Справа 22ц-107/07 року                     Головуючий 1-ї
інстанції: Батченко О.В.
Категорія     5                           Суддя-доповідач
апеляційного суду: Кутова Т.З.
РІШЕННЯ Іменем України

2007 року лютого
місяця 12 дня
судова колегія в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в
складі:

головуючого:                          Лисенка П.П.,

суддів:                                  Данилової О. О.,

Кутової Т.З.,

при секретарі:  Пегрун
І.О.

за участю:      позивачів    ОСОБА_3,
ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_5,   відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1на
рішення      Центрального   районного суду м. Миколаєва        від
26 вересня 2007 року за
позовом

ОСОБА_2та ОСОБА_3

до ОСОБА_1про знесення
самочинно побудованої споруди  та
відшкодування моральної

шкоди ВСТАНОВИЛА: В лютому 2005 року   ОСОБА_2та ОСОБА_3звернулися до
суду з позовною заявою  до ОСОБА_1про знесення самовільно збудованої споруди та  відшкодування моральної шкоди.

Позивачі зазначали, що вони є співвласниками АДРЕСА_1. Відповідач по справі
є власником АДРЕСА_2
за вказаною адресою, на другому поверсі якої він самовільно збудував надбудову. Оскільки квартира позивачів також
розташована на другому поверсі, то вказаною
прибудовою було затемнено вікно в одну із кімнат, що перешкоджає користуванню
нею та порушує права позивачів.

Посилаючись на
викладене, позивачі просили усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом
знесення самобудови та стягнення моральної шкоди.

Рішенням
Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2006 року позов задоволено частково. На
користь ОСОБА_2та ОСОБА_3 стягнуто по 2500
грн. кожній моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить вказане рішення суду в частині стягнення моральної шкоди скасувати, а по справі ухвалити
нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що суд не
повно з'ясував всі обставини справи, а тому дійшов не вірних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, що АДРЕСА_1належить
на праві

сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а АДРЕСА_2в цьому
ж будинку   належать на праві власності
ОСОБА_1

В 2004 році ОСОБА_1 розпочав самовільне
перепланування своєї квартири

та будівництво прибудови без узгоджуючих документів, в зв'язку з чим

позивачі
зверталися   в   різні
установи   та     відповідач      притягувався   до

адміністративної відповідальності
(а.с. 8-12).

В  подальшому,     тобто        14     липня  2005  року             розпорядженням

Адміністрації Центрального району
виконкому Миколаївської міської ради було оформлено на
ім'я ОСОБА_1 об'єднання АДРЕСА_2
в одну чотирьохкімнатну з надбудовою частини другого поверху, із
збільшенням загальної площі на 3,3
кв. м. та зменшенням житлової площі на 3, 9 кв. м. з присвоєнням загального АДРЕСА_2(а.с. 49).

За такого, суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги про усунення перешкод
в користуванні квартирою шляхом знесення самочинно надбудови вірно виходив з
того, що підстав, передбачених ст. 376
ЦК України, для знесення немає,
оскільки   спірна надбудова на цей час не
є самовільною.

Враховуючи ж те, що відповідач, в порушення вимог ст. 100 ЖК України почав переобладнання належних йому на праві
власності квартир в 2004 році самовільно і
такі дії тривали до липня 2005
року, а відповідно до висновків експерта при цьому була порушена інсоляція
житлової кімнати № 3 площею 9, 10 м. кв. АДРЕСА_1
то суд дійшов також вірного висновку про порушення в цей час прав позивачів та
наявність підстав, відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України для стягнення моральної шкоди.

Між тим, суд визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає

стягненню з відповідача, хоча формально і послався
на врахування обставин її

заподіяння,
характер   та   ступінь   моральних   страждань
позивачів,   але

безпідставно визначив її в розмірі 5000 грн. Судова колегія, виходячи з
того, що

спірна надбудова на даний час не є самочинно, що інсоляція порушена лише в

незначної мірі і
в одній кімнаті,                 вважає 500 грн. достатньою
сумою для

згладжування
моральних страждань позивачів.

Враховуючи
наведене, оскаржуване рішення суду в частині стягнення моральної шкоди слід
змінити, та стягнути на користь позивачів з ОСОБА_1 по 250 грн. кожній.

В іншій частині рішення слід
залишити без змін.

Доводи
апеляційної скарги про необхідність притягнення до участі у справі ОСОБА_4, яка
за договором дарування від 7
квітня 2006 року є
власником АДРЕСА_2, не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки даний спір пов'язаний з самовільними діями саме
ОСОБА_1, а тому прав теперішнього власника
він не порушує. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наведені
висновки суду, а тому і не тягнуть за собою скасування оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Рішення
Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2006
року   в частині стягнення моральної
шкоди змінити.

Стягнути з
ОСОБА_1на користь ОСОБА_2та ОСОБА_3 по 250
грн. (двісті п'ятдесят грн.) кожній.

В іншій частині   рішення
залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду може бути оскаржене в касаційному порядку на протязі двох
місяців з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду України.