Справа
№ 22ц-322/07
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач - Расевич C.I.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем    України

19 квітня 2007 року                                                                                     місто
Луцьк

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Расевича
СІ.,

суддів Киці
С.І., Осіпука В.В.

при секретарі
Гордійчук І.В. розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1на рішення Любешівського районного
суду Волинської області від 13
лютого 2007 року.

Особи,
які беруть участь у справі: позивач -
ОСОБА_1; представник позивача -
ОСОБА_4;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні позивача -ОСОБА_5;
відповідач - ОСОБА_2;
представник відповідача -
ОСОБА_6; відповідач -
ОСОБА_3. Колегія судців

встановила:

В апеляційній скарзі на рішення Любешівського районного
суду від 13 лютого 2007 року, яким
відмовлено в позові ОСОБА_1. до ОСОБА_2. та ОСОБА_3. про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, позивач просить його скасувати та ухвалити
нове рішенням про задоволення її позовних вимог.

Апелянт покликається на те, що судом першої інстанції допущено порушення
норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають
обставинам справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1. та її представник
ОСОБА_4., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на
стороні позивача ОСОБА_5. апеляційну скаргу підтримали з наведених у ній
підстав і просили її задоволити.

Відповідач ОСОБА_2. апеляційну скаргу заперечив. Вважає,
що ОСОБА_1. не є належним позивачем, а тому суд першої інстанції постановив
вірне рішення про відмову в задоволенні її позову.

Судом першої інстанції встановлено, що оскільки на день скоєння 9 березня 2006 року
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1. не була володільцем пошко-

2

дженого
транспортного засобу ВАЗ-21091,
державний номерний знак
НОМЕР_1, то,
відповідно, і не були порушені її права.

Колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

За змістом ч. З
ст. 388 ЦК України
власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 48 Закону України
„Про власність" власник може вимагати усунення будь-яких порушень його
права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння, і
відшкодування завданих цим збитків. Частиною 5 зазначеного Закону передбачено, що положення щодо захисту
права власності поширюються також на особу, яка хоч і не є власником, але
володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного
управління, довічного успадковуваного володіння або на іншій підставі,
передбаченій законом чи договором.

Як вбачається з
матеріалів справи, власником автомобіля „ВАЗ-21091", державний номерний
знак НОМЕР_2, на час
скоєння ДТП 9 березня 2006 року був
ОСОБА_7. Будь-яких даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1. на відповідній
правовій підставі володіла вказаним автомобілем на момент вчинення ДТП, сторонами не
представлено.

Доручення, від
29січня 2003 року,
згідно якого ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_1. керувати належним йому автомобілем
було видане терміном на три роки і втратило свою чинність 29 січня 2006 року.

Отже, з
врахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку,
що права ОСОБА_1. не були порушені.

Доводи позивача
ОСОБА_1. про те, що вона володіла автомобілем ВАЗ-21091 на підставі договору
доручення від 30 січня 2006 року, не
заслуговують на увагу.

Згідно ч. 1 ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені
та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин вчинений
повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

У відповідності
до ч. 1 ст. 1007 ЦК України
довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних
дій, передбачених договором доручення. Сторони не представили суду довіреності,
яка б підтверджувала повноваження ОСОБА_1. на час скоєння ДТП, передбачені
договором доручення від 30
січня 2006 року
Крім того, з наведених норм права вбачається, що договір доручення сам по собі
не створює правових підстав для володіння повіреним транспортним засобом.

Посилаючись на
ст. 398 ЦК України,
у відповідності до якої право володіння виникає на підставі договору з
власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших
підставах, встановлених законом, апелянт не представив суду жодного належного,
допустимого і достовірного доказу на підтвердження правомірності володіння
автомобілем на час скоєння ДТП
та обґрунтованості своїх позовних вимог.

Безпідставними є
посилання позивача на ст.ст. 395
і 397 ЦК України,
оскільки дані норми кодексу визначають види речових прав на чуже майно і
суб'єктів права володіння чужим майном, а не правові підстави володіння таким
майном.

За таких
обставин не підлягає до задоволення і вимога про відшкодування моральної шкоди.

Порушень норм процесуального права
при розгляді справи судом першої інстанції, які можуть бути підставою для
скасування рішення, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,
308, 314 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

3

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1відхилити, а рішення Любешівсь-кого районного суду
Волинської області від 13
лютого 2007 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий /-/

Судді

Оригіналу відповідає: Суддя апеляційного суду   СІ. Расевич