Справа № 22 ц - 250/07                                               Головуючий
у 1 інстанції Івасюта Л.В.
32                                                                Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007 р. квітня 4                                                                                                                  місто
Луцьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської
області в складі:

головуючого
судді Шевчук Л.Я.

суддів Свистун
О.В., Подолюка В.А.

при секретарі
Матюхіній О.Г.

з участю
позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на
рішення Луцького міськрайонного суду від 25 грудня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного
суду від 25 грудня 2006 року, яким в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням задоволено.

Постановлено визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_1, покликаючись на незаконність рішення суду із-за порушення судом норм
матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати з ухваленням
нового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 та зазначає, що суд дійшов
неправильного висновку, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з поважних причин не
проживають в спірному жилому приміщенні, оскільки перебувають за кордоном, крім
того, судом не встановлено, що позивач ОСОБА_1 не проживав в спірній квартирі
більше шести місяців, позивач подав суду докази, що він в квартирі проводив
ремонт, що не було враховано судом, син позивача

ОСОБА_4 сам має
намір проживати в квартирі, а тому перешкоджає позивачу у користуванні жилим
приміщенням.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив
її задоволити, представник відповідачів ОСОБА_4 апеляційну скаргу заперечив і
просив її відхилити.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 не проживав в
спірному жилому приміщенні більше шести місяців, а тому втратив право
користування даним жилим приміщенням.

Апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції
залишити без змін з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 (а.с.14).

ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання їх
такими, що втратили право користування зазначеною квартирою, а ОСОБА_2 просила
суд визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування цією ж квартирою.

Стаття 71 ЖК України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем чи членами
його сім'ї понад шести місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця
проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням - протягом
усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Як було встановлено в судовому засіданні і не заперечує син позивача
ОСОБА_1 відповідачі по зустрічному позову ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в 1999 році
виїхали з постійного місця проживання за кордон на роботу, де перебувають до
даного часу.

А тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за ними
зберігається спірне жиле приміщення протягом усього часу виконання цієї роботи,
в зв'язку з чим суд підставно відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 про
визнання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При цьому, позивач ОСОБА_1 не довів, що він постійно проживав в спірному
жилому приміщенні.

Так обставина, що він приймав участь у проведенні ремонту квартири не
свідчить про постійне проживання позивача у спірному жилому приміщенні.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 суду показали, що ОСОБА_1 не проживав у спірному жилому приміщенні
більше шести місяців (а.с.31, 44, 45, 59, 61, 141).

Сам позивач не заперечував в судовому засіданні, що деякий час не проживав
в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.27).

Про те, що позивач ОСОБА_1 не проживав в спірній квартирі
тривалий час, тобто після того, як відповідач ОСОБА_2 виїхала на роботу за
кордон

ствердили       також       допитані       за клопотанням   позивача
свідки   ОСОБА_13 і ОСОБА_12

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 не проживав в спірному жилому
приміщенні більше шести місяців без поважних причин.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що ОСОБА_1 втратив право користування спірною квартирою, в
зв'язку з чим суд підставно задоволив позовні вимоги ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду, яке
постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись
ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 25 грудня 2006 року по даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.