Справа № 2-478 за 2007 рік.
РІШЕННЯ

ІМ"ЯМ   УКРАЇНИ

13 березня 2007 року.                                                    Смт.Макарів.

Макарівський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді Шатковського СВ., при секретарі Нестерчук О.С., за участю
адвокатів ОСОБА_1., ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 про стягнення завдатку та зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 про визнання попереднього договору від ІНФОРМАЦІЯ_1 частково
недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що між ним
та відповідачем по справі ОСОБА_4., який діяв від свого імені та від імені
інших відповідачів було укладено попередній договір, згідно з умовами якого
відповідачі зобов'язалися продати йому належні їм земельні ділянки за 230000
доларів США за офіційним курсом Національного банку України.

Відповідно до пунктів 3,
4 даного договору, відповідачі зобов'язалися не пізніше ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити зміну
цільового призначення земельних ділянок на „ведення особистого селянського
господарства". Крім того, відповідачка ОСОБА_8 зобов'язалася до цієї ж
дати отримати на своє ім'я Державний акт на право власності на земельну
ділянку, що розташована на території Мар'янівської сільської ради Макарівського
району Київської області площею - 3.919 га.

Відповідачі також зобов'язалися укласти основний договір купівлі-продажу
земельних ділянок не пізніше ІНФОРМАЦІЯ_3.

В рахунок майбутнього платежу за договором купівлі-продажу земельних
ділянок ним до підписання попереднього договору було сплачено 1156450 грн., що складає
еквівалент 229000 доларів США.

Згідно пунктів 6, 7 попереднього
договору у разі, коли відповідачі до ІНФОРМАЦІЯ_3 не
змінять цільове призначення земельних ділянок та, якщо з їх вини не буде
укладено основний договір купівлі-продажу, то вони зобов'язані сплатити йому 1156450 грн., що складає
еквівалент 229000 доларів США та штраф у розмірі 4 % від гарантованої
суми 1156450 гривень.

Відповідно до ст.509 ЦК
України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)
зобов'язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання
обов'язку.

2

Згідно ст.525 цього ж Кодексу, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Виконання зобов'язання згідно ст.546 ЦК
України може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 570
цього ж Кодексу, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається
кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на
підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Отже, виходячи з того, що згідно пункту 5 попереднього договору, ним у рахунок майбутнього за
договором платежу, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його
виконання було сплачено 1156450
грн.( 229000 доларів США), тому зазначена сума є
завдатком.

Таким чином, виходячи як зі змісту зазначених статей,
інших статей цивільного законодавства, умов укладеного попереднього договору
відповідачі не виконали взяте на себе зобов'язання, яке було забезпечено
завдатком, не змінили цільове призначення належних їм земельних ділянок та не
уклали з ним договір купівлі-продажу. Тому, відповідачі (відповідно до п. 1 ст. 571 ЦК України, якщо
порушення сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові
завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості)
зобов'язані сплатити йому подвійну суму завдатку, а саме 2312900 грн. та 46258 грн. штрафу, а
всього 2359158 гривень,
які просить стягнути на свою користь та 500
гривень за надання правової допомоги.

Відповідачка ОСОБА_8 пред'явила
зустрічний позов та важає, що вказаний попередній договір укладений з
порушенням норм чинного законодавства, порушує її законні права та інтереси,
тому підлягає скасуванню. Вказані висновки базуються на наступному.

В попередньому договорі ОСОБА_4. є
стороною, яка діяла від себе та в тому числі від її імені. В цьому договорі
зазначено, що перший, укладаючи цей договір представляв інтереси другої на
підставі довіреностей, виданих відповідно ІНФОРМАЦІЯ_4 ( посвідчена за
р.НОМЕР_1 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу
ОСОБА_11.) та ІНФОРМАЦІЯ_5 ( посвідчена приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу зар.НОМЕР_2 ОСОБА_13.)

Вважає, що ОСОБА_4. не мав відповідних повноважень
підписувати попередній договір від її імені на підставі зазначених довіреностей
так як вони йому нею не надавались і він не уповноважувався щодо продажу
земельної ділянки. Більш того, про здійснення ним відповідних дій її імені
відносно земельних ділянок, їй нічого не було відомо. Про факт наявності
попереднього договору, отримання авансу та інше, їй стало відомо тільки після
надсилання судом позовної заяви з додатками до неї.

Крім того, в попередньому договорі зазначено, що ОСОБА_4. від її імені
зобов'язується продати іншій стороні належну їй на праві приватної власності
земельну ділянку, розташовану на території Мар'янівської сільської ради
Макарівського району Київської області, площею 4,029 га, що належить їй на підставі державного акту на право
власності на землю серії НОМЕР_3,
який виданий ІНФОРМАЦІЯ_6 Макарівською районною адміністрацією Київської
області, та зареєстрований в книзі державних актів на право приватної власності
на землю та на право постійного користування землею.

Такого акту вона не отримувала і відповідно не надавала його ОСОБА_4. Виходячи з
цього, вона не мала права на власність на земельну ділянку, а ОСОБА_4. не мав права
брати зобов'язання щодо її продажу.

Ця теза виходить з вимог п.1 ст. 125
Земельного Кодексу України, згідно якої право власності та право постійного
користування на земельну ділянку виникає

3

після оформлення
її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельної ділянки, та його державної реєстрації.

Пунктом 3
цієї статті також передбачено, що приступати до використання земельної
ділянки, встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної реєстрації її забороняється.

Також в договорі йдеться про намір таким же чином продати належну їй на
праві приватної власності земельну ділянку площею 3,919га, що належить їй на
підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ІНФОРМАЦІЯ_7 дев'ятою
Київською державною нотаріальною конторою за р.НОМЕР_4(спадкова справа НОМЕР_5).

Вказане твердження не відповідає дійсності, а тому не може братися до
відома при укладенні попереднього договору, з наступних обставин.

В відділі земельних ресурсів Макарівського району Київської області в книзі
реєстрації державних актів на землю за НОМЕР_6
зареєстрований державний акт на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_6
на ім'я ОСОБА_8, площею 3,919га.

В той же час, пунктом 3 попереднього договору передбачено, що Сторона-1 зобов'язується
не пізніше ІНФОРМАЦІЯ_2. отримати на її ім'я Державний акт на право власності
на земельну ділянку, площею 3,919га.

Вказаними діями представник Сторони-1
попереднього договору порушує зміст ст.132 Земельного Кодексу. Цією статтею
передбачені вимоги до угод про перехід права власності на земельні ділянки.
Такі угоди повинні містити, поряд з іншим, предмет угоди, а саме, земельну
ділянку з визначенням місця розташування, її площею, характером цільового
призначення, складу угідь, правового режиму, а також наявність документу, що
підтверджує право власності. Такі документи до попереднього договору додані не
були, тому попередній договір не відповідає нормам чинного законодавства і
підлягає скасуванню.

Крім того, ОСОБА_4. порушена ст.237 ЦК України, згідно
якої представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона
представляє. Статтею 244
ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може
здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається
однією особою іншій для представництва перед третіми особами. В попередньому ж
договорі йдеться посилання на довіреності, нібито видані ОСОБА_4. нею ІНФОРМАЦІЯ_5
та ІНФОРМАЦІЯ_4, але такі довіреності нею не видавались.

Таким чином, вказаний правочин повинен бути визнаний
недійсним на підставі п.З ст.215 ЦК
України, згідно якого якщо недійсність правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність
на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Вказана частина попереднього договору також піддягає
визнанню недійсною на підставі ст.230 ЦК
України, згідно якої якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність
обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. В наведеному випадку ОСОБА_4.
здійснив правочин, застосувавши обман і по відношенню до інших сторін.

Також треба вважати, що ОСОБА_4.,
виходячи з вимог п.2 ст.237 ЦК
України, не є представником позивача, який хоч і діє в чужих інтересах, але
від власного імені, а також як особа, уповноважена на ведення переговорів щодо
можливих у майбутньому правочинів.

Вказаний договір підлягає також скасуванню в зв'язку з тим, що при його
укладенні порушені норми Земельного Кодексу України.

4

Так, пунктом 15 розділу X Земельного Кодексу (перехідні
положення) передбачено встановити, що громадяни та юридичні особи, які мають у
власності земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства
та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також громадяни
України-власники земельних часток (паїв) не вправі до 1 січня 2007р.
(надалі цей термін ВР України пролангований до 1 січня 2008р.) продавати або
іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки або земельні частки
(паї), крім передачі їх у спадщину та при вилученні земель для суспільних
потреб.

Угоди (у тому числі довіреності) укладені під час дії заборони на
відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), встановлених абзацем першим п.15 в
частині відчуження зазначених ділянок та земельних часток (паїв), а так само в
частині передачі прав на відчуження зазначених ділянок та земельних часток
(паїв) є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

В попередньому ж договорі йдеться про те, що ОСОБА_4., від її імені , бере на себе
зобов'язання на продажу належної їй земельної частки (паю), площею 3.919 га, що належить
їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ІНФОРМАЦІЯ_7 дев'ятою
Київською нотаріальною конторою за р.НОМЕР_4

В той же час, можна констатувати, що це свідоцтво видано з порушенням норм
чинного законодавства, а тому не може бути використаним при складанні
попереднього договору, а в наступному -
основного.

Так, згідно п.2 ст.1269 ЦК
України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Такої
заяви до нотаріальної контори вона не подавала, а таку заяву за неї подав
ОСОБА_12, якому вона ІНФОРМАЦІЯ_8. видала
довіреність про представлення її інтересів в відносинах з фізичними та
юридичними особами, яка ІНФОРМАЦІЯ_9
нею була скасована.

Виходячи з цього довірена особа могла здійснювати збір
необхідних для прийняття спадщини документів, але заяву про прийняття спадщини
до нотаріальної контори він подавати не мав права. Також він не мав права
отримувати свідоцтво про спадщину та передавати його іншій особі для
використання в складанні попереднього договору.

Таким чином, взяті ОСОБА_4. зобов'язання про продаж земельної ділянки
позивача на підставі свідоцтва про спадщину є протизаконними і тому підлягають
скасуванню.

Недійсність вказаного свідоцтва та положень попереднього
договору, де воно використовується, виходить з існуючих порушень ст.1270 ЦК України, згідно
якої для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який
починається з часу відкриття спадщини. Спадкодавець померла ІНФОРМАЦІЯ_10, а довіреність
ОСОБА_12. була отримана ІНФОРМАЦІЯ_8., тобто
після шести місяців після смерті спадкодавця. До цього часу нею чи іншими
спадкоємцями спадщина не приймалась, тому для її прийняття , згідно вимогам
п.З ст. 1272 ЦК України,
повинно було бути рішення суду щодо надання додаткового строку для подання
заяви про прийняття спадщини.

Таке рішення
відсутнє, а тому повинні наступити наслідки, наведені вище.

Підтвердженням того є, що вказана земельна ділянка представлялась як така,
що має статус паю, а тому не може бути об'єктом купівлі-продажу, свідчить те,
що в п.З попереднього договору Сторона-1, в особі ОСОБА_4., бере на себе
зобов'язання в термін до ІНФОРМАЦІЯ_2. отримати на ім'я ОСОБА_8 державний акт
на вказану земельну ділянку. Згідно ст.15 Перехідних положень Земельного
Кодексу України громадянам-власникам земельних часток (паїв), за їх бажанням,
виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів
на право приватної власності на землю. Виходячи ж зі змісту ст.17 розділу X Земельного
Кодексу сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянином,
вважаються правовстановлюючими документами по реалізації ним права вимоги на
відведення земельної частки (паю) в натурі, відповідно до законодавства. В попередньому
ж договорі йдеться про те, що сторони домовились про купівлю-продаж паю, що
протирічить законодавству.

5

Таким чином, попередній
договір та його нотаріальне посвідчення вважаються не дійсними з наведених вище
обставин, так як і наведене вище свідоцтво на прийняття спадщини.

Вказаний попередній договір повинен вважатись недійсним
також на підставі п.З ст.635 ЦК
України, так як зобов'язання, встановлені попереднім договором,
припиняються, якщо основний договір не укладений протягом строку ( у термін),
встановленого попереднім договором або якщо жодна із сторін не направить другій
стороні пропозицію про його укладення.

Вона ніякої
пропозиції щодо укладення основного договору не отримувала.

В попередньому договорі, крім того, є протиріччя щодо завдатку. Так, в п.5
договору зазначається, що в рахунок майбутнього платежу по основному договору
купівлі-продажу земельної ділянки Сторона-2 видає Стороні-1 до підписання
попереднього договору суму 229000
доларів США (надалі
гарантійна сума). Пунктом 6
договору передбачено, що в разі з вини Сторони-1, в зазначений в
п.4 цього договору строк, сторони не укладуть у відповідній до чинного
законодавства формі основний договір купівлі-продажу земельних ділянок.
Сторона-1 повинна
повернути отриману суму та сплатити штраф у розмірі 4% від гарантійної
суми, а також сплатити штраф в розмірі 4%
(п.7 договору), коли в зазначений в п.З договору строк Сторона-1 не змінить
цільове призначення земельних ділянок.

Така зміна цільового призначення протирічить нормам чинного законодавства,
так як згідно п.2 ст.20 Земельного Кодексу України зміна цільового призначення
земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого
самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або у
користування. Крім того, згідно п.1 ст.121 ЗК України, громадяни мають право на
передачу їм земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства
площею не більше 2,0 га.
В договорі ж йдеться про зобов'язання зміни цільового призначення земельної
ділянки, з цією метою, площею 3,919га.

Також, пунктом 9
договору передбачено, що інших штрафних санкцій (крім 4%) та іншого
відшкодування прямих чи опосередкованих моральних чи матеріальних збитків, що
настали чи могли б настати для обох сторін і сторони цим договором не
передбачають.

Не дивлячись на вищенаведене, ОСОБА_3 в своїй заяві про
стягнення завдатку, вимагає стягнення гарантованої суми 1156450 грн. (229000
доларів США) та штрафу в розмірі 4% від цієї суми. Крім того, ним вимагається
також стягнення вказаної суми в подвійному розміру від сплаченої суми (229000
доларів США), тобто 2312900 гр., а всього відповідно 2359158 гривень.

Стягнення гарантованої суми в подвійному розмірі
мотивується тим, що сплачена авансова сума є завдатком, а тому її повернення,
на підставі ст. 571 ЦК України, підлягає стягненню в подвійному розмірі.

Це твердження не
відповідає нормам чинного законодавства.

Так, згідно п.2 ст.570 ЦК
України вважається, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок
належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом. Статтею 547 ЦК передбачено, що
угода про завдаток повинна вчинятися у письмовій формі під страхом визнання її
нікчемною. Новим положенням цивільного законодавства (порівняно із ЦК 1963р.) є доповнення
правового регулювання завдатку положенням, яке визначає долю грошової суми, яка
передана боржником кредитору, коли є сумніви відносно того, чи є вказана сума
завдатком (зокрема, внаслідок недотримання правил про просту письмову форму
угоди про завдаток). У цьому випадку внесена грошова сума визнається авансом.

В той же час, сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення
практично у всіх випадках невиконання договору, а сторона, яка отримала аванс,
ні за яких умов не може бути зобов'язана до його повернення у більшому розмірі.

6

Для того, щоб
сплачена сума визнавалася завдатком, необхідно прямо вказувати про це в
договорі. В протилежному випадку отримана кредитором від боржника сума
вважається авансом.

Таким чином, на підставі наведеного, можна констатувати,
що виплачена сума ( при
наявності доказів про це), не є завдатком, а є авансом, а її повернення ( в разі наявності
підстав) підлягає в сумі номінального значення.

Вважає, що при оформленні попереднього договору
відповідачами були здійснені протизаконні дії, направлені на протиправне
заволодіння її майном.

Так, в відділі земельних ресурсів Макарівського району Київської області в
книзі реєстрації державних актів на землю за НОМЕР_6 зареєстрований державний акт на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_6
на ім'я ОСОБА_8. В той же час, в архіві відділу за НОМЕР_6 зазначені інші
особи.

Також, у вказаній книзі, за НОМЕР_7
зареєстрований державний акт на земельну ділянку серії НОМЕР_8 від ІНФОРМАЦІЯ_6
на ім'я її матері ОСОБА_18. Відповідно матеріали за НОМЕР_7 в архіві взагалі
відсутні.

Це стверджує про те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 їй та її матері були надані в приватну
власність дві земельні ділянки, на які були виготовлені державні акти. В той же
час, ці акти їм не видавались, тому можна вважати, що право власності на них не
наступило, а тому просить визнати недійсними та скасувати положення
попереднього договору від ІНФОРМАЦІЯ_1, які
стосуються її прав та обов'язків.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3. - ОСОБА_14
заявлені позовні вимоги підтримала повністю, збільшивши позовні вимоги,
підтвердила викладене у заяві та просила стягнути солідарно з відповідачів в
якості повернення подвійної суми завдатку 2312900
гривень, 46258 гривень
штрафу, 10000 гривень
моральної шкоди, 2500 гривень
витрат за надання правової допомоги та 1730
гривень судових витрат, пояснивши, що позивач внаслідок обману відповідачів
щодо виконання договірних зобов'язань отримав психологічний стрес, погіршився
стан його здоров'я, у зв'язку з чим він потрапив до лікарні, що потягло зміну
його планів та бажань, чим йому заподіяно моральної шкоди.

Зустрічний позов не визнала та пояснила, що ОСОБА_8 видавала ОСОБА_4. довіреності, які
не скасовані і він діяв від її імені представляючи інтереси.

Відповідачі ОСОБА_5.,
ОСОБА_4. представляючи свої інтереси та інтереси ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9., ОСОБА_10., його представник
ОСОБА_15  в судовому засіданні позов не визнали
та пояснили, що ІНФОРМАЦІЯ_11
отримали державні акти на землю виконуючи умови попереднього договору,
після цього шукали ОСОБА_3. з метою укладення основного договору, але його не
знайшли, тому вимушено продали земельні ділянки іншим особам.

Представник відповідачки ОСОБА_8- ОСОБА_15 в
судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що повноваження ОСОБА_4. на укладання
попереднього та основного договору не надавались, а тому просив задовільнити
зустрічний позов, який ОСОБА_4.
не визнав та вважає надуманим.

Судом
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 між
ОСОБА_3. та відповідачем по справі ОСОБА_4., який діяв від свого імені та від
імені інших відповідачів було укладено попередній договір, згідно з умовами
якого відповідачі зобов'язалися продати йому належні їм земельні ділянки за 230000 доларів США за офіційним курсом
Національного банку України.

Відповідно до пунктів 3,
4 даного договору, відповідачі зобов'язалися не пізніше ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити зміну
цільового призначення земельних ділянок на „ведення особистого селянського
господарства".

Крім того, відповідачка ОСОБА_8 зобов'язалася до цієї ж дати отримати на
своє ім'я Державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована
на

7

території
Мар'янівської сільської ради Макарівського району Київської області площею -3.919
га.

Відповідачі також зобов'язалися укласти основний договір
купівлі-продажу земельних ділянок не пізніше ІНФОРМАЦІЯ_3.

В рахунок майбутнього платежу за договором
купівлі-продажу земельних ділянок до підписання попереднього договору ОСОБА_3.
було сплачено 1156450 грн., що
складає еквівалент 229000
доларів США.

Згідно пунктів 6, 7 попереднього
договору у разі, коли відповідачі до ІНФОРМАЦІЯ_3 не
змінять цільове призначення земельних ділянок та, якщо з їх вини не буде
укладено основний договір купівлі-продажу, то вони зобов'язані сплатити йому 1156450 грн., що складає
еквівалент 229000 доларів США та штраф у розмірі 4 % від гарантованої
суми, тобто 1156450 гривень.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язується вчинити на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші,
тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника
виконання обов'язку.

Згідно ст.525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виконання зобов'язання згідно ст.546 ЦК України може
забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Відповідно до ст.560 ЦК
України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант)
гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом)
свого обов'язку, а тому відповідачі гарантами виступати не можуть.

Відповідно до ст. 570
ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається
кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на
підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Отже, виходячи з пункту 5
попереднього договору, у рахунок майбутнього за договором платежу, на
підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання було сплачено 1156450 грн.( 229000 доларів США), які є завдатком.

Проте, відповідачі умов укладеного попереднього договору та взяте на себе
зобов'язання, яке було забезпечено завдатком, не виконали та не уклали з
ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, а ІНФОРМАЦІЯ_12 продали
земельні ділянки іншим особам, а відповідно до п. 1 ст. 571 ЦК України, якщо
порушення сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові
завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості, тому
відповідачі зобов'язані сплатити подвійну суму завдатку, а саме 2312900 гривень та 46258 гривень штрафу,
а також з них має бути стягнуто 2500
гривень за надання правової допомоги та 1730 гривень судових витрат.

Що стосується стягнення моральної шкоди, то в судовому засіданні не
доведено, що ОСОБА_3. потрапив до лікарні та в нього стався психологічний стрес
саме внаслідок дій відповідачів, тому в цій частині позовних вимог має бути
відмовлено.

Судом також встановлено, що ОСОБА_8 окремо надавала довіреності ОСОБА_4., як на
укладання попереднього договору, так і на продаж земельної ділянки ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_16. та
ОСОБА_17., свідоцтво про право на спадщину

8

після смерті
матері, яке їй було видане не визнано недійсним, тому в задоволенні зустрічного
позову має бути відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.541,543,570,571,611,614,623 ЦК України,
ст.ст.212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_3. задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, солідарно, на користь ОСОБА_3 подвійну суму завдатку 2312900 гривень, 46258 гривень штрафу, 2500 гривень за
надання правової допомоги та 1730
гривень судових витрат, а всього 2363388
гривень.

В задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_3. відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про
визнання попереднього договору від ІНФОРМАЦІЯ_1
частково недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Заява про апеляційне
оскарження рішення подається до апеляційного суду Київської області через
Макарівський районний суд протягом 10 днів з часу його проголошення, а
апеляційна скарга протягом 20 днів після подачі заяви.