У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

22 листопада 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

Романюка Я.М.,    Левченка Є.Ф.,      Пшонки М.П.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, товариства  з обмеженою відповідальністю “Ваіком” до
Донецького обласного військового комісаріату про визнання права власності на
нерухоме майно і усунення перешкод у здійсненні права власності та про
відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1,  товариства
з обмеженою відповідальністю “Ваіком” на ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 12 вересня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

4 грудня 2006 року ОСОБА_1 та ТОВ “Ваіком” звернулися до суду з позовом до
Донецького обласного військового комісаріату про визнання права власності на
нерухоме майно, усунення перешкод у здійсненні такого права та відшкодування
моральної шкоди, вказуючи, що 15 серпня 2006 рок між Міністерством оборони
України та ТОВ “Ваіком” укладено договір про сумісну діяльність з будівництва
житла для військовослужбовців та інших громадян. Згідно з цим договором
Міноборони вносить свій вклад у сумі 750000 гривень, а ТОВ “Ваіком” 2250000
гривень. 10 листопада 2006 року директор департаменту Міноборони звернувся до
ТОВ “Ваіком” з проханням перерахувати їх долю у будівництві житла до
департаменту, а він в свою чергу передає всі права на приміщення військового
містечка та правовстановлюючу документацію їм. 17 листопада 2006 року ТОВ
“Ваіком” перерахували 750000 гривень Міноборони, яке в свою чергу, передало
майно, яке належало їм та знаходилось в оперативному володінні Донецького
військового комісаріату, згідно з актом приймання-передачі. Коли  ТОВ “Ваіком”
звернулося  відповідача з проханням
звільнити приміщення по вул. Кобозева, 64 у м. Донецьку та передати їм
правоустановчу документацію, відповідач відмовився виконати їх прохання,
посилаючись на те, що вони з технічних причин та фінансових труднощів не в
змозі у строк, зазначений у договорі, звільнити ці приміщення. ТОВ “Ваіком”
вважає, що вони мають право власності на це майно та просив суд визнати за ними
таке право на нерухоме майно по вул. Кобзева, 64 у м. Донецьку. Крім того,
ОСОБА_1 вважає, що такими діями Донецького військового комісаріату йому завдано
моральну шкоду. У нього були зірвані домовленості з підрядчиками з виконання
договору. Все це негативно відобразилося на його авторитеті та стосунках з
підлеглими йому особами. Вважав, що діями відповідача йому заподіяна моральна
шкода, яку він оцінив                                 у 3000
гривень.

Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 18 грудня                  2006 року позов задоволено
частково. Визнано за ТОВ “Ваіком” право власності на нерухоме майно за адресою:
м. Донецьк, вул. Кобозева, 64 та зобов'язано відповідача усунути перешкоди у
користування цим майном. У позові в частині відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 12 вересня  2007 року рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 18 грудня
2006 року скасовано, а провадження у справі закрито.

В касаційній скарзі ОСОБА_1, товариство
з обмеженою відповідальністю “Ваіком” просять скасувати ухвалу суду
апеляційної інстанції,  посилаючись на її
необґрунтованість та порушення судом норм процесуального права, та передати
справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України та
обставини, необхідні для ухвалення судового рішення та перевіривши наведені у
скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до
задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, судом апеляційної
інстанції неодноразово відкладалося слухання справи через нез'явлення позивача
- ОСОБА_1 та
представника ТОВ “Ваіком” та у зв'язку з тим, що в матеріалах справи були
відсутні відомості стосовно їх належного повідомлення. Після цього, за
зверненням суду апеляційної інстанції у газеті “Донбас” 21 серпня 2007 року
було  оголошення                 № 7834, яким апеляційний суд
довів до відома позивачів, що розгляд апеляційної скарги військового прокурора
Донецького гарнізону на рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від
18 грудня 2006 року призначено до розгляду апеляційним судом 12 вересня 2007
року в 9 годин 30 хвилин.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 12 вересня 2007
року, суд апеляційної інстанції вважав, що позивачі, які не з'явився у судове
засідання, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином.

Однак, такий висновок апеляційного суду суперечить нормам
процесуального права.

Так, ч. 9 ст. 74 ЦПК України передбачено, що відповідач, місце проживання (перебування чи роботи) або
місцезнаходження якого позивачеві невідоме, навіть після його звернення до
адресного бюро і органів внутрішніх справ, викликається в суд через оголошення
у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається
повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило
частини четвертої цієї статті.

Вимоги ч. 9 ст. 74 ЦПК України стосуються лише випадку,
коли місце проживання (перебування чи роботи) або
місцезнаходження відповідача позивачеві невідоме, навіть після його звернення
до адресного бюро і органів внутрішніх справ відповідача у справі. Апеляційний суд на це уваги не
звернув та на порушення зазначеної норми застосував її до позивачів у справі.

Таким чином, виклик в суд позивачів, які не з'являлись у
судові засідання під час розгляду справи апеляційним судом, через оголошення в
пресі не можна вважати доказом повідомлення позивачів належним чином про час і
місце судового засідання. Інших даних, які б свідчили про повідомлення
позивачів про місце та час розгляду справи з дотриманням порядку, встановленого
ст. 76 ЦПК України, в справі також немає.

Отже, апеляційним судом справу розглянуто за відсутності
позивачів, належним чином не повідомлених про час і місце судового засідання,
що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 338 ЦПК України є підставою для обов”язкового
скасування судового рішення з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст.ст. 332 ч. 4, 336 ч.2 п.2, 338 ч.1 п.3, 342 п.2, 344 ч.1 п.6 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у х в а л и л а :

касаційну скаргу ОСОБА_1,  товариства
з обмеженою відповідальністю “Ваіком” задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 12 вересня 2007 року скасувати і
передати справу на новий апеляційний розгляд до апеляційного суду Донецької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду України
Я.М. Романюк

Є.Ф. Левченко

М.П. Пшонка