Справа
№2-1059/07
РІШЕННЯ

iменем
України

26
листопада 2007 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого
- судді  Горбань Т.І.,

при
секретарі -  Савчуку О.Г., Шукшиній Є.Ю.,

розглянувши у
судовому засіданні в залi суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, 3-ті особи: ОСОБА_3, Київське міське бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об`єкти
нерухомого майна, про вселення, встановлення порядку користування жилим
приміщенням та зобов`язання
не чинити перешкод в користуванні ним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
в заяві до суду вказала, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем з
23.09.1987 року по 18.05.2000 року. Від шлюбу мають
доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Двохкімнатна квартира АДРЕСА_1
належить їм з відповідачем на праві спільної часткової власності, по ½ частині квартири на праві власності визнано
за нею та відповідачем згідно з рішенням суду від 24.02.2003 року та проведена
реєстрація вказаних часток в БТІ 04.08.2003 року, реєстраційний №3598.

Вказана квартира складається з двох
жилих ізольованих кімнат розміром 15,9 кв.м. та 10,5 кв.м. житлової площі,
кухні розміром 7,9 кв.м., коридору - 6,4 кв.м., ванної кімнати - 2,20 кв.м.,
туалету - 2 кв.м. У квартирі зареєстровані вона, відповідач і їхня донька ОСОБА_3.

З 2000 року вона не може проживати в
квартирі з вини відповідача, який замінив замки та не дає їй можливості ввійти
в квартиру, не бажає добровільно виділити їй окрему кімнату в користування. Між
ними не досягнуто згоди у порядку користування своєю часткою власності.

Розмір житлового приміщення не
співпадає з ідеальними частинами.

Наполягає на виділенні їй в окреме
користування кімнати в розмірі 15,9 кв.м., в якій вона буде проживати зі своєю
донькою ОСОБА_3., яка є членом її сім`ї, а відповідачу
виділити кімнату розміром 10,5 кв.м., так як такий порядок користування не буде
порушувати житлові умови відповідача.

На
підставі вищенаведеного просить суд вселити її в квартиру АДРЕСА_1

встановити
порядок користуванням вказаним житловим приміщенням, виділивши їй в окреме
користування ізольовану кімнату площею 15,9 кв.м., підсобні приміщення: кухню,
коридор, ванну кімнату, вбиральню, балкон залишити у спільному користуванні;

зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати їй користуватися виділеною кімнатою і підсобним
приміщенням.

Позивач
в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини,
викладені в позові, зазначила, що у неї немає ключів від спірної квартири, з
приводу неможливості вселення вона зверталася до дільничого з заявами.

Відповідач
у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що дійсно,
відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 24.02.2003 року
спірна квартира була розділена між ним та позивачкою у рівних частках, тобто за
ним та позивачкою визнано право власності на ½ квартири за кожним.

З
часу окремого проживання з позивачкою у цій квартирі він проживає з донькою
ОСОБА_3.

Ствердження
позивачки, що з 2000 року вона не може проживати у квартирі з його вини, не
відповідає дійсності. З 2000 року позивачка не проживала у спірній квартирі,
однак про те, що у неї були ключі від даної квартири свідчить вивезення нею у
квітні 2000 року найбільш цінного майна. Дана обставина підтверджується
зустрічною позовною заявою від 14.12.2000 року в справі про поділ спільного
сумісного майна, в якій позивачка не заперечує дану обставину.

З
того часу він не змінював замки. Також за останні 7 років позивачка не з`являлася до спірної квартири. Від неї не надходило пропозицій щодо її
проживання у даній квартирі. Він ніколи не перешкоджав позивачці у користуванні
спільною власністю.

Вважає,
що виділення позивачці кімнати розміром 15,9 кв.м., що більш ніж на 5 кв.м.
перевищує розмір іншої кімнати, є порушенням його права власності.

Крім
того, їхня спільна донька постійно проживала і проживає з ним, тому немає
жодних підстав виділяти позивачці більшу кімнату.

Протягом
усіх років окремого проживання позивачка не брала жодної участі у витратах на
її утримання, у сплаті всіх необхідних платежів, а також у витратах на утримання,
навчання дочки.

Також
позивачка вже подавала позов 16.08.2002 року з вимогою щодо вселення в спільну
квартиру і 24.02.2003 року суд задовольнив позов частково, відмовивши у частині
вимог щодо вселення.

Представник
відповідача також позов не визнала.

3-тя
особа ОСОБА_3. у судовому засіданні пояснила, що з позовом вона не погоджується
. Не здійснювалось жодних перешкод у користуванні квартирою позивачу, замки не
змінювались. Ключі у ОСОБА_1. є, так як вона сама їй їх віддала, після чого
позивачка вивезла з квартири речі.

Щодо
порядку користування, який запропонувала позивачка, то вона з ним не
погоджується, бо не вважає себе членом її сім`ї та не бажає проживати разом з нею в одній кімнаті.

3-тя
особа - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права
власності на об`єкти нерухомого майна в своєму поясненні від 28.02.2007 року
№6440 підвердила, що згідно даних реєстрових книг Бюро на даний час реєстрація
права власності на квартиру АДРЕСА_1 проведена: на ½ частину квартири за ОСОБА_2. на підставі договору купівлі - продажу,
зареєстрованого на Київській універсальній біржі 02.11.1994 року №5358/3837, на
½ частину квартири за ОСОБА_1. на підставі рішення Дніпровського районного
суду м.Києва від 24.02.2003 року.

З
урахуванням наданих письмових пояснень просить розглядати справу без
присутності представника Бюро.

Вислухавши
у судовому засіданні пояснення позивачки, відповідача, його представника, 3-тю
особу ОСОБА_3., дослідивши матеріали справи, допитавши свідка ОСОБА_4., суд
встановив наступне.

Сторони
є колишнім подружжям. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3. (3-тя особа в справі).

Згідно
з рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 24.02.2003 року за ОСОБА_1.
та ОСОБА_2. визнано право власності за кожним на ½ частину квартири АДРЕСА_1

Відповідно
до викопійовки з поповерхового плану квартири АДРЕСА_1 квартира складається з
двох ізольованих кімнат жилою площею 10,5 кв.м. та 15,9 кв.м., коридору площею
6,4 кв.м, ванної кімнати - 2,0 кв.м., туалету - 1,0 кв.м., кухні - 7.9 кв.м.

Згідно
з довідкою ЖРЕО - 418 №54 від 17.01.2007 року в спірній квартирі зареєстровані
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Відповідно
до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у
володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає
його частині у праві спільної часткової власності.

Кімната,
яку просить виділити у її користування позивачка, не відповідає її частці у
праві спільної часткової власності, перевищує її частку на 2,7 кв.м., що
суттєво погіршує становище відповідача. При цьому враховується і те, що 3-тя
особа, яка зареєстрована у спірній квартирі, не бажає всупереч вимогам
позивачки проживати разом з нею у вказаній кімнаті, не вважаючи себе членом її
сім`ї.

На
підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних
вимог позивачки в частині встановлення порядку користування жилим приміщенням
слід відмовити.

У
судовому засіданні свідок ОСОБА_4. підтвердив, що в період з 2000 року по 2003
рік при намаганні позивачем потрапити до спірної квартири відбувалися скандали,
ОСОБА_2 допускав рукоприкладство. Він особисто був присутнім при 5-ти таких
випадках, так як ОСОБА_1. просила її супроводжувати, щоб запобігти тілесних
ушкоджень. Після чого сторони домовились вирішувати свої проблеми юридично.

Знає,
що ОСОБА_2 поставив свою квартиру на сигналізацію, тільки він знав код для її
зняття з сигналізації.

З
приводу перешкод у користуванні позивачці квартирою була подана заява до
дільничого, який в свою чергу і порадив звернутися до суду.

На
даний час у ОСОБА_1. немає ключів від квартири.

Півроку
він із сторонами не зустрічався, але наскільки знає, то стосунки між ними не
покращилися, так як на його адресу до цього часу приходять листи із судів, а
також при спілкуванні по телефону з позивачкою вона це підтверджує.

У
судовому засіданні відповідач відмовився надати позивачці ключі для
виготовлення для неї  їх дублікату,
мотивуючи це тим, що не зобов`язаний допомагати їй щось робити.

При
таких обставинах, з урахуванням вимог ч.1 ст.386, ст.391 ЦК України, ст.155 ЖК
України позовні вимоги позивачки в частині вселення та зобов`язання відповідача
не перешкоджати в користуванні квартирою підлягають задоволенню.

На
підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути
8 гривень 50 копійок судового збору та 7 гривень 50 копійок витрат на
інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись
ст.ст.10, 58, 60, 209, 212, 215 ЦПК України, на підставі ч.3 ст.358, ч.1
ст.386, ст.391 ЦК України, ст.155 ЖК України, ч.1 ст.88 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1,
зобов`язавши ОСОБА_2 не перешкоджати їй у користуванні
вищевказаною квартирою.

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення порядку користування жилим
приміщенням відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 (Вісім) гривень 50 копійок судового збору та 7
(Сім) гривень 50 копійок витрат на інформаційно - технічне забезпечення
розгляду справи, а всього 16 (Шістнадцять) гривень 00 копійок.

Рiшення може бути оскаржено шляхом подачі заяви про апеляцiйне оскарження рiшення суду протягом 10 днiв з дня проголошення рiшення та апеляцiйної скарги на рiшення суду протягом 20 днiв пiсля подання заяви  про апеляцiйне оскарження до Апеляцiйного суду м. Києва
через  Днiпровський районний суд м. Києва.

Суддя: