У Х В А Л А  І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

11 грудня 2007 року                                                                                   м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І., Левченка Є.Ф.,
Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3до ОСОБА_4про визнання заповіту недійсним, визнання права
власності на квартиру та земельну ділянку, за касаційною скаргою  ОСОБА_4на рішення Октябрського районного
суду   м. Полтави від 14 лютого 2007 року
та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2005 року ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3. звернулися в суд із позовом до ОСОБА_4. про визнання заповіту недійсним, визнання права
власності на квартиру та земельну ділянку.

Зазначали, що ОСОБА_1., ОСОБА_2. є
дітьми ОСОБА_6., який
помер у 1999 році.

ОСОБА_6. перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5.

ОСОБА_6. та ОСОБА_5. на праві власності
належала квартира № АДРЕСА_1.

22 жовтня 1999 року ОСОБА_5. склала
заповіт, відповідно до якого заповіла квартиру АДРЕСА_1ОСОБА_1., а земельну ділянку за адресою: м. Полтава, с/т
“Залізниченик” - ОСОБА_3.

Крім того, ОСОБА_5. склала заповіт на користь ОСОБА_4., відповідно до якого заповіла останній будинок АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1року ОСОБА_5. померла.

Посилаючись на те, що вони
дізнатися про існування заповіту, складеного ОСОБА_5. 16 вересня 2003 року,
відповідно до якого остання заповіла ОСОБА_4. все належне їй майно, що ОСОБА_5. була інвалідом І групи та
її волевиявлення при складанні зазначеного заповіту не було вільним і не
відповідало її внутрішній волі, просили визнати
заповіт недійсним, визнати право власності на квартиру № АДРЕСА_1 та земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Полтава,
с/т “Залізниченик”.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14
лютого 2007 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 25 липня 2007 року, позовні вимоги ОСОБА_1., ОСОБА_2.,         ОСОБА_3.
задоволені.

У касаційній скарзі ОСОБА_4. просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, а
справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Однією із підстав для скасування
судових рішень ОСОБА_4. у своїй касаційній
скарзі виділяла ту обставину, що вона не була повідомлена належним чином про
час та місце розгляду справи в апеляційному порядку.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4. про час та місце розгляду справи в апеляційному порядку
була повідомлена належним чином, про що свідчить судова повістка (а.с. 287).

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК
України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 332, 336, 337
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4відхилити.

Рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 14 лютого 2007 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 25 липня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Л.І. Охрімчук

Є.Ф. Левченко    Ю.Л. Сенін