Справа № 22ц-296/07                                                  Головуючий
у 1 інстанції Івасюта Л.В.
Категорія - 26                                                                                            Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

2007 р. березня
28                                                                                                             місто
Луцьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської
області в складі:

головуючого
судді Шевчук Л.Я.

суддів Свистун
О.В., Подолюка В.А.

при секретарі
Матюхіній О.Г.

з участю
позивача ОСОБА_1

представника
позивача ОСОБА_5

відповідача
ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання
права власності на частину житлового будинку, зустрічним позовом ОСОБА_3 в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спадкового майна за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду
від 27 грудня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного
суду від 27 грудня 2006 року, яким в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на
частину житлового будинку відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
поділ спадкового майна задоволено.

Постановлено провести розподіл 67/100 частин житлового будинку за адресою:
місто АДРЕСА_1 між двома спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до висновку
судової будівельно-технічної експертизи.

Виділено в натурі ОСОБА_2 в будинковолодінні АДРЕСА_1:
ванну 1-2, площею 3,7 кв.м., вартістю 8712 гривень; частину коридору 1-1,
запроектоване приміщення 1-1-"а", запроектованою площею 3,8 кв.м.,
вартістю 9196 гривень; частину кімнати 1-3, запроектоване приміщення 1-3
"а", запроектованою площею 15,0 кв.м., вартістю 23235 гривень;

льох а
1, вартістю 4359 гривень; ½  частину ґанку а2, вартістю 246 гривень; ½  частину /в спільному користуванні/ колодязя
"Б", вартістю 5611 гривень; ½  частину /в
спільному користуванні/ огорожі "№1", вартістю 978 гривень, а всього
на загальну суму 52387гривень, що становить 34/100 частин або 68/200 реальних
частин будинковолодіння.

Виділено в натурі ОСОБА_1 в будинковолодінні АДРЕСА_1: частину коридору
1-1, запроектоване приміщення 1-1 "б", запроектованою площею 10,6 кв.м.,
вартістю 25651 гривень; частину кімнати 1-3, запроектоване приміщення 1-3
"б", запроектованою площею 11,8 кв.м., вартістю 18317 гривень; ½  частину ґанку а2, вартістю 247 гривень; ½  частину /в спільному користуванні/ колодязя
"Б", вартістю 5612 гривень; ½  частину /в
спільному користуванні/ огорожі "№Г, вартістю 978 гривень, а всього на
загальну суму 50805 гривень, що становить 33/100 частин або 66/200 реальних
частин будинковолодіння.

Зобов'язано для здійснення розподілу житлового будинку
АДРЕСА_1 на дві ізольовані квартири співвласникам провести наступні будівельні
роботи по його переплануванню у відповідності до діючих будівельних норм та
правил ДБНВ 2.2 - 15 - 2005 року та погодженням відповідними службами
/архітектури, містобудування/, а саме:

1/ співвласникам встановити за власний рахунок подвійні
/для забезпечення звукоізоляції/ міжквартирні перегородки між запроектованими
приміщеннями 1-1 "а" і 1-3 "б" та 1-3 "а" і 1-3
"б", як зазначено в додатку 3 червоним кольором згідно висновку
експертизи;

2/ другому співвласнику закласти за власний рахунок дверний проріз між
запроектованими приміщеннями 1-1 "б" і 1-3 "а", а першому
співвласнику встановити дверний проріз із подальшим заповненням його дверним
блоком між запроектованими приміщеннями 1-1 "а" та 1-3 "б"
/на місці його розміщення до початку проведення ремонтних робіт/;

З/ першому співвласнику збудувати за власний рахунок /з дозволу відповідних
служб/ прибудову для подальшого обладнання в ній кухні та інших допоміжних
приміщень, дверними прорізами, з'єднавши її з виділеними йому приміщеннями;

4/ другому співвласнику за власний рахунок дверними прорізами об'єднати
виділені йому приміщення з належними йому приміщеннями 2-3 і 2-2;

5/ співвласникам за власний рахунок обладнати автономні мережі електропостачання,
водопостачання, газопостачання та опалення квартири.

Стягнуто з ОСОБА_3 - піклувальника неповнолітньої ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1
791 гривень грошової компенсації різниці вартості спадкового майна за рахунок
майна ОСОБА_2

Стягнуто з
ОСОБА_1 в доход держави 391 грн. 96 коп.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі позивач,
покликаючись на незаконність рішення Із-за порушення і неправильного
застосування норм матеріального і процесуального права та невідповідності
висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати і-ухвалити
нове рішення, яким задоволити його позовні вимоги, а в зустрічному позові
відмовити та зазначає, що суд дійшов неправильного висновку, що батько
неповнолітньої

ОСОБА_2
- ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7 суд не звернув увагу
на ту обставину, що його брат ОСОБА_6 в спірному будинку не проживав, а
проживав в збудованому ним на тій же земельній ділянці новому будинку, його
дочка ОСОБА_2 переїхала на інше постійне місце проживання в м. Нововолинськ ще
в 1999 році із своєю матір'ю.

В судовому засіданні позивач та його представник
апеляційну скаргу підтримали та просили її задоволити, відповідач, законний
представник неповнолітньої ОСОБА_2, представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу
заперечили і просили суд її відхилити.

Судом першої інстанції встановлено, що батько неповнолітньої ОСОБА_2 -
ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року свого батька ОСОБА_7 а
тому неповнолітня ОСОБА_2 вважається такою, що прийняла спадщину.

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 слід відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7, після
смерті якого залишилось спадкове майно, а саме 67/100 частин будинковолодіння,
яке знаходиться в АДРЕСА_1, земельна ділянка для обслуговування житлового
будинку та господарських будівель і споруд, площею 0,0578 га на вАДРЕСА_1 та
грошові заощадження з належними процентами та компенсаціями, що знаходяться в
Ощадбанку м.Луцька /а.с. 23-63/.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що на час смерті спадкодавця
ОСОБА_7 в спірному будинковолодінні по вАДРЕСА_1 були зареєстровані і проживали
два його сина ОСОБА_1 І ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що
після смерті спадкодавця спадщину прийняв як позивач ОСОБА_1 так і його брат
ОСОБА_6, оскільки відповідно до вимог статті 549 ЦК УРСР від 1963 року, яка була чинною на час відкриття спадщини
після смерті спадкодавця ОСОБА_7
визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в
управління чи володіння спадковим майном.

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер
спадкоємець ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина, до кола спадкоємців
після смерті ОСОБА_2 входила його подружжя ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3року, і його неповнолітня дочка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 року
народження.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину отримав як
позивач ОСОБА_1, так і неповнолітня дочка брата позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом з тих підстав, що його брат ОСОБА_6 після
смерті їх батька фактично не вступив в управління чи володіння спадковим майном,
а мати відповідача ОСОБА_2 разом з останньою тривалий час

проживала за межами міста
Луцька, і, в тому числі, на час смерті брата
позивача ОСОБА_2
разом з ним не проживали.

Проте, як було встановлено судом,
брат позивача ОСОБА_6 на час смерті спадкодавця ОСОБА_7 був зареєстрований і
проживав в спірному будинковолодінні, тобто фактично вступив у володіння
спадковим майном, а дочка брата позивача - неповнолітня ОСОБА_2 після смерті
свого батька ОСОБА_2 вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до вимог
ч.4 ст. 1268 ЦК України,
яка передбачає, що малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли
спадщину, крім випадків, коли спадкоємець відмовляється від прийняття спадщини.

Неповнолітня ОСОБА_2 не подавала заяву про відмову від прийняття спадщини.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину і в зв'язку з цим
підставно задоволив зустрічний позов ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2
про поділ спадкового майна, провівши поділ спадкового майна відповідно до
варіанту, запропонованому висновком судової будівельно-технічної експертизи.
/а.с. 130-140/

Доводи апеляційної скарги про те, що брат позивача ОСОБА_6
вважається таким, що не прийняв спадщину, так як не приймав будь-якої участі у
переобладнанні спірного будинку, на увагу не заслуговують, оскільки закон, а
саме стаття 549 ЦК УРСР від 1963
року визначає, що спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, а в судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_6 прийняв спадщину з огляду на те, що на час
смерті спадкодавця проживав в будинковолодінні, яке включено до складу
спадкового майна.

Інші доводи апеляційної скарги не вживають на
правильність рішення суду, яке постановлено з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 27 грудня 2006
року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.