УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14
лютого  2007
року
колегія  суддів  судової
палати  у  цивільних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого
- судді                     Синельщікової О.В.

суддів                                             Бордачова
В. М.,

Кузнєцової О.О.,

при
секретарі                     Войциховській
Е.В.,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду АР Крим цивільну
справу за позовом ОСОБА_1до Державного підприємства „Ялтинський морський
торговельний порт" м. Ялта про зміну формулювання причин звільнення, стягнення
заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, скасування
наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення з
роботи, зміну трудової функції, визнання незаконними та скасування
розпоряджень,зміну штатного розкладу, вивід з координаційної Ради,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Євпаторійського міського суду АР
Крим від 13.11.2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вказавши, що з 13.02.06р. працював в
ДП „Ялтинський морський торгівельний порт" на засаді заступника начальника
порту по безпеці та персоналу. Вважає, що його звільнення 17.07.2006 р. з
підстав ст.40 п.1 КЗпП України не відповідає вимогам закону, оскільки
відповідач у встановлені строки не повідомив профспілкову організацію про
майбутнє скорочення штату. Крім того, під час трудових відносин відповідач
порушував його трудові права, зокрема змінив істотні умови праці, обмежив коло
обов'язків за посадовою інструкцією та виключив з координаційної ради, що
вплинуло на розмір його заробітної плати, вилучив з користування службовий
автомобіль, мобільний телефон та зобов'язав звільнити кімнату в гуртожитку. У
зв'язку з порушеннями трудового закону, їм були подані заяви про звільнення 30.03.2006 року з підстав
ст. 36 КЗпП
України, а потім 01.06.2006р. з підстав 38
ч 3 КЗпП
України. Але вказані заяви не були задоволені.

Подавши заяву і вважаючи себе звільненим з 01.06.2006 р., не виходив
на роботу, але йому була оголошена догана, з чим він також не згоден, оскільки,
як він вважає, прогулів не вчиняв. І крім того, був порушений порядок та строки
притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Просив визнати недійсними: - розпорядження №
142 від 10.05.2006р. /про зміни штатного розкладу /, як прийняте у
порушення вимог ст.494 КЗпПУ і п.п.2.18 галузевої угоди між Міністерством
транспорту і зв'язку України та Профспілкою робітників морського транспорту
України на 2006-2009р.;

Справа № 22ц-1370/07                          Головуючий суддя суду першої
інстанціїБезвуляк І.І.

Суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції Кузнецова
О. О.

2

· розпорядження
№ 146 від 16.05.2006р. /про виведення з Координаційної ради/ та наказ № 171 від
29.05.2006р. /про зміни трудової функції/, як прийняті з порушенням ст.32 ч.3
КЗпПУ;

·
наказ №
285/л від 14.07.2006р. /про дисциплінарне стягнення/, оскільки він не
відповідає дійсним обставинам та прийнятий у порушення ст. 148 КЗпПУ;

·
наказ №
288/л від 17.07.2006р. /про звільнення/, оскільки він прийнятий з
запізненням на 1,5 місяця
відносно особи, яка не знаходилася з роботодавцем у трудових відносинах.

Змінити
дату і формулювання звільнення, вказавши про звільнення з 01.06.2006р. за
особистим бажанням на підставі ст.38 ч.3 КЗпП України.

Стягнути з відповідача: - допомогу у розмірі 3-х
місячного заробітку, тобто 10 025,04 грн.;

· середній
заробіток за час вимушеного прогулу;

· компенсації
за затримку розрахунку при звільненні;

· компенсацію
заподіяної моральної шкоди у розмірі 2
000 грн.

Рішенням суду у
задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який
просив рішення суду скасувати, вказавши на неповноту з'ясування обставин
справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм
процесуального закону та неправильне застосування норм матеріального закону.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга необгрунтована і не підлягає задоволенню, а
рішення суду не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд виходив з того, що при його
звільненні з займаної посади на підставі ст. 40 п.1 КЗпП України, притягненні до дисциплінарної
відповідальності з боку адміністрації ДП „Ялтинський морський торгівельний
порт" не допущено порушень закону, а тому його вимоги за позовом не
обґрунтовані, не відповідають закону і не можуть бути задоволені.

З такими висновками суду першої інстанції повною мірою погоджується колегія
суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, встановленим у
судовому засіданні, наданим відповідно до ст. 60 ЦПК України доказам, якім дана належна правова оцінка, на
підставі чого судом ухвалено рішення, яке відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону.

Так, з матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що, відповідно до
наказу № 59 від
13.02.2006р., ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ДП „Ялтинський морської
торговельний порт" на посаду заступника начальника порту по безпеці та
персоналу з посадовим окладом за штатним розписом - 2 650 грн. / а.с. 89 /.

17.07.2006р. ОСОБА_1 звільнено з займаної посади на підставі ст. 40 п.1 КЗпП України
у зв'язку зі скороченням штату /
наказ № 288 - а.с. 57 /.

Не погодившись з наказом про його звільнення на підставі ст. 40 п.1 КЗпП
України, ОСОБА_1 просить змінити дату та формулювання звільнення на
01.06.2006р. за ст. 38 ч. 3
КЗпП України, відповідно поданої ним на ім'я керівника порту заяви/а.с. 41/.

Вимоги за позовом в цій частині судом визнані необгрунтованими, з чим
колегія суддів погоджується.

Так, з позову та
пояснень ОСОБА_1 слідує, що до порушень трудового законодавства він відносить
зміну відповідачем істотних умов його праці без завчасного попередження, а
саме, виведення з координаційної Ради і відповідного зменшення розміру
заробітної плати, обмеження трудової функції, позбавлення службового
автотранспорту, мобільного телефону та виселення з кімнати у гуртожитку/,
порушення п.п.2.18 галузевої угоди між Міністерством транспорту і зв'язку
України та Профспілкою робітників

3

морського
транспорту України на 2006-2009р., колективного договору та ст. 49 КЗпП України
відносно попередження профспілкової організації про майбутнє скорочення штату
за 3 місяця
до початку такої процедури.

Одночасно просив визнати незаконними розпорядження № 142 від 10.05.2006р.
/про зміни штатного розкладу/, розпорядження № 146 від 16.05.2006р. /про виведення з Координаційної ради/ та
наказ № 171 від
29.05.2006р. /про зміни трудової функції/.

Однак, з матеріалів справи вбачається і судом безперечно
встановлено, що за трудовим договором, посадовою інструкцією забезпечення
службовою автомашиною, мобільним телефоном та гуртожитком не входило до умов
праці позивача на посаді заступника начальника порту по безпеці та персоналу.
Тому повернення ввірених йому цінностей власнику та вивільнення кімнаті у
гуртожитку при звільненні не може вважатися зміною істотних умов праці.

Щодо обмежень трудових обов'язків ОСОБА_1 за посадовою інструкцією, згідно
наказу № 171 від
29.05.2006р., суд обґрунтовано прийшов до висновку, що у даному випадку у
процесі вивільнення робітника мало місце перерозподілення обов'язків позивача у
зв'язку з майбутнім скороченням штату, що ніяким чином не призвело до зменшення
розміру оплати праці позивача за трудовим договором, і у даному випадку не мало
місця порушення роботодавцем трудового законодавства та трудових прав ОСОБА_1.

Ні є трудовою функцією і участь у координаційної раді по якості, до складу
якої був включений ОСОБА_1 наказом начальника порту № 50 від 24.02.2006р.
/ а.с. 90 /, тому і виведення
з її складу / розпорядження
№ 146 від
16.05.2006р. / не можна
вважати зміною істотних умов праці у сенсі ст.32 КЗпП України.

При розгляді справи встановлено, що визначення кількісного складу ради, її
формування, введення та виведення зі складу ради працівників порту є
компетенцією керівника порту. Участь у координаційної раді порту проводиться не
за посадою. Надбавки за високі досягнення в праці і особливий характер роботи
призначається членам ради на час їх участі в раді, її виплата припиняється з
виключенням зі складу ради.

Доводи позивача щодо порушення адміністрацією обов'язку попередити
профспілкову організацію про майбутнє скорочення штату за 3 місяця до
початку процедури скорочення штату, відповідно до п.п. 2.18 галузевої угоди
між Міністерством транспорту і зв'язку України та Профспілкою робітників
морського транспорту України на 2006-2009р. та п.п. 2.5 Колективного
договору, також не знайшли свого підтвердження, тому суд обгрунтовано визнав їх
неспроможними, з чим колегія суддів погоджується.

Вказаними нормами передбачено, що при скороченні штату або при погіршенні
умов праці адміністрація повинна завчасно попередить профспілкову організацію,
а при скороченні штату більш чим на 10%
таке попередження повинно буди здійснено за З місяця, /а.с. 106, ПО/.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що на адресу профкому була
направлена інформація /без дати/ -
/ а.с. 16 /, отримана
профспілковим комітетом 18.05.2006р. /
а.с.33 /, згідно з
якою скорочення штату більш чим на 10%
на 2006 р. не
планувалося. Крім того, судом встановлено, що до профспілкової організації
порту ОСОБА_1 вступив тільки 30.05.2006р.

За такими обставинами, коли безперечно встановлено, що з
боку роботодавця не мало місце порушень трудового законодавства та не було змін
істотних умов праці за час виконання трудових обов'язків ОСОБА_1, суд першої
інстанції дійшов до правильного висновку щодо необґрунтованості вимог позивача
за позовом про зміну формулювання причин звільнення зі ст. 40 п.1 на ст. 38 ч 3 КЗпП України.

Колегія суддів
погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відповідності нормам КЗпП
України проведення процедури звільнення ОСОБА_1 за

4

наказом № 288 від 17.07.2006р. на підставі ст. 40 п.1 КЗпП України у зв'язку зі
скороченням штату / а.с.
57 /.

Зокрема, судом з'ясовані
та належним чином оцінені
надані сторонами доказі
щодо порядку скорочення штату підприємства, дотримання строків та порядку
повідомлення робітника про скорочення штату, надання можливості до звільнення
працевлаштуватися за вакантними посадами на даному підприємстві, погодження
звільнення з профспілковою організацією та безпосередньо самого звільнення.

Судом безперечно встановлено, що в Ялтинському морському торгівельному
порту мало місце скорочення штату і, відповідно до розпорядження начальника
Ялтинського морського торговельного порту №
142 від 10.05.06р., була затверджена нова структура управління по функції
„безпека"(морська та внутрішня), у зв'язку з чим посада заступника
начальника порту по безпеці та персоналу, яку займав позивач, була виведена
поза штат та скорочена /
а.с.92 /, про що
ОСОБА_1 відповідно до ст.492 КЗпП України був повідомлений листом 12.05.2006р. / а.с.96 /.

Доводи позивача про те, що розпорядження № 142 від 10.05.2006р. є незаконним і підлягає скасуванню, суд
обгрунтовано визнав неспроможними, оскільки власник або уповноважений ним орган
самостійно визначає структуру управління та встановлює штати. При цьому
вирішення питання про доцільність вказаних змін у штатному розкладі з
урахуванням затвердження нової структури управління по функції „безпека"
та введення нової посади помічника начальника порту по безпеці віднесено до
компетенції власника, якій, користуючись правом самостійної господарської
ініціативи, має право по своєму розумінню приймати такі рішення.

Двічі / 12.05. та
30.05.2006р. / ОСОБА_1
пропонувалося вибрати посаду серед вакантних, у тому числі помічника порту по
безпеці, та продовжити трудові правовідносини з портом / а.с.97, 98 /, від чого він
відмовився.

14.07.2006р. звільнення ОСОБА_1 погоджено з профспілковою організацією, до
якої він вступив 30.05.2006р. /
а.с. 102а/, що відповідає вимогам ст. 43
КЗпП України, а наказом №
288/л від 17.07.2006р. ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади на підставі
ст. 40 п.1 КЗпП
України, про що на його адресу був направлений лист-повідомлення / а.с. 56 /.

Визнавши звільнення ОСОБА_1 на підставі ст. 40 п.1 КЗпП України таким, що відповідає вимогам закону, суд
обґрунтовано прийшов до висновку, що його вимоги за позовом про визнання
вказаного наказу незаконним не ґрунтуються на законі і не можуть бути
задоволені, рівно як і вимоги про стягнення допомоги у розмірі середньої
заробітної плати за 3 місяця.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки,
судом встановлено, що листом від 17.07.2006р. ОСОБА_1 був повідомлений про
звільнення, та йому було запропоновано отримати трудову книжку / а.с. 56 /, що відповідає
вимогам ст. 47 КЗпП
України та п.п. 4.2 Інструкції
про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та
організаціях. Відповідно до журналу, ОСОБА_1 отримав її 03.08.2006р. / а.с. 104 / при його першому
зверненні до порту після звільнення 17.07.2006р.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що розрахунок з ОСОБА_1 при
звільненні був проведений своєчасно, тобто 03.08.2006р. при його зверненні до
порту з вказаною вимогою, звертаючи увагу на те, що на час його звільнення він
на роботі не був присутній, що відповідає ст. 116 ч 1
КЗпП України.

Безперечних
доказів о наявності вини з боку відповідача в затримці видачі трудової книжки,
а також в несвоєчасному розрахунку при звільненні позивач, відповідно до вимог
ст. 60 ЦПК
України, суду не надав, тому висновки суду про необґрунтованість вимог і в цій
частині відповідають закону.

5

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо оскарження наказу 285/л від
14.07.2006р. про оголошення догани за прогули, суд правильно дійшов до
висновку, що вони також не підлягають задоволенню, як не обгрунтовані.

Судом встановлено і позивачем не заперечується, що з 01.06.2006р. по 17.07.2006р.
він припинив виконувати свої трудові обов'язки і на робочому місці не
знаходився. Поважних причин відсутності на роботі, приймаючи до уваги пояснення
позивача з цього приводу та сукупність вищевказаного, немає. За такими
обставинами суд обґрунтовано прийшов до висновку, що у даному випадку з боку
ОСОБА_1 мало місце порушення трудової дисципліни.

Як свідчать матеріали справи, на пропозицію / а.с.101, 102
/ надати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі, позивач
відмовився / а.с. 48 /.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності спростовуються обставинам справи, оскільки у
даному випадку порушення трудової дисципліни носило тривалий характер / з 01.06. по
17.07.2006р./.

На підставі наведеного правильними є висновки суду про те, що наказ про
оголошення ОСОБА_1 догани за вчинені їм прогули відповідає вимогам ст.ст. 147-149 КЗпП України.

За такими обставинами, у сукупності з вищенаведеним колегія суддів
погоджується і з висновками суду про відмову у задоволенні позову у частині
відшкодування компенсації моральної шкоди.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлені фактичні
обставини справи, характер спірних правовідносин, представленим і дослідженим
доказам дана належна правова оцінка, тому колегія суддів приходить до висновку,
що постановлено законне і обгрунтоване рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права, підстав для скасування якого за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 немає.

На підставі наведеного, та керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308 Цивільного
процесуального кодексу України колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду АР Крим,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Євпаторійського міського суду АР Крим від 13.11.2006 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили безпосередньо
до Верховного Суду України.