Справа № 2-68/07
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

24 квітня 2007 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Католікяна М.О.,

при секретарі: Ніколенко К.М.,

з участю:

- позивача ОСОБА_2;

- представника позивача ОСОБА_7.;

- відповідача ОСОБА_4.;

- відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на 2/9 часток квартири у порядку спадкування за законом, вселення, визначення порядку користування квартирою,

УСТАНОВИВ:

30 березня 2006 року представник позивачів звернувся до суду з позовом про зобов'язання осіб не чинити перешкоди в оформленні права власності. Позовні вимоги представник позивачів обґрунтував тим, що чоловікові ОСОБА_2, ОСОБА_6, належала ј частка квартири АДРЕСА_1. У ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6помер, після чого позивач звернулася до нотаріуса, проте не змогла оформити спадщину через перешкоджання у цьому відповідачів. Зазначені обставини явилися причиною звернення до суду із цим позовом (а.с.а.с. 4, 5).

24 липня 2006 року представник позивачів змінив позовні вимоги і просив встановити факт прийняття позивачами спадщини після смерті ОСОБА_6, визнати за ними право власності по 1/9 частки спірної квартири, стягнути судові витрати

(а.с.а.с. 31, 32, 35, 40, 41).

20 березня 2007 року представник позивачів доповнив позовні вимоги вимогами про вселення позивачів через перешкоджання у цьому відповідачів та визначення порядку користування квартирою шляхом виділення їм у користування жилої кімнати № 8 площею 11,7 м2.

ОСОБА_2, її представник у судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачі заперечував проти позову, пояснивши, що між сторонами давно існують стійкі неприязні стосунки, у виникненні яких винна ОСОБА_2, а тому сторони не можуть мешкати разом. Крім того, відповідачі пояснили, що ОСОБА_2 не має право на частку у власності.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. 26.10.2006 р. на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи, відповідно до яких остання просила суд розглянути справу за відсутності її представника (а.с. 48).

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що ОСОБА_4 (дівоче прізвище - ОСОБА_4) 14.05.1964 р. уклала шлюб з ОСОБА_8, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1, виданого Придніпровським міським відділом ЗАГС Дніпропетровської області (а.с. 61).

ОСОБА_5 та ОСОБА_6є рідними братами та доводяться дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а.с. 62).

ОСОБА_6 на праві власності належить ј частка квартири АДРЕСА_1. Інші ѕ квартири у рівних частках належать ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 що підтверджується листом КП «ДМБТІ» № 469 від 19.01.2006 р (а.с. 12).

Спірна квартира складається з жилої кімнати № 8 площею 11,7 м2, жилої кімнати № 5 площею 18,1 м2, жилої кімнати № 6 площею 11,1 м2, балкону площею 2,5 м2, вбудованої шафи № 7 площею 0,7 м2, кухні площею 5,5 м2, ванної кімнати площею 2,1 м2, вбиральні площею 0,9м2, коридору площею 5,1 м2, про що свідчить копія технічного паспорту (а.с.а.с. 63, 64).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого відділом РАГС Виконавчого комітету Самарської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська.

29 вересня 2001 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (дівоче прізвище - ОСОБА_2) було укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3, виданого відділом РАГС Самарського районного управління юстиції

м. Дніпропетровська (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року у подружжя народилася донька, ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого відділом РАГС Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5, виданого Самарським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_2 з дитиною через неприязні стосунки зі свекрухою та ОСОБА_5 пішла зі спірної квартири і дотепер мешкає у своїй матері за адресою: АДРЕСА_2. Ця обставина підтверджується довідкою Мар'ївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 350 від 18.04.2007 р.

15 лютого 2005 року ОСОБА_2 звернулася у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 до третьої особи із заявою № 95 про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.а.с. 18, 50).

Постановою третьої особи № 1827 від 29.11.2005 р. їй було відмовлено через ненадання правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.а.с. 9, 17).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом УРСР, Житловим кодексом УРСР, Цивільним кодексом України, Законом України від 07.02.1991 р. № 697-ХІІ «Про власність».

В силу ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Ураховуючи наведені норми, співвідношуючи їх зі встановленим в засіданні обставинами, суд доходить висновку про те, що після смерті ОСОБА_8 залишилося три спадкоємці його майна: його дружина (ОСОБА_4) та його діти (ОСОБА_5,ОСОБА_6).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Спадкоємці на час смерті померлого та після цього постійно мешкали у спірній квартирі, отже, у розумінні ст. 549 ЦК УРСР, прийняли спадщину у рівних частках, по 1/3 частці.

У відповідності зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, після смерті ОСОБА_6 залишилося три спадкоємці: його матір (ОСОБА_4), його дружина (ОСОБА_2) та його донька (ОСОБА_3).

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Як було встановлено судом, сторони прийняли спадщину, фактично мешкаючи у спірній квартирі на час смерті ОСОБА_6, отже, у розумінні ст. 1269 ЦК України, прийняли спадщину у рівних частках, по 1/9 частці.

Крім того, про те, що ОСОБА_2 прийняла спадщину додатково свідчить той факт, що вона у шестимісячний строк звернулася з відповідною заявою до третьої особи.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності (по 1/9 частці) на спадкове майно підлягають задоволенню, оскільки позивачі прийняли це майно після смерті ОСОБА_6 та є спадкоємцями першої черги.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Ураховуючи положення приведених норм, суд вважає, що позивачі як власники частини квартири мають безумовне та об'єктивне право, у тому числі на проживання (користування) у спірній квартирі, а дії відповідачів, пов'язані з перешкоджанням позивачам у здійсненні цього права, є незаконними.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.

Аналогічні положення законодавець включив і до Закону України «Про власність», відповідно до ч. 2 ст. 48 якого власник вправі вимагати усунення будь-якого порушення свого права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння.

Таким чином, суд вважає заявлену позовну вимогу про вселення такою, що підлягає задоволенню.

При розв'язанні позовної вимоги про визначення порядку користування спірною квартирою суд ураховує ті обставини, що між сторонами не склався порядок користування кімнатами у спірній квартирі, в родині виникли неприязні стосунки.

При цьому суд також зважає на право власності позивачів на частку в квартирі, інтереси малолітньої дитини, яка мешкає з позивачем, і вважає за можливе визначити порядок користування спірним житлом наступним чином:

- виділити у користування позивачам жилу кімнату № 8 площею 11,7 м2;

- виділити у користування відповідачам жилу кімнату № 5 площею 18,1 м2, жилу кімнату № 6 площею 11,1 м2, балкон площею 2,5 м2, вбудовану шафу № 7 площею 0,7 м2;

- кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор - залишити у спільному користуванні.

У порядку ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 слід стягнути витрати останньої за сплати судового збору в сумі 17,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7,50 грн. Решта витрат не підлягає відшкодуванню, оскільки вони були понесені не позивачем, а її представником (а.с.а.с. 2, 3, 38, 39).

При цьому суд виходить з того, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи, а тому судові витрати доцільно стягнути лише з ОСОБА_5

Крім того, з ОСОБА_5 на користь держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір в сумі 25,50 грн.

Керуючись ст.ст. 524, 529, 549 Цивільного кодексу УРСР, ст.ст. 16, 391, 1217, 1222, 1261, 1269, 1270 Цивільного кодексу України, ст. 150 Житлового кодексу УРСР, ст. 48 Закону України від 07.02.1991 р. № 697-ХІІ «Про власність», ст.ст. 4 - 8, 10, 11, 18,

57 - 60, 79, 81, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на 2/9 часток квартири у порядку спадкування за законом, вселення, визначення порядку користування квартирою задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_2, ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1

Вселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

- виділити у користування ОСОБА_2, ОСОБА_3 жилу кімнату № 8 площею 11,7 м2;

- виділити у користування ОСОБА_4, ОСОБА_5 жилу кімнату № 5 площею 18,1 м2, жилу кімнату № 6 площею 11,1 м2, балкон площею 2,5 м2, вбудовану шафу № 7 площею 0,7 м2;

- кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор - залишити у спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 17,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7,50 грн, разом - 24,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 25,50 грн.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя підпис М. Католікян

Копія вірна:

Суддя Самарського районного

суду м. Дніпропетровська М. Католікян