У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

7 листопада 2007 року

м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до                    ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначав, що вироком Свалявського
районного суду від 3 вересня 2004 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого                ст. 286 ч. 1 КК України.

Посилаючись на те, що злочинним діянням ОСОБА_2 йому завдано матеріальну та моральну шкоду, просив
стягнути з відповідача на його користь 22 750 грн. на відшкодування
матеріальної шкоди та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Свалявського районного суду Закарпатської
області від 23 грудня 2005 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 22 750 грн. на відшкодування
матеріальної шкоди та 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 227 грн. 50 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 21
червня 2007 року заочне рішення Свалявського районного суду Закарпатської
області від                     23 грудня
2005 року змінено: стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 17 700 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_2 177 грн. судового збору. У решті рішення суду першої
інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та закрити провадження у
справі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права
та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Визначаючи розмір відшкодування
завданої позивачеві матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач взяв на себе письмове зобов'язання сплачувати ОСОБА_1 щомісячно
по 350 дол. США на відшкодування матеріальної шкоди, починаючи з 14 липня 2004
року до повного видужання останнього та сплатити вартість пошкодженого мотоцикла
“Хонда” у розмірі 1 000 дол. США,

При цьому, суд керувався вимогами
ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов укладеного договору, та стягнув на користь позивача
завдану матеріальну шкоду у розмірі 22 750 грн.

З таким висновком суду першої
інстанції погодився і апеляційний суд.

Однак, враховуючи, що позивач не є
власником пошкодженого мотоцикла “Хонда”, зменшив розмір відшкодування завданої
матеріальної шкоди до 17 700 грн.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)
чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового
рішення;               8) чи є підстави
для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що 14 липня 2004
року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зіткнулись автомобіль
ВАЗ-2106, НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2
та мотоцикл “Хонда” під керуванням ОСОБА_1

Вироком Свалявського районного суду
від 3 вересня 2004 року            ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого                        ст. 286 ч. 1 КК
України.

Зазначеним вироком встановлено факт
заподіяння позивачу тілесних ушкоджень
середньої тяжкості при дорожньо-транспортній пригоді.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи спір, суд у порушення зазначених вимог закону
та ст.ст. 212,
214 ЦПК України при визначенні розміру відшкодування шкоди виходив лише з
письмових зобов'язань позивача
про відшкодування шкоди у зазначених розмірах, при цьому помилково керувався
ст. 526 ЦК України, яка регулює інші правовідносини і належним чином не
перевірив в якому розмірі повинен нести відповідальність відповідач за завдану
матеріальну шкоду.

Водночас суд залишив поза оцінкою
доводи відповідача про те, що ним були перераховані кошти позивачу на
відшкодування завданої матеріальної шкоди та були надані кошти на лікування.

За таких обставин, ураховуючи, що
судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального й процесуального права,
які призвели до неправильного вирішення спору, відповідно до вимог ст. 338 ЦПК
України вони підлягають скасуванню, з передачею справи на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішенням Свалявського районного суду Закарпатської
області від 23 грудня 2005 року та рішення апеляційного суду Закарпатської
області від 21 червня 2007 року в частині відшкодування матеріальної шкоди скасувати, а справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті судові рішення залишити без
зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін