У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2007
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Григор'євої Л.І.,

суддів:
Балюка М.І.,               Данчука
В.Г.,

Гуменюка В.І.,              Косенка В.Й., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в           м. Павлограді (далі - Відділення)
про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
апеляційного суду Донецької області від 16 квітня 2007 року,

встановила:

У грудні 2006 року позивач звернувся в суд з позовом до Відділення про
відшкодування моральної шкоди на підставі статей 1, 28, 34 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”.

Зазначав, що працював на шахті “Благодатна” та шахті “Павлоградська” ВАТ
“Павлоградвугілля”. Згідно з висновком МСЕК від 12 квітня 1994 року йому
встановлено 50 % втрати професійної працездатності внаслідок професійного
захворювання та третю групу інвалідності, при переогляді висновком МСЕК від 26
червня 1997 року йому встановлено 80 % втрати професійної працездатності та
другу групу інвалідності.

Посилаючись на те, що професійне захворювання спричиняє йому моральні
страждання, що виражаються у переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, він
погано спить, порушено нормальний уклад його життя, просив стягнути з
відповідача 58 560 грн. моральної шкоди.

Рішенням Павлоградського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 26 січня 2007 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 16 квітня 2007 року  рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 26 січня 2007 року скасовано. Стягнуто з
Відділення на користь
ОСОБА_1 120 грн. моральної шкоди.

У поданій до Верховного Суду України
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду Донецької
області від                       16
квітня 2007 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом
норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що з 3 листопада 1978 року до                                        23
лютого 1989 року позивач працював на шахті “Благодатна” та на шахті “Павлоградська”
ВАТ “Павлоградвугілля” підземним гірничим майстром і механіком.

Згідно з висновком МСЕК від 12 квітня 1994 року йому встановлено третю
групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності за професійним
захворюванням, а при повторному огляді МСЕК висновком від 26 червня 1997 року -
другу групу інвалідності та 80 % втрати професійної працездатності за
професійним захворюванням.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що
вперше право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло у 1994 році,
тобто до набрання чинності Законом України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності”, у зв'язку з чим підстави
для задоволення позову відсутні.

Зазначений висновок суду є правильним.

Ухвалюючи рішення про скасування рішення Павлоградського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 26 січня 2007 року, апеляційний суд виходив
із того, що згідно з п. 3 розділу ХІ Прикінцевих положень Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків також зазначеним у         статті 8 цього Закону особам, які
потерпіли до набрання ним чинності та мали право на  зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

При цьому апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що до даних
правовідносин повинна бути застосована ст. 268 ЦК України, відповідно до якої
на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю позовна давність не поширюється.

Однак, такий висновок апеляційним судом зроблено без урахування положень
ст. 71 ЦК України (1963 року) та пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України (2004 року), за яким правила Цивільного  кодексу України про позовну давність
застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше не сплив до набрання чинності цим Кодексом.
Крім того, норма ст. 268 ЦК України (2004 року), відповідно до якої позовна
давність не поширюється на  вимоги
про  відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, не може
застосовуватись до даних правовідносин, оскільки право на пред'явлення позову у
ОСОБА_1 виникло з моменту настання страхового випадку і станом на 1 січня 2004
року вказаний строк сплив.

Скасовуючи законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції,    апеляційний суд неправильно застосував
норми матеріального права, у зв'язку з чим рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 16 квітня 2007 року
скасувати, залишити в силі рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 26 січня 2007 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Л.І. Григор'єва

Судді:
М.І. Балюк

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й.
Косенко