Справа
№2-23907р. РІШЕННЯ
26 березня 2007 року                                                                                м.
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:
-                                                                                     судді
секретарі                                                                                             Владиченко
участю представника позивача адвоката                                            ОСОБА_1,
відповідачів                                                                         ОСОБА_2,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Запоріжжі справу за
до ОСОБА_4, ОСОБА_5,   ОСОБА_6,   ОСОБА_7
повернення автомобілю з чужого незаконного володіння та
відшкодування моральної
звернувся до суду з позовом про повернення автомобілю та відшкодування
моральної шкоди, де зазначив, що з 01.03.2002
р. відповідачі ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 за його дорученням користувалися належним йому автомобілем ЄРАЗ-762,
реєстраційний НОМЕР_1.
чергу, як стало йому відомо пізніше, зробили передоручення ОСОБА_6 та ОСОБА_7.
Рішенням
Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2005 р. з нього на користь Комунарської райадміністрації м.
Запоріжжя стягнута заборгованість по сплаті податку як з власника транспортного
засобу в розмірі 425 грн. та 51 грн. держмита.

Оскільки ОСОБА_4
відмовилися від повернення вказаного автомобілю та компенсації витрат,
пов'язаних зі сплатою налога,
просив зобов'язати відповідачів повернути автомобіль, а також стягнути з
них на його користь моральну шкоду у розмірі 2500 грн., витрати на правову допомогу в сумі 200 грн., послуги
експерта - 30 грн.,
судовий збір - 51 грн.

В судовому
засіданні позивач підтримав позов та пояснив, що передав автомобіль ОСОБА_4
безоплатно. ОСОБА_4 продали автомобіль ОСОБА_7 та отримали від них гроші в сумі
400 долларів
СІЛА. Він бажає розпорядитися своєю власностю, а саме: зняти автомобіль з
обліку та продати.

Відповідач ОСОБА_4 заперечує проти
позову, пояснив, що автомобіль ЕР A3
він купив у ОСОБА_8 в 2000
р. Автомобіль був разібраним, він його зібрав і бажав продати, але
ОСОБА_8  казав йому, що автомобіль
належить ОСОБА_3. ОСОБА_3 був згоден на продаж автомобілю, тому він передав
автомобіль ОСОБА_7, отримав завдаток в сумі 200 доларів США,
після чого вони зникли.

Відповідач
ОСОБА_5 заперечує проти позову, пояснила, що у березні 2002 р. вона
передоручила ОСОБА_6 та ОСОБА_7. право керування спірним автомобілем, в липні 2002 р. вони обіцяли
віддати гроші за нього. Гроші не віддали, тому 01.08.2002 р. вона доручення скасувала. їй невідомо, де на
теперішній час знаходиться спірній автомобіль.

Відповідачі
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового
розгляду повідомлені у встановленому порядку, причини неявки не повідомили.

2

Суд вважає
доцільним розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у ній даних.

Вислухавши
пояснення позивача, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, доводи їх представників,
вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом
встановлено, що 01.03.2002
р. ОСОБА_3 видав довіреність на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на підставі якої
надав їм право керувати та розпоряджатися належним йому автомобілем марки
ЕРАЗ-762, випуску 1982 року, реєстраційний
НОМЕР_1, терміном на три роки з правом передоручення третім особам.

Ця довіреність
була посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу
ОСОБА_9 та зареєстрована в реєстрі за №
645.

12.03.2002 р. ОСОБА_5
передоручила ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право керувати цим автомобілем, а 01.09.2002 р. скасувала
довіреність.

Відповідно до
ст. 387 ЦК України
власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави заволодила ним.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 володіли спірнім автомобілем на підставі
довіреності від 01.03.2002
p., виданої позивачем, тобто правомірно.

Позивач в
порушення вимог ст. 60 ЦПК
України не надав суду докази, які підтверджують факт находження його автомобіля
у відповідачів.

До того ж,
дійсність виданої ним довіреності на право розпоряджатися належним йому
автомобілем не оспорював, питання про її скасування не ініціював.

Таким чином, підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст.
ст. 237, 238, 240,, 244,
245, 247, 249, 387 ЦК України, ст. ст. 10,
11, 59, 60,209,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

ОСОБА_3 у
задоволенні позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про повернення
автомобілю з чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди
відмовити.

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд
першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з моменту
його проголошення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після
подання заяви про оскарження або шляхом подання апеляційної скарги впродовж
терміну, встановленого для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя              В.П. Суркова