Справа № 2-542
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
січня 2007 року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у складі:
головуючій судді Цалко А.А., при секретарі Єршовій Я.Ю., з участю адвоката
ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ялті
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Гурзуфської селищної Ради, третя особа
ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення Гурзуфської селищної ради № 34 від 03
жовтня 2006 року і державного акту на право власності на земельну ділянку, та
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Гурзуфська селищна рада, про
звільнення земельної ділянки, знесення самочинного будівництва,

в с т а н о в и в:

Позивач
звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсним рішення № 34
6-ї сесії 5-го скликання Гурзуфської селищної ради від 03 жовтня 2006 року у
частині затвердження проекту відводу і передачі ОСОБА_3 в приватну власність
земельної ділянки площею 0,08 га кадастровий номер :01:005:0141 для
будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і
споруджень за адресою: АДРЕСА_1. Просить також визнати недійсним державний акт
на право власності на зазначену земельну ділянку, виданий 08 листопада 2006
року на ім'я ОСОБА_3. Позовні вимоги мотивовані тим, що він з 2000 року і по
дійсний час користується земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.
На зазначеній земельній ділянці орієнтованою площею 0,05 га ним посаджений
город з багаторічними рослинами, а також побудований одноповерховий будинок
площею 6 х 4 м, де він постійно проживає. На початку травня 2006 року він
звертався до Гурзуфської селищної ради з заявою про передачу у власність
спірної земельної ділянки, та також 16 травня 2006 року уклав договір з ТОВ
„ЮБК-Експерт-Сервіс” на виконання робіт, пов'язаних з оформленням земельної
ділянки. Однак, 09 жовтня 2006 року йому стало відомо, що рішенням № 34 6-ї
сесії 5-го скликання Гурзуфської селищної ради від 03 жовтня 2006 року займана
ним земельна ділянка передана у власність ОСОБА_3, а 08 листопада 2006 року
останньому виданий державний акт на право власності на земельну ділянку. Він
вважає, що прийняте Гурзуфською селищною радою рішення та виданий державний акт
є незаконними та підлягають скасуванню, тому що відповідно до положень п. 3 ст.
116 ЗК України він, як користувач земельною ділянки, має першочергове право на
її приватизацію. Крім того, Гурзуфська селищна рада, знаючи про те, що він
користується спірною земельною ділянкою, не повідомила його про прийняте
рішення.

Позивач
та його представник у судовому засіданні позов підтримали.

Представник
відповідача Гурзуфської селищної ради у судовому засіданні проти позову
заперечував.

Третя
особа ОСОБА_3 з позовом не згоден, пред'явив до суду самостійний позов, в якому
просить суд зобов'язати ОСОБА_2 за свій рахунок звільнити земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1, знести розташовану на ній самочинно збудовану будівлю,
розміром 6 х 4 метра, та привести земельну ділянку у придатний для користування
стан. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником спірної земельної
ділянки на підставі державного акту, виданого 08 листопада 2006 року, однак,
користуватися нею не має можливості, оскільки вона самовільно зайнята ОСОБА_2,
який також частково її огородив сіткою та самочинно побудував на ній будівлю розміром
6 х 4 метра.

ОСОБА_2
та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову ОСОБА_3,
представник Гурзуфської селищної ради позов ОСОБА_3 підтримав.

Вислухавши сторони, їхніх представників, думку адвоката, вивчивши матеріали
справи, суд прийшов до наступного висновку:

Пунктом «б» статті 12 Земельного кодексу України передбачено, що до
повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на
території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

У силу п. «а» ст. 17 Земельного кодексу України, - до повноважень місцевих
державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження
землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Як встановлено ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України, - громадяни
набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель
комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на
яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом
передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України, - право власності та
право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України, - право
власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними актами.

Судом встановлено, що рішенням 6-ї сесії 5-го скликання Гурзуфської
селищної ради від 03 жовтня 2006 року № 34 був затверджений складений ОСОБА_3
проект землеустрою по відводу земельної ділянки та передана йому у власність
для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та
споруджень земельна ділянка загальною площею 0,08 га, розташована за адресою:
АДРЕСА_1 із земель Гурзуфської селищної ради не переданих у власність та не
наданих в постійне користування (а.с. 7).

З досліджених судом доказів випливає, що при ухваленні вищезазначеного
рішення Гурзуфська селищна рада не вийшла за межі норм діючого законодавства.

Так, ОСОБА_3 з 2000 року почав займатися збором документів, необхідних для
оформлення спірної земельної ділянки, звертаючись до Гурзуфської селищної ради
та отримавши узгодження з усіма відповідними інстанціями міста Ялта.

ОСОБА_2, у свою чергу, ніяких доказів того, що він звертався до Гурзуфської
селищної ради з заявою про передачу у власність спірної земельної ділянки та
щодо набуття права користування земельною ділянкою, суду не надав. Гурзуфська
селищна рада або виконком Гурзуфської селищної ради рішень щодо надання ОСОБА_2
спірної земельної ділянки у користування не приймали.

Також, відповідно до постанови заступника начальника Ялтинського міського
управління земельних ресурсів Новикова Г.Д. від 11 жовтня 2006 року ОСОБА_2 був
притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП у вигляді
штрафу в розмірі 51 гривні, за самовільне зайняття і користування спірною
земельною ділянкою (а.с. 9).

Більш того, ОСОБА_2 був зареєстрований у м. Ялті по договору найму тільки
12 вересня 2006 року.

При таких обставинах, посилання позивача на ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу
України про те, що він є землекористувачем та має першочергове право на
приватизацію, є безпідставним.

Судом також встановлено, 08 листопада 2006 року ОСОБА_3 на підставі
вищезазначеного рішення отримав державний акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,08 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруджень
(присадибна ділянка) (а.с. 8).

Однак, користуватися належною йому на праві власності земельною ділянкою
він не має можливості, оскільки її самовільно зайняв ОСОБА_2.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих
збитків.

У силу ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України, - власник не може бути
позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених
цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України, - самовільно зайняті
земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам
без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.
Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи
знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або
юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно
зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 на спірній земельній ділянці
самочинно побудував будівлю розміром 6 х 4 метра десь за два місяці до видачі
ОСОБА_3 державного акту, що ОСОБА_2 не заперечував в судовому засіданні.

Факт самочинного будівництва підтверджується також наданим суду технічним
паспортом на приміщення літер „А” площею 16,2 кв.м..

Відповідно до п. „а” та „г” ч. 1 ст. 95 Земельного кодексу України, -
землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право
самостійно господарювати на землі та споруджувати на ній жилі будинки,
виробничі та інші будівлі і споруди.

Дана норма закріплена також у ч. 1 ст. 375 Цивільного кодексу України, де
вказується, що тільки власник земельної ділянки має право зводити на ній
будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також
дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

У силу ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, - житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо
вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведеної для
цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно із ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України, - якщо власник
(користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на
нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає
знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її
рахунок.

При таких обставинах, позов ОСОБА_2 не знайшов свого підтвердження в
судовому засіданні, в зв'язку з чим, в його задоволенні повинно бути
відмовлено, а позовні вимоги ОСОБА_3 засновані на законі і підлягають
задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК
України, ст.375, 376 ЦК України, ст. ст. 12, 17, 95, 116, 125, 126, 152, 153,
212 ЗК України,

ВИРІШИВ:

В
позові ОСОБА_2 до Гурзуфської селищної ради про визнання недійсним рішення
Гурзуфської селищної ради № 34 від 03 жовтня 2006 року і державного акту серії
ЯГ № 338701 на право власності на земельну ділянку, виданого 08 листопада 2006
року на ім'я ОСОБА_3, - відмовити.

Позов
ОСОБА_3 задовольнити.

Зобов'язати
ОСОБА_2 за свій рахунок звільнити належну ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,08
га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, знести розташовану на ній самочинно
збудовану будівлю, розміром 6 х 4 метра та привести земельну ділянку у
придатний для користування стан.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного
суду АРК через Ялтинський міський суд в порядку та строки, встановлені ст. ст.
294-296 Цивільного процесуального кодексу України.

СУДДЯ