Справа №2-622/2007 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 квітня 2007
року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Вуїва
О.В.,

при секретарі - Якименко АО.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1до виконавчого комітету
Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2, треті особи без
самостійних вимог щодо предмета спору -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме
майно,

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2007 р. ОСОБА_1
звернулася до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Вознесенської
міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме
майно.

14 березня 2007 року ОСОБА_1 в
порядку усунення недоліків подала до суду нову позовну заяву до виконавчого
комітету Вознесенської міської ради, ОСОБА_5 про визнання права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно, в якій вказувала, що на підставі свідоцтв
про право на спадщину за законом вона є власником 3/S часток
житлового АДРЕСА_1.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 грудня 2005 року їй також
належить на праві власності земельна ділянка, площею 915 кв.м., яка була
надана для обслуговування житлового АДРЕСА_1.

За час проживання в будинку ОСОБА_1 разом із батьками (спадкоємицею яких є
позивачка) на зазначеній земельній ділянці було самочинно побудовано: сіни 6-1 площею 18,4 кв.м., сіни а'-1
площею 11,4 кв.м.,
сарай Е-1 площею 3,9 кв.м.,
сарай Г-1 площею 22,4 кв.м., туалет Д-1 площею 4,6 кв.м.

Зважаючи на те, що вказані об'єкти самочинної забудови зведені на земельній
ділянці, переданій у власність з дотриманням архітектурних, будівельних,
санітарних і екологічних норм, відповідають правилам протипожежної безпеки, не
порушують права інших осіб, позивач просила суд визнати за нею право власності
на самочинно збудоване нерухоме майно.

В судовому засіданні позивач змінила частково свої
позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на самочинно збудовану
літню кухню (а не сарай) Г-1 площею 22,4
кв.м. В іншій частині позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача - виконавчого комітету Вознесенської міської ради, а також
відповідач ОСОБА_2 (до шлюбу -
ОСОБА_2) - позовні
вимоги визнали повністю.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4
в судове засідання не з'явилися, однак суду надали довідки, згідно яких проти
задоволення позову не заперечували та просили суд розглядати справу без їхньої
участі.

Оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей
про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглядати справу у
відсутності третіх осіб -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають повному задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 3/5 часток житлового
АДРЕСА_1, які належать їй на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом
за №2837 від 22 грудня 1992 року та за №1125 від 26 грудня 2005 року

2

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом за
№1127 від 26 грудня 2005 року їй також
належить на праві власності земельна ділянка, площею 915 кв.м., яка була
надана для обслуговування житлового АДРЕСА_1.

На зазначеній земельній ділянці ОСОБА_1 разом з батьками
("спадкоємицею яких є позивачка) було самочинно побудовано: сіни 6-1
площею 18,4 кв.м.,
сіни а -1 площею 11,4 кв.м., сарай Е-1
площею 3,9 кв.м.,
літню кухню Г-1 площею 22,4
кв.м., туалет Д-1 площею 4,6
кв.м. Вказані будівлі були побудовані без затвердженого проекту та без
дозволу на будівництво.

Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України
співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у
встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право
зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати
перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право
власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови
використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно ч. 5
ст. 376 ЦК України
на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним
право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Сіни 6-1
площею 18,4 кв.м.,
сіни а1-1 площею 11,4 кв.м.,
сарай Е-1 площею 3,9 кв.м.,
літня кухня Г-1 площею 22,4 кв.м., туалет Д-1 площею 4,6 кв.м. відповідають
архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам, не
порушують права інших осіб, самочинно побудовані ОСОБА_1 на земельній ділянці,
яка була відведена їй для цієї мети.

За таких обставин суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України цивільне
право позивача підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на
самочинно побудоване нерухоме майно.

На підставі викладених обставин, керуючись ст. ст. 10, 11, ч. 4 ст. 174, ст.ст. 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1до виконавчого комітету Вознесенської міської ради
Миколаївської області, ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог щодо предмета
спору - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно - задовольнити
повністю.

Визнати за ОСОБА_1, як власницею 3/5
часток житлового АДРЕСА_1, право власності на самочинно збудоване нерухоме
майно, а саме: сіни 6-1 площею 18,4 кв.м., сіни а1-1
площею 11,4 кв.м.,
сарай Е-1 площею 3,9 кв.м.,
літня кухня Г-1 площею 22,4 кв.м., туалет Д-1 площею 4,6 кв.м., які складають
єдине ціле із зазначеною часткою житлового будинку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області
через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження рішення протягом десяти днів з дня його проголошення та подачі
апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.