Справа НОМЕР_1-52
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

06
лютого2007  року                                                 Ялтинський міський
суд Криму

в
складі :  головуючого судді  - Бондаренко Г.М.

при секретарі            - Муравській О.С.

за участю адвоката   - ОСОБА_1.

розглянувши  у відкритому судовому
засіданні у залі суду  в м. Ялта цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 у  інтересах
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5  за участю
третіх осіб Першої  Ялтинської
Державної  нотаріальної контори,  приватного
нотаріуса  Симферопольського
районного   нотаріального  округу
ОСОБА_6. про визнання
довіреності  недійсною,   визнання
недійсними  договору
купівлі-продажу і  державного акту  на
земельну  ділянку, приведення  сторін і
земельної  ділянки у  первісний стан,  і стягнення
моральної  шкоди,  суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка  звернулася, до суду  у
інтересах  своєї недієздатної
матері з позовом  до   відповідачів
у  якому, вточнивши свої
вимоги,  просить  визнати недійсними довіреність від 29
листопада 2002  року,  яка була
надана  на ім'я   ОСОБА_4, договір  купівлі-продажу  квартири №АДРЕСА_1 у м. Ялта  від 05
грудня 2002  року,   привести сторони у  первісний
стан шляхом  повернення їй
квартири НОМЕР_1,  визнати недійсним
державний акт  про право  власності на
земельну ділянку, площею 0,0809 га. по АДРЕСА_1 у м. Ялта,    повернути їй цю земельну   ділянку,
приведену  у  первісний
стан  та стягнути  з ОСОБА_4
моральну  шкоду  у сумі 50 000
гривен.

Свої вимоги   мотивує тим, що її мати ОСОБА_3.   була
зареєстрована  і   проживала у квартирі АДРЕСА_1 у м.
Ялта.  Також до квартири  входили
прибудинкові приміщення:   сарай
літ. 3, сарай літ. І, сарай літ. Н, санвузол літ. К, навіс літ. Д,
котельна  літ. В. У 1999  році
усі  вказані  приміщення
були  приватизовані, про що
мається  свідоцтво  про
право  власності  та
технічний  паспорт.  28 березня 2001 року  ОСОБА_3. була поставлена на облік  у Ялтинському
психоневрологічному  диспансеру у
зв'язку з погіршенням психічного стану, а у червні 2001
року  була госпіталізована   до Республіканської психіатричної лікарні №
5  у с. Строгоновка  Симферопольського району де знаходилася  до весни 2004 року.

Позивачка затверджує, що її  мати
ніколи  не  мала
намір  продавати   свою квартиру,   не отримувала  ніяких
грошей  за  її
продаж,  усі   правонаступні документи  на спірну
квартиру  знаходилися  у неї. Але
у 2003  році  їй стало
відомо що квартира продана 05
грудня 2002  року  по довіреності. Вона  звернулася
до   правоохоронних  органів
де їй  повідомили  що
для   вирішення  цивільно-правових  питань стосовно майна її матері,  їй
необхідно  оформити   піклування.

Рішенням
Симферопольського  районного
суду  АРК її  мати була
визнана  недієздатною, а  на
підставі  рішення   виконавчого комітету Ялтинської міської Ради  вона
була  призначена  її
опікуном.

У  зв'язку
з  тим,  що  висновком
експерта встановлено  що   довіреність, на підставі  якої
був укладений  договір
купівлі-продажу  спірної  квартири,
підписана  не  ОСОБА_3, а
іншою особою,  позивачка
вважає,  що  довіреність
повинна бути  визнана недійсною.

У  зв'язку  з  тим,
що  договір  купівлі-продажу   квартири
був здійсненний   без   відома та вільного волеізявління  ОСОБА_3., яка фактично вже була   недієздатною, ніяких  грошей
за  продаж квартири не  отримувала,
ціна   квартири у  договору значно  зменшена
від  фактичної  ринкової вартості,   просить суд
визнати  його недійсним, а  сторони
привести у    первісний  стан шляхом повернення   квартири №2.

Вимоги у  частки
визнання   недійсним  державного
акту  на  земельну
ділянку  позивачка мотивує  тим,
що    ОСОБА_5.  не
вважаючи на  те  що
судом   вже  розглядався
цей спір  отримав державний  акт,
чим    порушив  право
землекористування  позивачки у
зв'язку  с  чим
повинен  привести земельну  ділянку у первісне  становище.

Вимоги у  частки
стягнення  моральної  шкоди з ОСОБА_4. мотивує  тим, що
недієздатність  охороняється  законом,
угода,  яку здійснив
ОСОБА_4  позбавила  ОСОБА_3.
нерухомого  майна   і земельної
ділянці,  яки  знаходилися у власності,     вона
була вимушена  багато  свого вільного  часу
втрачати  на судову справу,  крім
того   вимушена  проживати
у однокімнатної квартирі
спільно  з недієздатною
ОСОБА_3,  з  таких
підстав  заподіяну  моральну
шкоду  оцінує у 50 000  гривен
та  просить  суд
стягнути  їх з  в відповідача ОСОБА_4..

У  судовому
засіданні    представник
відповідача  позов  не
визнав у  частки  визнання
договору  купівлі-продажу
квартири  недійсним,  визнання
недійсним   державного акту  на
земельну  ділянку  і
приведення  сторін  у
первісний стан. Свої заперечення мотивував  тим, що при здійсненні  угоди
05  грудня 2002  року ОСОБА_5. був добросовісним
набувачем,  та  зі
свого  боку  їм
були  виконані усі  вимоги
угоди, про що свідчить нотаріально посвідчений  договір і
відповідні  документи  про державну
реєстрацію.  Крім того,
фактично   спірна  квартира
не  існувала,  тому
що  була  знищена
пожежею.  На теперішній  час
відповідач  є  власником
домоволодіння №АДРЕСА_2  у м.
Ялта,   а
не  квартирою АДРЕСА_1.   З
таких  підстав   вимоги позивачки у  частині
визнання  договору  купівлі-продажу   недійсним і
повернення  їй  квартири
НОМЕР_1  не обґрунтовані,   не
відповідають фактичним
обставинам. Теж  стосується   вимогам у
частки  визнання  недійсним
державного  акту  на земельну
ділянку. Позивачка   ніколи  не
була  власником  цієї
земельної   ділянки,  тому
не  може  бути
належним    позивачем  з
такими  вимогами. ОСОБА_5.  одержав
державний  акт у  встановленому
законом  порядку   про
що  має  відповідний
правонаступний  документ  державного
зразку.

Відповідач
ОСОБА_4.   про день  та  час
слухання  справи  був
сповіщений належним  чином, у  судове
засідання  не  з'явився,
причин не  явки  суду
не надав.

Перша
Ялтинська  державна нотаріальна
контора  надала  лист у
якому  просила  розглянути
справу  без участи  їх представника  та
винести    рішення  на
свій  розсуд.

Приватний  нотаріус ОСОБА_6.  у судовому
зсіданні  пояснила  що
дійсно посвідчила
довіреність  29 листопада
2002  року від  імені ОСОБА_3.,  яка звернулася  до неї
особисто,  надав   тимчасове
посвідчення, на  підставі  якого
вона  мала   право
провести  нотаріальну дію.

Вислухавши пояснення
сторін, дослідивши матеріали
справи, суд  вважає, що позов
підлягає   частковому задоволенню з  наступних підстав.

Судом  встановлено, що   на підставі
свідоцтва про право  власності
ОСОБА_3.  належала     квадра АДРЕСА_1 у м. Ялта, що  підтверджується  свідоцтвом № НОМЕР_2 ( а.с.6-7).

Ця квартира
була  розташована у
одноповерховому будинку,   до  якої
також  відносяться  прибудинкові
споруди: сарай   літ. 3,   сарай літ. І,   санвузол літ. К,   навіс літ. Л, сарай літ. Н., котельна літ
В.,  що
убачається з  копії  технічного паспорту ( а.с. 8-10).

ОСОБА_3
знаходилася  на  обліку у Ялтинському  психоневрологічному   диспансері з 28 березня 2001 року, а  з червня 2001
року  до весни 2004  року
знаходилася  на  стаціонарному
лікуванні у Республіканської
клінічної психічної лікарні № 5.

Як свідчить з
рішення  Сімферопольського  районного суду  від 07 листопада 2003 року  ОСОБА_3
визнана  недієздатною ( а.с.12).

Рішенням
виконавчого комітету  Ялтинської
міської Ради № 61  від 22  січня 2004
року ОСОБА_2 була  визнана
опікуном ОСОБА_3 ( а.с.11).

29 листопада 2002 року
приватним нотаріусом
Сімферопольського  районного
нотаріального округу ОСОБА_6. буда
посвідчена  довіреність  від
імені  ОСОБА_3  на
право  розпорядження    квартирою АДРЕСА_1 у м. Ялта на   ім'я
ОСОБА_4 ( а.с. 61).  З  пояснень
приватного  нотаріуса   ОСОБА_6. судом  встановлено, що особа,  яка
надала  вказану  довіреність     представила  нотаріусу тимчасово  посвідчення,
яке  надається у зв'язку  з
втратою  паспорта громадянина
України,  тимчасово  посвідчення
було  видано  на ім'я
ОСОБА_3, 1960  року  народження. Усі  відповідні
записи  були  зроблені у реєстрі   нотаріальних
дій ( а.с. 69).  Згідно  вимог
діючого  законодавства,  цей
документ є   відповідним
документом посвідчення   особи  для
здійснення  будь  якої нотаріальної дії.  Судом
також  було  встановлено,
що   ОСОБА_3, 1930 року
народження,  яка була  власником
спірної  квартири   та
знаходилася   на лікуванні  у РКПЛ № 5
паспорт  не  втрачала
та   ніколи  не
зверталася   до  органів
внутрішніх  справ за  отриманням
нового паспорту у зв'язку з його втратою. Її  паспорт
постійно  знаходився  на зберіганні
у  головного  лікаря РКПЛ № 5.

Крім того  по
справі була   здійснена  судова почеркознавча експертиза,  на підставі висновків  якої встановлено,  що підпис
у довіреності  зроблена  не
ОСОБА_3 а іншою особою  (
а.с.131-135). З  таких  підстав
суд   вважає,  що
вимоги позивачки у  частки  визнання довіреності   недійсною
знайшли  своє  повне
підтвердження  у судовому  засіданні,
обґрунтовані  вивченими   судом доказами   і
підлягають задоволенню.

Відповідно
до  вимог ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права,
добросовісний набувач набуває право власності на нього.

05 грудня
2002  року   був
укладений  договір купівлі-
продажу  спірної  кватири АДРЕСА_1 у м. Ялта   між
ОСОБА_3, від  імені  якої
діяв ОСОБА_4. і ОСОБА_5.. Державним нотаріусом  були
перевірені  усі надані  документи
і  повноваження  для
здійсення   данного  договору,
про  що свідчіть  нотаріальне посвідчення   цього договору  та
занесення   його  до
реєєстра  за № 3-3137.  Таким  чином
відповідач ОСОБА_5   був добросовісним
набувачем спірної  кватири і  виконав з
свого   боку  усі
вимоги   укладеної   між ним
і  ОСОБА_4.  в особі
належного представника  ОСОБА_3.

Судом
встановлено,  что   ОСОБА_4.
не  мав  право
відчуждати   спірну  кватиру, але
ОСОБА_5.  який її купив  не
знав,  та  не повинен
був  знати   про
те  що, ОСОБА_4.   не
мав  право   продавати спірну  кватиру.

Крім
того,  відповідно до статті 388  ЦК України
спірна  кватира не може бути
витребувана у  ОСОБА_5.,  тому
що  судом  не становлено
підстав,  яки  передбачені у цієй статті.

На  підставі
наданних  суду  документів
встанолвено,  що  ОСОБА_5.
купив  кватиру,  яка була
знищенна при пожежі. На
тепершний  час   фактично
не  існую  цієї квартири, а  як
встановленно  на  підстві
рішення  суду   від 11
жовтня 2006 року      існує  самостійний
житловий будинок,  якому   надана
окрема  адреса  і
на  який    за ОСОБА_5. визнано  право власності   і отримані
усі  необхідни  докуметі
державного  зразку  та
маються  усі необхідни державні
реєстрації.

Тому  як  судом
встановлено,  що  набувач
є  добросовісним,  позивачка має право з особи,  яка здійснила
відчуждення  майна,  при
відсутності  на  це право,
стягнути  дійсну вартість  цього майна. Суд  не має
право  виходити за  рамки
позовних  вимог, а  позивчка таких  вимог
перед судом  не  ставила.

Крім  того,
відповідач   на  підставі
рішення органу   місьцевого
самоврядування, а саме на  26-ї сесії
4-го скликання Ялтиської міської
Ради   23 грудня 2004 року  за № 80 отримав у  власність земельну  ділянку ,
яка  розташована    у м. Ялта
по АДРЕСА_1   площею 0,0809
га.,  про
що 25 січня 2006  року  отримав
державний  акт.

Узвязку  з
тим,  що  ОСОБА_5. був добросовісним набувачем   спірної
квартири, і добросовісним
користувачем   земельної  ділянки
він обгрунтоване реалізовав
своє  право, перебдачене ст. 118
ЗК України.  Ні  ОСОБА_3.,
ні її  опікун - ОСОБА_2. ніколи не
були  власниками   вказаної
земельної ділянки.   При  таких
обставинах   суд  не
знаходить правових  підстав  для
задоволення   вимог  позивачки
в частки   візнання  недійсним
державного  акту   на
земельну  ділянку,  розташовану
за  адресою   АДРЕСА_1
у м. Ялта  та  преведення її з  боку ОСОБА_5. у  первісний
стан.

Що
стосується  вимог позивачки   про стягнення  моральної
шкоди з   відповідача
ОСОБА_4.   суд  також
не знаходить правових  підстав  для їх
задоволення.

Відповідно  до  ст.
1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній
особі неправомірними  діями,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Стаття 23 ЦК
України  передбачає що моральна шкода полягає у
душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.  Суду
не  наведено  жодного доказу, як  це
передбачено  ст. 60 ЦПК
Украині,  у  чому
саме  і які саме   моральні
страджання зазнала  позивачка.

Таким чином,
розглянувши дану  цивільну справу
у рамках заявлених вимог, всебічно перевірив представлені сторонами докази,
оцінивши такі в сукупності, виконавши вимоги
процесуального закону судом
достовірно установлено, що
довіреність  необхідно  визнати
недійсною а  у решту  позовних
вимог  відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,
212-215,367 ЦПК України, ст.  ст. 330,
388, 755 Цивільного   Кодексу України,

В И Р І Ш И В :

Позов
ОСОБА_2,  яка діє у інтересах
ОСОБА_3  задовольнити  частково.

Визнати недійсною довіреність від 29 листопада 2002
року   видану   від
імені ОСОБА_3   на   ім'я ОСОБА_4
на  право   розпорядження   квартирою
АДРЕСА_1  у м. Ялта,  яка
посвідчена   приватним  нотаріусом Сімферопольського районного
нотаріального округу АРК ОСОБА_6, яка
зареєстрована  у реєстрі  за № 6775.

У решті
позовних  вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд АРК через
Ялтинський міський суд у порядку та терміни згідно ст. ст.  294, 296 ЦПК України.

С У Д Д Я  -