Справа № 2359                                 Суддя 1-ї ін.- Попревич В.М.
Категорія - 21                                     Доповідач
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого
2007 року Апеляційний суд Донецької області у складі

Головуючої -
Шабанової В.О.

Суддів -
Резникової Л.В., Стратіло В.І.

При секретарі- Чернишенко К.Ф.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1

На рішення Київського районного суду м. Донецька від 01 грудня 2006 року

За позовом
ОСОБА_1 до Донецького юридичного інституту Луганського Державного університету
внутрішніх справ, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Київському
районі м. Донецька про внесення змін в п.10 акту по ф. Н-1, складання нового
акту, відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

22.05.2006
року ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним позовом.

В заяві
зазначала, що працювала завідуючою матеріальним складом відділу
матеріально-технічного забезпечення.

20.07.2002 року ,
у суботу ( вихідний
день) прибула на роботу за розпорядженням проректора інституту з економічних
питань для видачі зі складу електричної шліфувальної машинки. Вона видала дану
машинку працівникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Під час транспортування машинки
вказаними працівниками, металева ручка управління машинкою, довжиною їм 90 см самовільно
опустилась, тому, що не була надійно зафіксована та вдарила її по голові.

Оскільки
відповідач в добровільному порядку відмовився скласти акт за ф. Н-1 про
нещасний випадок на виробництві, ОСОБА_1 вимушена була звертатися з цього
приводу до суду.

Рішенням
Київського районного суду м. Донецька від 30.06.2005
року, яке набрало чинності, Донецький юридичний інститут зобов"язаний
скласти акт за ф. Н-1 про нещасний випадок на виробництві, який стався з
нею.

Проте склавши акт
по ф. Н-1, згідно з рішенням суду, відповідач зазначив в п.10 акту, що вона не
дотримувалась особистої необережності, згідно із ст.14 Закону України „Про
охорону праці", а тому є особою, яка допустила порушення законодавства по
охороні праці (ст.14 вказаного Закону).

Позивачка
вважала вона не допускала порушень законодавства по охороні праці, оскільки
вона не працювала з даною машинкою, фіксація ручки не входила в її
обов"язки, падіння ручки не пов"язане з порушенням нею техніки
небезпеки.

2

Просила визнати п.
10 акту по ф. Н-1 № 107 від 04.05.2006
року про нещасний випадок на виробництві, в частині порушення нею
законодавства про охорону праці недійсним. Зобов"язати видати новий акт.

Посилаючись на
те, що вказаними вище діями позивача, порушуються її трудові права, просила
відшкодувати моральну шкоду в розмірі 50000
грн.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги в
повному обсязі.

Представники
відповідачів ( Донецького
юридичного інституту та Фонду) позов не визнали. Вважали, що травма позивачкою
отримана через особисту необережність.

Рішенням
Київського районного суду м. Донецька від 01
грудня 2006 року
ОСОБА_1 відмовлено в задоволені позову до Донецького юридичного інституту
Луганського Державного університету внутрішніх справ, відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань в Київському районі м. Донецька про внесення змін в
п.10 акту по ф. Н-1, відшкодування моральної шкоди.

На дане рішення
позивачкою ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій вона ставить питання про
скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення її
позовних вимог.

Апелянт
посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи та
письмовим доказам, з яких вбачається, що позивачка не допускала порушень
законодавства. пов"язаних із додержанням небезпеки праці.

Заслухавши
доповідача, апелянта та її представника, представників відповідачів,
перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового
рішення з наступних підстав.

Відмовляючи в
задоволені позову суд вважав, що при одержанні на склад шліфувальної машинки,
позивачка, як завідуюча матеріально-технічним складом, відповідно до своїх
Функціональних обов'язків, повинна була визначити її безпечне місце розміщення,
при видачі шліфувальної машинки позивачка ОСОБА_1 повинна була дотримуватись
техніки безпеки, тому підстав вважати положення п. 10 акту по ф. Н-1
про порушення нею законодавства про охорону праці неправильними, немає підстав.

При цьому суд не
зазначив, якими безпосередньо діями відповідачки, пов"язаними із
зберіганням та відпуском шліфувальної машинки, порушено законодавство про
охорону праці, і в
якому причинному зв"язку це порушення привело до падінням ручки
шліфувальної машинки, порушення яких конкретно норм законодавства, Інструкцій
по техніці небезпеки з боку позивачки привело до наслідків, пов"язаних з
ушкодженням здоров"я.

Оскільки
правовий висновок суду не грунтується на відповідних правових актах, обставинах
по справі, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення,
відповідно до положень ст. 309
ЦПК України.

З обставин по
справі, встановлених судом першої інстанції і не оспорених сторонами, а також з
пояснень позивачки ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції вбачається, що по вона
працювала завідуючою матеріальним складом відділу матеріально-технічного
забезпечення Донецького юридичного інституту.

20.07.2002 року , у суботу(
вихідний день) прибула на роботу за розпорядженням проректора інституту з
економічних питань, для видачі зі складу електричної шліфувальної машинки, яка
раніше була встановлена в складі майстром та курсантами за розпорядженням
ректора інституту . Машинка
перебувала у зібраному вигляді. Ручка машинки довжиною 1.90 м зафіксована.
Вона показала працівникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 де саме стоїть машинка. Працівники
стали повертати шліфувальну машинку, а
вона відійшла у сторону.  В той
час, коли працівники розвертали машинку,

3

ручка довжиною 1.9
м, яка була зафіксована, самовільно впала і удар нею приишовся їй по
голові.

Рішенням
Київського районного суду м. Донецька від 30.06.2005
року, яке набрало чинності, Донецький юридичний інститут зобов"язаний
скласти атк за ф. Н-1 про нещасний випадок на виробництві, який стався з
ОСОБА_1

Склавши акт по
ф. Н-1, згідно з рішенням суду, відповідач зазначив в п.10 акту, що вона не
дотримувалась особистої обережності, згідно із ст.14 Закону України „Про
охорону праці", а тому є особою, яка допустила порушення законодавства по
охороні праці.

Згідно зі ст. 22 Закону України
„Про охорону праці" від 14.10.1992
р. в редакції Закону від 21.11.2002
р., у разі незгоди потерпілого зі змістом акту по ф. Н-1, потерпіла особа вправі
звернутися до суду з приводу вирішення даного питання.

З Функціональних
зобов"язань завідуючого матеріальним складом вбачається що в її
обов"язки входить прийом, зберігання відпуск товарно-матеріальних
цінностей зі складу, їх раціональне розміщення в приміщенні складу, облік
складських операцій, організація проведення вантажних робіт з дотриманням
охорони праці.

Завідуюча
матеріальним складом має знати розміри, марки, сортність та інші якісні
характеристики товаро-матеріальних цінностей, що перебувають на зберіганні,
Положення по іх обліку, порядок складування, Правила охорони праці, техніки
небезпеки, виробничої санітарії, пожежної небезпеки.

З даних
Функціональних обов"язків не вбачається, що завідуюча матеріальним складом
зобов"язана знати про несправність, або наявність недоліків матеріальних
цінностей, вміти користуватися ними .

Згідно зі ст 14 Закону України
„Про охорону праці" працівник зобов2язаний дбати про особисту небезпеку.

Дана норма носить загальний характер

В той же час з
обставин по справі вбачається, що падіння ручки шліфувальної машинки відбулося
самовільно, у зв"язку з тим, що вона не була надійно зафіксована.
Відповідач не довів, що дане падіння п0в"язане з невиконанням з боку
позивачки функціональних обов'язків, законодавства про охорону праці. Крім посилання
на загальну норму ( ст.14)
Закону України „Про охорону праці", відповідач не зазначив порушення, яких
конкретно Правил чи Інструкцій допустила потерпіла ОСОБА_1 і як ці порушення
пов"язані із самовільним падінням ручки.

Відповідачем не
надано переконливих доказів з цього приводу.

Згідно з
Приписом № 2 Донецької
Державної інспекції охорони праці територіального управління Держнаглядохорон
праці від 12.05.2004 р.
працівниками, які допустили порушенн- п.10.1.3 ДНАОП від 1.03.96
р при здійсненні вантажно-розгрузочних робіт є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 65).

Згідно витягу з
протоколу засідання комісії з розгляду матеріалів про нещасний випадок, який
ставася з ОСОБА_1 20.07.2002
р., вина підприємства в нещасному випадку складає - 100%, вина потерпілої-
0% а.с. 86..

У зв"язку з
цим апеляційний суд вважає, що зміст Акту по ф. Н-1 № 107 від 04.05.2006 р. підлягає
зміні, шляхом виключення посилання в п. 10
цього акту на те, що ОСОБА_1 допустила порушення законодавства ст. 14 Закону України
„Про охорону праці"

У зв"язку
із внесенням змін в п. 10
акту, апеляційний суд вважає недоцільним скасування даного акту в цілому та
складання нового акту.

Зазначене не
відповідає положенням ст.22 Закону „Про охорону праці", тому дані вимоги
позивачки задоволенню не підлягають.

Відповідно до
положень ст. 237-1 КЗПп
України, відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться в разі,
якщо порушення його законних прав

4

призвели до моральних страждань, втрати нормальних
життєвиз зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації
свого життя.

Апеляційний суд
вважає, що внесенням в зміст п. 10
вказаного вище акту недоведених обставин, які впливали на призначення та
розмір відповідних сум по відшкодуванню шкоди, права позивачки були порушені.

З метою захисту
порушених прав, йона вимушена була звертатися в суд, витрачати свій час на
перебування в судових засіданнях, доводити обґрунтованість своїх вимог. Вказане
привело до моральних страждань, порушення життєвих зв"язків.

У зв"язку з
наведеним у позивачки виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи,
характер, обсяг, ступень та наслідки моральних страждань, апеляційний суд
вважає за можливе відшкодувати моральну шкоду на користь ОСОБА_1 в розмірі 200 грн.

Кеоруючись
Законом України „Про охорону праці" ст. 237-1, ст.ст. 307,309,
313-316 ЦПК України, апеляційний суд ,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення
Київського районного суду м. Донецька від 01
грудня 2006 року
скасувати, ухваливши нове рішення.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 до Донецького юридичного інституту Луганського Державного університету
внутрішніх справ, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Київському
районі м. Донецька про внесення змін в п.10 акту по ф. Н-1, складання нового
акту, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Внести зміни в
акт по ф. Н-1 № 107 від 04.05.2006 р. , виключивши з
пункту 10 „Особи,
які допустили порушення законодавства про охорону праці" фразу „ОСОБА_1-
завідуюча матеріальним складом Донецького інституту внутрішніх справ МВС
України, яка порушила ст. 14
Закону України „Про охорону праці" в частині особистої
необережності".

Стягнути з
Донецького юридичного інституту Луганського Державного університету внутрішніх
справ на користь ОСОБА_1 двісті (двісті) гривнів на відшкодування моральної
шкоди.

В іншій частині
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з
Донецького юридичного інституту Луганського Державного університету внутрішніх
справ інформаційно-технічний збір в розмірі 7( сім гривнів) 50 копійок.

Рішення може
бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня його проголошення.

Голова