У х в а л а

і м е н е м
у к р а  ї н и

5 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі :

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,   Прокопчука Ю.В.,  Костенка А.В., Пшонки М.П., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, треті особи: КП “ВРЕЖО             № 10”, відділення громадянства,
міграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РВ УМВС України в
Запорізькій області, про визнання таким, що втратив право користування жилим
приміщенням, за  зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4про вселення, зміну умов договору найму
жилого приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4на рішення
Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 лютого 2007 року та рішення
апеляційного суду Запорізької області від 14 травня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом
до               ОСОБА_2, треті особи: КП "ВРЕЖО № 10", відділення громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб
Шевченківського РВ УМВС України в Запорізької області, про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням
в АДРЕСА_1.

Позивачка посилалася на те, що з 1 вересня 1981 року по
31 жовтня 2002 року перебувала з відповідачем у шлюбі. З 1989 року вони та двоє
їхніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1народження та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2народження, зареєстровані і проживали в АДРЕСА_1, яка перебуває на
балансі КП “ВРЕЖО № 10” і наймачем якої є позивачка. З 1998 року відповідач
почав зловживати спиртними напоями, порушувати норми поведінки в побуті, що
стало підставою для розлучення подружжя. Після розірвання шлюбу сумісне
проживання з відповідачем стало неможливим.

Оскільки з липня
2005 р. відповідач в квартирі не проживає, позивачка просила визнати його таким, що втратив право користування
жилим приміщенням, з підстав передбачених ст.ст. 71,72 ЖК
України.

У вересні 2006 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_1
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення, зміну умов договору найму жилого приміщення, в якій зазначив, що іншого житла не
має, просив змінити умови договору найму, виділити йому у
користування  ізольовану кімнату
площею  10,9 кв. м, відповідачам дві
суміжні кімнати 17,4 кв. м і 14,8 кв. м.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від
8 лютого               2007 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний
позов ОСОБА_2 задоволено частково. ОСОБА_2 вселено в АДРЕСА_1В частині
вимог ОСОБА_2 про зміну умов договору найма жилого приміщення - провадження у
справі закрито.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 травня 2007 року
рішення районного суду скасовано в частині закриття провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 про зміну умов договору найму жилого приміщення і в цій частині
ухвалено рішення про задоволення цих вимог. Виділено в користування ОСОБА_2
кімнату площею 10,9 кв. м в трикімнатній АДРЕСА_1.  ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 виділено в
користування в цій же квартирі дві суміжні кімнати площею 14,8 кв. м та 17,4
кв. м. Зобов'язано КП “ВРЕЖО № 10”, відділення громадянства, міграції та
реєстрації фізичних осіб Шевченківського РВ УМВС України в Запорізькій області
укласти з     ОСОБА_2 окремий договір
найму на виділену кімнату. В іншій частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_3,           ОСОБА_4  ставлять питання про скасування ухвалених у
справі судових рішень, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ст. 104 ЖК України - зміна договору найму жилого приміщення; п.
16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року, суд
вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення,
якщо жилу площу, що припадає на нього може бути виділено у вигляді ізольованого
приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше
встановленого для надання одній особі.

Вирішуючи 12 вересня 2003 року вимоги ОСОБА_2 до            ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зміну
договору найму жилого приміщення спірної квартири, з виділенням йому в користування
кімнати площею 10,9 кв. м, Шевченківський районний суд м. Запоріжжя прийшов до висновку про відмову в задоволенні
позову з тих підстав, що виділення позивачу в користування цієї кімнати
призведе до погіршення житлових умов решти мешканців квартири - відповідачів
(а.с 14).

В позовній заяві від 12 вересня 2006 року в цій справі - до тих же
відповідачів ОСОБА_2 знову просив виділити йому в користування кімнату площею
10,9 кв. м.

Рішенням від 8 лютого 2007 року Шевченківський районний суд                    м. Запоріжжя закрив провадження в
частині вимог про виділення в користування кімнати (зміна умов договору найму),
з підстав наявності рішення суду від 12 вересня 2003 року по спору між тими ж
сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Скасовуючи судове рішення у цій частині та ухвалюючи у цій частині нове
рішення про виділення ОСОБА_2 в користування кімнату площею 10,9 кв. м,
апеляційний суд виходив з того, що підстави вимог про виділення у користування
кімнати площею 10,9 кв. м були різні, оскільки у 2003 році вимоги ґрунтувалися
на ст. 64 ЖК України, а у 2006 році на ст. 104 ЖК України.

Апеляційний суд помилково вважав підставами вимог посилання на статті ЖК
України, залишивши поза увагою те, що в обох справах підстави вимог про виділ в
користування окремої кімнати були одні і ті ж, а ст. 64 ЖК України не регулює
питання виділу частини житла (зміну умов договору найму жилого приміщення).

За таких обставин рішення апеляційного суду в частині задоволення позову
про виділ в користування ОСОБА_2 кімнати площею 10,9 кв. м, зі зміною договору
найму квартири підлягає скасуванню, з залишенням без змін у цій частині
судового рішення районного суду з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Що стосується судових рішень в решті позовних вимог, то доводи касаційної
скарги є необґрунтованими та правильність висновків суду не спростовують, а
тому у цій частині судові рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Запорізької області від 14 травня 2007 року в частині задоволення позову про
виділ в користування ОСОБА_2 кімнати площею 10,9 кв. м зі зміною договору найму
квартири скасувати, а рішення  Шевченківського районного суду м. Запоріжжя
від 8 лютого 2007 року в цій частині залишити в силі.

В решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка