Справа №
22 ц 369 - 2007 р.                                      Головуючий
апеляційної інстанції Лисенко
УХВАЛА.

26 лютого 2007 року.                                                                              м.
Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів:
Данилової О.О. та Кутової Т.З.,

із секретарем
судового засідання Варміш О.С.,

за участю:

заявниці
ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,
у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 переглянула
ухвалу місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2007
року, постановлену на стадії прийняття її ж скарги на постанову державного
виконавця державної виконавчої служби у Заводському районі м. Миколаєва
Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про
накладення арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися у дане судове засідання, дослідивши обставини і перевіривши їх
доказами,-

установила:

9 січня 2007 року ОСОБА_1
оскаржила постанову державного виконавця державної виконавчої служби у
Заводському районі м. Миколаєва від 14
грудня 2006 року про
накладення арешту на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2007 року позовну
заяву повернуто заявниці, оскільки вона, як на думку суду, не підлягає розгляду
в порядку цивільного судочинства.

Не згодившись із такою ухвалою, ОСОБА_1 її оскаржила і просила скасувати з
мотивів невідповідності вимогам чинного цивільно-процесуального законодавства
та необґрунтованості, а саме, помилкового тлумачення судом розділу УП ЦПК
України.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу суду 1 інстанції
скасувати, а скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця разом із доданими
матеріалами, повернути до того ж суду для вирішення питання про її прийняття до
провадження та розгляду по суті.

Повертаючи ОСОБА_1 її скаргу на постанову державного виконавця державної
виконавчої служби у Заводському районі м. Миколаєва від 14 грудня 2006 року, місцевий
суд вважав, що вона підлягає розглядові, або у порядку адміністративного
судочинства, або кримінального.

Оскільки ж заявниця звернулася за вирішенням скарги в порядку цивільного
судочинства, то провадження у справі за правилами ЦПК України відкрито бути не
може і скаргу слід повернути ініціатору оскарження.

Колегія суддів
із таким не погоджується.

Так, за ст. 383
ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають,
що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця

2

чи іншої
посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення,
ухваленого відповідно до Цивільно-процесуального кодексу, порушено їх права чи
свободи.

З буквального ж тлумачення ст. 28
КПК України, постанов Пленуму Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про злочини проти життя і здоров'я людини" - п. 33; "Про
практику застосування судами України законодавства в справах про злочини
неповнолітніх і про втягнення їх у злочинну та іншу антигромадську
діяльність" - п. 9; "Про деякі
питання, що виникли в практиці застосування судами України норм
кримінально-процесуального законодавства, якими передбачені права потерпілих
від злочину" - п. 6 ; "Про виконання
судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з
питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку" - п. 20; "Про
практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні
питань, пов'язаних з виконанням вироків" - п. 11;
"Про практику застосування судами України законодавства про
відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно
нажитого майна" - п. 5, вбачається, що
при вирішенні цивільних позовів в процесі розгляду кримінальних справ, суди
можуть і зобов'язані застосовувати норми Цивільного та Цивільно-процесуального
кодексів.

За такого, скарга учасника виконавчого провадження на рішення, дію або
бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання вироку суду в частині цивільного позову
повинна вирішуватися в порядку глави УП ЦПК України, а не за нормами Кодексу
адміністративного судочинства України чи КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржувала постанову державного
виконавця, ухвалену під час виконання вироку суду в частині цивільного позову.

Така її скарга
підлягала розглядові в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції діяв усупереч наведеному й безпідставно відмовив у відкритті
провадження по скарзі, порушивши конституційне право ОСОБА_1 на судовий захист
її інтересів, що є недопустимим.

За такого, оскаржену ухвалу слід скасувати, а скаргу, з доданими до неї
матеріалами, повернуги до суду 1
інстанції для вирішення.

Керуючись ст.ст.
307, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу
місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2007 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державної виконавчої служби у
Заводському районі м. Миколаєва разом із доданими до неї матеріалами повернути
до того ж місцевого суду для вирішення питання про її прийняття та розгляду по
суті.

Ухвала набирає
чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню

не підлягаєє