РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого судді -   Іващенко В.В.

Суддів                       - Летягіної О.В.

- Сінані О.М.

При секретарі            - Сафіній Ф.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сімферополі цивільну справу за позовом Гвардійського виробничого
управління житлово-комунального господарства до ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2 про визнання наказу №120 від 23.12.2005 року та контракту недійсними, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Гвардійського виробничого управління житлово-комунального
господарства про скасування наказу та поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час затримки розрахунку та суми заборгованості по
заробітної платі, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сімферопольського районного суду АР
Крим від 07 серпня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

Гвардійське
виробниче управління житлово-комунального господарства звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1 про
визнання наказу №120 від 23.12.2005 року та
контракту між Гвардійським ВУ ЖКГ та ОСОБА_1 від 27.12.2005 року недійсними.

Вимоги мотивовані тим, що наказ №120 від 23.12.2005 року ОСОБА_1. було видано з порушенням вимог діючого трудового
законодавства, оскільки контракт від 28.12.2004
року, укладений між Гвардійською селищною радою Сімферопольського району АРК і відповідачем,
був достроково розірваний ОСОБА_1., а виконання обов'язків начальника ВУЖКГ,
зазначеним наказом всупереч вимогам трудового законодавства, статуту ВУЖКГ, та
самого контракту від 28 грудня 2004 року, було
покладено на ОСОБА_2 Таким чином, контракт не відповідає ні вимогам трудового
законодавства, ні статуту, та підписаний не уповноваженою особою.

ОСОБА_1 звернувся з
зустрічним позовом про часткове скасування наказу № 36 від 24.03.2006 року та
поновлення його на роботі на посаді майстра ВУ ЖКГ.

Вимоги
мотивовані тим, що згідно контракту, укладеному з ним на підставі наказу
начальника ВУ ЖКГ ОСОБА_2  №127 від
27.12.2005р., як з майстром ВУЖКГ, він виконував свої трудові обов'язки майстра
ВУЖКГ. 24.03.2006 року
начальником ВУЖКГ було видано наказ №36
про скасування наказу №127
від 27.12.2005 року, і визнання недійсним
контракту з ним як з майстром , як укладеного з порушенням
трудового законодавства. Після цього адміністрація не допускала ОСОБА_1 до виконання
трудових обов'язків, і такі дії адміністрації позивач

Справа № 22-338/2007 р.                 Головуючий у першій інстанції Іщенко І.В.

Доповідач
Летягіна О.В.

вважає незаконними.
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1
просив стягнути заборгованість з виплати заробітної плати за весь час
роботи майстром ВУЖКГ з 27.02.2005р. по день розгляду справи і середній
заробіток   начальника ВУЖКГ за весь час
затримки розрахунку.

Також ОСОБА_1 просив
суд стягнути з ВУ ЖКГ вихідну допомогу в розмірі середнього заробітку в сумі
1150грн., відповідно до п.28 контракту від

28.12.2004   року з
ним, як начальником ВУ ЖКГ, а також відповідно до п.19

контракту від 27.12.2005 року з ним, як з майстром. Просив
відшкодувати моральну І

матеріальну шкоду
в розмірі десяти середньомісячних заробітків, компенсацію за

невикористану
відпустку на посаді майстра і у відшкодування моральної шкоди

2000грн.

Рішенням Сімферопольського районного суду АР Крим від 07 серпня 2006 року позов Гвардійського ВУЖКГ задоволено. Визнано
недійсним наказ Начальника Гвардійського виробничого управління
житлово-комунального господарства №120
від 23.12.2005 року про
дострокове розірвання контракту з 26.12.2005
року та припинення ОСОБА_1. виконання обов'язків начальника Гвардійського
ВУЖКГ, призначення виконуючим обов'язки начальника Гвардійського ВУЖКГ ОСОБА_2
Визнано недійсним контракт, укладений між Гвардійським виробничим управлінням
житлово-комунального господарства та ОСОБА_1. на
посаду майстра від 27.12.2005 року зі строком дії до 27.12.2005 року по 31.12.2010 року.

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 про
скасування наказу та поновлення на роботі -
відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по заробітній платі задоволено частково. Стягнено з
Гвардійського виробничого управління житлово-комунального господарства на
користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 4111,12грн., та
300грн. у відшкодування моральної шкоди.

В задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

На зазначене рішення суду ОСОБА_1. подана апеляційна скарга, в якій ставиться
питання про скасування рішення суду, як ухваленого з порушенням норм
матеріального та процесуального права, та направлення справи на новий розгляд.

Апелянт вважає,
що судом неправильно застосовані норми матеріального права при розгляді справи,
недоказані обставини, які мають значення для справи, та які суд порахував
встановленими. Також вказує, що висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи і що Гвардійське ВУЖКГ не може бути позивачем по справі про
визнання недійсним наказу начальника Гвардійського ВУЖКГ №120 від

23.12.2005 року про дострокове розірвання вказаного контракту.

Дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення
сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
позов Гвардійського ВУЖК повністю та відмовляючи частково в задоволенні позову ОСОБА_1, суд виходив з
того, що наказ № 120 від 23.12.2005 року і контракт
укладений між ОСОБА_1. та призначеним їм самим начальником ВУЖКГ на посаду
майстра від 26.12.2005 року є
незаконними, так як і право звільнення і право переведення з посади начальника
ВУЖКГ було надано тільки голові міської ради. Відмовляючи при цьому в позові ОСОБА_1 про стягнення
середнього заробітку за час його роботи майстром, суд виходив з того, що так як
контракт, яким визначено його право на роботу майстром є незаконним, то і
враховувати час його роботи майстром неслід.

Справа № 22-338/2007 р.                Головуючий у першій інстанції Іщенко І.В.

Доповідач Летягіна О.В.

Крім того, задовольняючи позов ОСОБА_1 про стягнення
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив з
того, що такий заробіток треба стягнути за період з 01 грудня 2005 року по 13 квітня 2006 року, вважаючи
при цьому, що оскільки сума компенсації за невикористану відпуску є сумою
небезспірною, то вимоги про відповідальність за затримку розрахунку при
звільненні відповідно до ст.117
КЗпП України на цю суму не розповсюджуються. З такими висновками суду
колегія суддів погоджується частково. Судом було встановлено, що ОСОБА_1 у відповідності
з контрактом укладеним між ним та Гвардійською селищною радою від 28.12.2004 року виконував
обов'язки начальника ВУЖКГ т.1 ас.с.18..

В жовтні 2005 року секретарем
селищної ради, що на той час виконував обов'язки голови ради ОСОБА_1 був надісланий
лист, яким його було попереджено, що контракт на виконання обов'язків
начальника ВУЖКГ з 26.12.2005
року з ним продовжено не буде т.1 а.с.5.

Зазначений лист ОСОБА_1 сприйняв як
повідомлення про дострокове розірвання з ним контракту, як з начальником ВУЖКГ, і
видав від свого імені наказ №
120 від 23 грудня 2005 року, пунктом 1 якого він вказав
на припинення виконання їм обов'язків начальника ВУЖКГ, а пунктом 2 призначив
виконуючим обов'язки начальника ВУЖКГ ОСОБА_2/ т.1 а.с. 6 . Про зазначений
наказ та призначення виконуючим обов'язки начальника ВУЖКГ ОСОБА_2 Гвардійську
селищну раду не повідомив.

Наказом № 127 від 27 грудня 2005 року виконуючий обов'язки
начальника ВУЖКГ ОСОБА_2 прийняв на роботу в ВУЖКГ майстром ОСОБА_1 і уклав з ним
контракт від свого імені 27
грудня 2005 року т.
1 а.с.26-28.

Судом також було
встановлено, що ОСОБА_1 виконував
обов'язки начальника фактично по 31
грудні 2005 року , так
документально засвідчено, що йому був облікований робочій час саме по 31.12.2005 рік та
нарахована заробітна плата за цей час т.2.а.с. 36,104-120 . Встановлено також, що ОСОБА_2 не отримував доплат за
виконання обов'язків начальника ВУЖКГ до 31.12.2005
року.

З п.7.З.Статута ВУЖКГ
вбачається, що поточне керівництво діяльністю підприємства здійснює начальник,
призначений власником майна або уповноваженим їм органом по контракту \
т.1а.с.15.

З положень контракту між ОСОБА_1. та Гвардійською селищною радою
призначення на посаду начальника ВУЖКГ та його звільнення здійснюється виключно
Радою, головою Ради, власником майна ВУЖКГ чи уповноваженим ним органом шляхом
укладання контракту.

Вищевказані
положення відповідають вимогам закону, а саме ст.42 Закону України «Про місцеве
самоврядування» та ст.24 КЗпП України .

Таким чином,
судом було обґрунтоване встановлено, що в період спірних правовідносин право
прийняття , а тому і
право звільнення або переведення з посади начальника ВУЖКГ було надано Голові
Ради або виконуючому його обов'язки, що узгоджується з нормами п.1 ст.42 Закону
України «Про місцеве самоврядування». Однак судом встановлено, що ці легітимні
органи чи особи звільнення позивача з посади не здійснювали і не погоджували
виконання обов'язків начальника ВУЖКГ ОСОБА_2.

При такому положенні всі вказані обставини, у їх сукупності, свідчать про
те, що наказ № 120 від 23.12.2005 року виданий ОСОБА_1. про припинення своїх обов'язків та
призначення виконуючим обов'язків директора ВУЖКГ ОСОБА_2 є нікчемним, що не
має юридичної сили, а тому й правового значення , оскільки був виданий
особою, до повноважень якої не належало право прийняття, переведення та

Справа № 22-338/2007 р.                 Головуючий у першій інстанції Іщенко І.В.

Доповідач
Летягіна О.В.

звільнення з посади начальника ВУЖКГ, тобто особою
нелегітимною, за межами її дійсної компетенції.

Колегія суддів
також зазначає, що позивач тривалий час працював начальником ВУЖКГ і тому був
достатньо інформованою людиною щодо можливості переведення його з посади
начальника ВУЖКГ лише виключно головою селищною ради, або за його дорученням.
Це позивач і сам підтвердив у суді апеляційної інстанції.

Незважаючи на
це, позивач, всупереч ст.24 КЗпП України, ст.42 Закону України „Про місцеве
самоврядування, а також статуту ВУЖКГ, діяв свідомо визнаючи, що є нелегітимною
особою, за межами своєї компетенції.

Колегія суддів
вважає, що у будь-якому випадку, не можуть визнаватися чинними та відповідними
закону рішення дії , прийняті на підставі незаконних, протиправних рішень \
дій .

Всі доводи ОСОБА_1 відносно
легітимності діючого на цей час Голови Ради чи передачі майна ВУЖКГ тієї чи
іншої організації не є суттєвими для цього спору. До того ж на всі ці питання
селищною радою були надані відповідні документи , що підтверджують необґрунтованість доводів позивача.

Таким чином,
колегія суддів вважає, що суд законно та обґрунтоване скасував наказ № 120 від 23 грудня 2005 року та контракт
з ОСОБА_1. як з майстром ВУЖКГ від 27
.12.2005 року .

Обгрунтованим
колегія суддів вважає і рішення суду в частини відмови в позові про стягнення з
відповідача суми вихідної допомоги виплата якої передбачена при достроковому
розірванні договору з боку відповідача, як передбачено було умовами контракту з
ним.

З наданих
представником Гвардійської селищної ради документів вбачається, що саме ОСОБА_1 був ініціатором
розірвання з ним контракту. До того ж судом було безумовно встановлено, що
позивач продовжував роботу до

31.12.2005 року,
тобто до дня закінчення строку контракту.

Проте, колегія
суддів вважає необгрунтованим висновок суду про відмову в позові про стягнення
сум заробітної плати ОСОБА_1
за час його роботи майстром.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_1
фактично виконував обов'язки майстра з 01.01.2006 року по 24.03.2006
року. Цей факт підтверджується довідкою про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 як майстру за
січень 2006 року у
вигляді 821 гривень 60 коп., а також
табелем робочого часу за січень 2006
року, де у ОСОБА_1 значаться
робочі дні . Не
заперечували це і представники ВУЖКГ та Гвардійської селищної ради.

З   наказу   по Гвардійському ВУЖКГ від 24.03.2006 року   наказ №
120 від

23.12.2006 року про
призначення головного інженера ОСОБА_2 виконуючим

обов'язки
начальника Гвардійського ВУЖКГ і наказ від 27.12.2005 року про

прийняття ОСОБА_1 на посаду
майстра управління скасовані т.1 а.с.42.

Таким чином, ОСОБА_1 до 24.03.2006 року значився
майстром ВУЖКГ, однак заробітна плата йому нарахована не була.

Враховуючи це,
колегія суддів вважає, що в суду першої інстанції не було підстав для відмови в
позові про стягнення суми заробітної плати ОСОБА_1 за час його роботи майстром.

Виходячи з
наданих документів, заробітна плата за час роботи з 01.01.2006 року по 24.03.2006 року буде
складати суму 821,60 х 2 мес.18 днів = 2395 гривень 60 коп., яку слідує
стягнути на користь ОСОБА_1

Незгодна колегія
суддів і с висновками
суду відносно відмови в позові в частині стягнення суми середнього заробітку за
час затримки розрахунку по час

Справа № 22-338/2007 р.                  Головуючий у першій інстанції Іщенко І.В.

Доповідач Летягіна О.В.

остаточного
розрахунку, а саме виплати
компенсації за невикористану
відпуску 31.07.2006
року.

Згідно з
розрахунком заробітної плати ОСОБА_1
с ним дійсно остаточний розрахунок був проведений 31.07.2006 року, шляхом виплати компенсацій за невикористану
відпуску т.2 а.с. 172.

Таким чином колегія суддів    вважає, що    часом затримки розрахунку заробітної плати
начальника ВУЖКГ у ОСОБА_1
слідує рахувувати період з 01.01.2006
року по 31.07.2996 року і
сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку буде складати суму 8185 гривень 44 коп.

Так як на цей ж
період приходиться робота ОСОБА_1 майстром, то з
нарахованої суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку 8185 гривень 44 коп. слідує
вирахувати суму середнього заробітку за час роботи майстром 2395 гривень 60 коп., тому сума
розрахунку буде 5789 грн.84 коп.

В зв'язку з цим,
колегія суддів вважає можливим змінити рішення суду і збільшити суму середнього
заробітку за час затримки розрахунку при звільненні стягнуту з відповідача на
користь ОСОБА_1 з 4111 гривень 12 коп. до 5789 гривень 84 коп. сума
розрахунку проведена без урахування податків .

Рішення суду в
іншій частині колегія суддів вважає законним та обґрунтованим і підстав для
задоволення апеляційної скарги в цій частині не знаходить.

Виходячи з
наведеного та керуючись статтями 303,304,309,313,316,317,319
ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Рішення
Сімферопольського районного суду АР Крим від 07 серпня 2006
року в частині відмови ОСОБА_1
у позові до Гвардійського ВУЖКГ про стягнення заробітної плати за час роботи
майстром з 27.12.2005 року по 24.03.2006 року скасувати,
ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з Гвардійського виробничого управління житлово-комунального
господарства на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку майстра за період з 27 грудня 2005 року по 24 березня 2006 року в розмірі 2339 гривень 40 копійок.

Рішення
Сімферопольського районного суду від 07
серпня 2006 року змінити
в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, збільшивши
суму стягнену з Гвардійського ВУЖКГ на користь ОСОБА_1 з 4111
гривень до 5746 гривень 04 коп. Стягнути з
Гвардійського ВУЖКГ державний збір у дохід держави 40 гривень 96 копійок та 30 гривень на
інформаційне-технічне забезпечення.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і може
бути оскаржено в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили безпосередньо до Верховного суду України.

Справа № 22-338/2007 p.                Головуючий у першій інстанції Іщенко І.В.

Доповідач Летягіна О.В.