Справа № 22 Ц- 123/
2007 р.                                  Суддя 1-й інстанції: Андрощук В.В.
Категорія-18                                                               Суддя-доповідач апеляційного суду:
УХВАЛА

07 лютого     2007 р.   Судова колегія
судової палати в цивільних справах о Апеляційного суду Миколаївської області в
складі:

головуючої:                       Вовненко Г.Ю.

суддів:                               Колосовського
С.Ю.

Галущенка О.І.

при секретарі-               Фірсовій В.

за участю:

позивача -                       ОСОБА_2

його представника        ОСОБА_3

відповідачки-                  ОСОБА_1

її представника              ОСОБА_4

розглянувши  у
відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_1на
рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.11.2006 р., у справі
за

позовом

ОСОБА_2до
ОСОБА_1про стягнення заборгованності за договорами позики,

встановила:

19.06.2006р.
ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованності за
договорами позики у розмірі 14640
грн.

Позивач зазначав, що відповідно до умов договору від 08.08.2005 р. передав ОСОБА_1 35100 грн. за умови повернення грошових
коштів до 01.11.2005

р.

Крім того, за
договором від 01.10.2005
р. він передав відповідачці 96770 грн. за умови повернення грошових
коштів до 01.03.2006 р.

Відповідачка не
виконала цих зобов'язань у повному обсязі і станом на 15.06.2006 р. заборгувала
йому 131870 грн.

Договором не
були передбачены штрафні
санкції за прострочку виконання зобов'язання, а тому відповідачка додатково має
сплатити, на підставі ст..
625 ЦК України, три процента річних від простроченої суми у розмірі 3954 грн.

Посилаючись на
ці обставини, позивач просив про стягнення зазначених сум.

Рішенням
Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.11.2006 р. постановлено про задоволення позову.

Судом також вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній
скарзі відповідачка ставить питання про скасування рішення та повернення справи
на новий розгляд, посилаючись на необгрунтованність
висновків суду та порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Апеляційна скарга
підлягає  задоволенню   з таких підстав.

Розглядаючи
справу, суд виходив з того, що спір вирішено у повному обсязі та з дотриманням
вимог судочинства.

Але з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони не
відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Так, з
матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи, відповідачка оспорювала
договори позики, посилаючсь на те, що отримала в борг значно меншу суму.

Право сторони на
оспорювання договору позики за безгрошевістю передбачено нормою матеріального
права і має бути вирішено судом з дотриманням норм судочинства.

Зокрема, сторона
має право, за правилами ст..123
ЦПК України, подати відповідну позовну заяву.

В той же час,
суд, притримуючись принципу диспозитивності, згідно з вимогами ст.. 10, 11 ЦПК України,
зобов'язаний був роз'яснити відповідачці її
право на звернення з позовом про оспорювання розміру позики з наданням
відповідних доказів та попередити про наслідки вчинення чи не вчинення цієї
процесуальної дії.

Вирішуючи спір, суд цих вимог
закону не виконав.

Він не перевірив посилання відповідачки на те, що укладала угоду на користь
іншої особи на прізвище ОСОБА_5, вважаючи, що правові наслідки за укладеними
угодами настають саме для цієї особи, а не для неї.

Таким чином, при
розгляді спору суд з'ясував лише обставини позовних вимог заявлених позивачем,
обмеживши право відповідачки на звернення з зустрічним позовом.

Встановлене
свідчить про те, що при розгляді справи суд вирішив не всі позовні вимоги, що в силу п.5 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, тягне скасування рішення
та повернення справи на новий розгляд.

При новому розгляді суду слід виконати вимоги закону стосовно роз'снення
відповідних прав сторін та наслідків вчинення відповідних процесуальних дій, перевірити доводи відповідачки
стосовно отримання грошей від позивача у розмірі еквівалентному 1000 дол.США. лише за
одним нотаріально посвідченим договором позики.

Вжити заходів
для дослідження цього договору, у тому числі через притягнення до участі у
справі нотаріуса у якості третьої особи, перевірити посилання відповідачки на
участь у її боргових зобов'язаннях третьої особи.

З'ясувати, чи не
наступають для цієї особи певні правові наслідки, які випливають з угод,
укладених відповідачкою.

З'ясувати інші
питання, які мають значення для правильного вирішення спору по суті заявлених
вимог.

Керуючись ст.
ст. 303, 307-311 314,
315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- задовольнити.

Рішення
Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.11.2006 р. -
скасувати, а справу повернути на новий розгляд до того ж суду в іншому
складі.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двох місяців може бути
оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.