічним позовом
ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання за ним права власності в цілому на
господарчо-побутовий блок за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Алуштинського міського суду АР Крим від 10.08.2006
року,

ВСТАНОВИЛА:

31.01.2006 року
ОСОБА_1звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2про визнання права власності на
нерухоме майно в порядку спадкоємства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в листопаді 1997 року її сім'я з
чотирьох чоловік приватизувала АДРЕСА_1,
кожному належала на праві власності по 1/4 частки квартири. В 2000 році її батько
ОСОБА_3звернувся до Алуштинської міської ради з заявою про надання дозволу на
будівництво господарчого блоку. Після отримання дозволу він був зареєстрований
як забудовник, зібрав проектно-технічну документацію та почав будівництво. Коли
будівництво було майже закінчено, але споруда ще не прийнята в експлуатацію,
батько 05.12.2005 року
помер. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки та
незавершеного будівництвом господарчого блоку. Вона, як спадкоємниця,
звернулась до нотаріальної контори з питання видачі їй свідоцтва про право на
спадщину, але їй було відмовлено з посиланням на те, що господарчий блок не
прийнятий в експлуатацію і не зареєстрований в БТІ. Крім того, відповідач, який
є її братом, не визнає за нею права спадкоємства на господарчий блок, у зв'язку
з чим просила визнати право власності на господарчий блок біля АДРЕСА_1за її
батьком ОСОБА_3, який помер 05.12.2005
року, і визнати за нею право власності в порядку спадкоємства на 1/2 частку
вказаного господарчого блоку на підставі ст.331 ЦК України.

В ході розгляду справи 06.06.2006
року позивачка подала додаткову позовну заяву, зазначивши в ній
відповідачами ОСОБА_2, виконком Алуштинської міської ради і Державну приймальну
комісію при виконкомі Алуштинської міської ради, в якій просила визнати
недійсною угоду, нібито укладену 20.04.2001
року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, згідно з якою її батько передає сину земельну
ділянку, у зв'язку з чим останній зобов'язувався провести будівельні роботи за
власний рахунок, а батько після завершення

Справа №
22-ц-273/2007                             Головуючий
у першій інстанції   Куксов В.В.

Доповідач________ Курська
А.Г.

2

будівництва
зобов'язувався подати в виконавчий комітет заяву про оформлення документів щодо
прийняття в експлуатацію господарчого блоку на сина ОСОБА_2; визнати незаконним
рішення виконкому Алуштинської міської ради №20 від 13.01.2006
року „Про призначення державної приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію завершеного будівництвом об'єкту громадянами ОСОБА_2 і
ОСОБА_3" в частині включення в це рішення в якості забудовника ОСОБА_2;
зобов'язати виконком Алуштинської міської ради виключити з тексту вказаного
рішення ОСОБА_2, зазначеного як забудовника.; визнати акт державної приймальної
комісії про прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом господарчо-побутового
блоку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
незаконним в частині включення в цей акт в якості замовника ОСОБА_2;
зобов'язати державну приймальну комісію виключити з вказаного акту ОСОБА_2 як
замовника будівництва даного об'єкту.

14.02.2006
року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання
за ним права власності на господарчо-побутовий блок у цілому, що розташований
по АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що спірний господарчий блок збудований
ним особисто і за його власні кошти. Ведення всіх справ по оформленню
збудованої споруди він здійснював на підставі довіреності, виданої йому батьком
18.08.2005 року. На
даний час будівництво завершено, що підтверджується рішенням виконкому
Алуштинської міської ради від 13.01.2006 року „Про призначення державної
приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію завершеного будівництвом
об'єкту". Крім того, з 01.07.2001
року і по теперішній час в даному господарчому блоці проживає він зі своєю
сім'єю, оплату за комунальні послуги сплачує також він.

Рішенням суду у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено,
зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено, визнано за ним право власності на
господарчо-побутовий блок, розташований на земельній ділянці площею 0,0283 га за адресою:
АДРЕСА_1. Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1700
грн.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1 просить його скасувати та
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те,
що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, і допущено
порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що судом
дана неправильна оцінка доказам по справі, зокрема суд не з'ясував питання щодо
дійсності письмової угоди від 20.04.2001 року, укладеної між ОСОБА_3 і ОСОБА_2,
не призначив почеркознавчу експертизу для встановлення достовірності підпису її
батька, хоча таке клопотання заявлялось в ході розгляду справи. Крім того, суд
не взяв до уваги, що згідно з рішенням Алуштинського міського суду АР Крим від 14.10.2004 року земельна
ділянка площею 0,0283 для
обслуговування частини жилого будинку по АДРЕСА_1 передана у спільну сумісну
власність співвласникам ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5., ОСОБА_3, а тому не являлась
власністю ОСОБА_3, йому належало тільки її 1/4 частина. Висновок суду про те,
що господарчий блок збудований за рахунок ОСОБА_2, на думку апелянта, є
безпідставним, оскільки ці обставини судом не досліджувались.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 й її представника
та представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає їх обґрунтованими і такими, що
підлягають частковому задоволенню, а рішення суду визнає незаконним і таким, що
підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі п.4 ч.1,
ч.3 ст. ст.309 ЦПК України з наступних підстав.

При розгляді
спору сторін суд виходив з того, що ОСОБА_1 не довела позовних вимог для
набуття права власності на новостворене майно за батьком ОСОБА_3 на підставі
ч.4 ст.331 ЦК України,
і тому в цій частині її позов не підлягає задоволенню, а ОСОБА_2 надав
достатній об'єм доказів для задоволення його позову про визнання права
власності на новостворене майно в вигляді господарчого блоку на підставі ч.4
ст.331 ЦК України.

3

Проте такі висновки суду не можна визнати законними та обґрунтованими,
оскільки судом застосовано матеріальний закон, який не був чинним ні на час
розгляду справи, ні на час звернення сторін до суду.

Законом України від 15.12.2005
року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який
набрав чинності з 14.01.2006
року, виключено частину четверту ст.331 ЦК України, яка передбачала, що за заявою заінтересованої
особи суд може визнати її власником недобудованого нерухомого майна, якщо буде
встановлено, що частка робіт, яка виконана відповідно до проекту, є незначною.
Частина 3 цієї статті доповнена абзацом такого змісту: у разі необхідності
особа, що здійснює будівництво, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного
будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують
право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта
нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що
містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні спору застосував
матеріальний закон, що вже не діяв.

Зважаючи на те, що майно, як об'єкт права власності, сформоване, але ще не
визначене, як відокремлена річ, і належить до категорії нерухомого майна, на
яке відсутній документ, що засвідчує право власності, то висновок суду щодо
відсутності предмету спадку судова колегія визнає правильним.

Але в даному випадку є можливість його одержати шляхом прийняття цього
об'єкту в експлуатацію з подальшою правовою реєстрацією, що не суперечить
вимогам ч.2 ст.331 ЦК України.

Поряд з
цим, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що є
безумовною підставою для скасування рішення суду і в частині питання щодо
оскарження рішення виконавчого комітету Алуштинської міської ради №20 від 03.01.2006 року „Про
призначення державної приймальної комісії по прийняттю до експлуатації
завершеного будівництвом об'єкту ОСОБА_2, ОСОБА_3"

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист порушених прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших
правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами
іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових
актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності відносяться
до компетенції адміністративних судів.

Як убачається з фактичних обставин справи, позивачка оскаржує рішення
виконавчого комітету Алуштинської міської ради, ухвалене ним при здійсненні
владних управлінських функцій на підставі Закону України „Про місцеве
самоврядування", тому спірні правовідносини відносяться до сфери
публічно-правових та підлягають розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Приймаючи до уваги наведене і те, що предмет спадку
відсутній, право у сторін на новостворену будову не виникло, і спір з цього
приводу заявлено передчасно, поки споруда не прийнята в експлуатацію в
установленому законом порядку, то судова колегія вважає, що суд першої
інстанції безпідставно розглянув в порядку ЦПК України питання щодо законності
чи незаконності дій виконкому.

За таких підстав, оскільки суд розглянув питання про
визнання незаконним рішення суб'єкта владних повноважень з порушенням
встановленого законом порядку, то колегія суддів вважає за необхідне на
підставі п.1 ч. 1 ст.205
ЦПК України рішення суду в цій частині вимог скасувати та провадження у справі
закрити.

Як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_2 сплатив при поданні позовної заяви 1700 грн., а ОСОБА_1 - 901 грн., хоча
повинна була сплатити також 1700
грн., оскільки заявляє вимоги про визнання права власності на нерухоме
майно( Уг частини господарчого блоку)
вартістю 426634 грн.,
тому, колегія суддів, вирішуючи питання про розподіл

4

судових
витрат, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в
розмірі недоплаченої суми 799
грн.

Керуючись ст.ст.205, 303, 304, 307, 309, 310, 313, 314, 316, 317, 325 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково, рішення Алуштинського
міського суду АР Крим від 10.08.2006
року в частині задоволення позову ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання права
власності на господарчо-побутовий блок при АДРЕСА_1скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Це ж рішення суду в частині висновків про відмову у визнанні незаконним
рішення виконкому Алуштинської міської ради №20 від 03.01.2006
року „Про призначення державної приймальної комісії по прийняттю до
експлуатації завершеного будівництвом об'єкту громадянами ОСОБА_2і
ОСОБА_3" незаконним в частині включення в нього в якості забудовника
ОСОБА_2, визнання незаконним акту державної приймальної комісії про прийняття
до експлуатації об'єкту скасувати та провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачці ОСОБА_1, що вона має право звернутися до суду за
захистом свого порушеного права в порядку адміністративного провадження.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1на користь
ОСОБА_21700 грн.
скасувати.

Стягнути з
ОСОБА_1 в дохід держави судовій збір в сумі 799 грн.

В решті
висновків це ж рішення суду залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.