Справа № 22-ц-1313/2007
p.                                        Головуючий
1 інст. Плетньов В.В.
Категорія: відшкодування шкоди                                 Доповідач                Луспеник Д.Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2007
р.

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого
-     судді Луспеника Д.Д.,

суддів              -                Яцини В.Б., Пшеничної Л.В.,

при
секретарі -                Шевченко О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові
апеляційну скаргу представника (за дорученням) Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області

на рішення
Київського районного суду м. Харкова від 15 січня 2007 р.

по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Лінійного
відділу в метрополітені Головного управління Міністерства внутрішніх справ
України в Харківській області, третя особа - Управління державного казначейства
в Харківській області, про відшкодування майнової та моральної шкоди,

встановила:

У листопаді 2006
р. ОСОБА_1. звернувся
до суду зі вказаним позовом.

Позивач зазначав, що 2.08.2006 p., близько 19-20 год.,
на станції метро «Московський проспект» він з братом ОСОБА_2. побачили, що
працівник міліції раніше їм незнайомий ОСОБА_3, знаходячись у нетверезому
стані, б'є їм незнайому ОСОБА_4, витягши при цьому пістолет. Зрозумівши, що
така поведінка працівника міліції є неправомірною, вони вирішили запобігти
продовженню розправи над жінкою, проте ОСОБА_3 здійснив декілька пострілів,
вбивши ОСОБА_4, брата, а його ранив. Після цього працівник міліції втік з місця
пригоди і покінчив життя самогубством, через що кримінальна справа відносно
ОСОБА_3. закрита у зв'язку з його смертю. Він же з місця пригоди був
доставлений в лікарню, де тривалий час лікувався.

Вважає, що згідно зі ст. 5 Закону України «Про міліцію», відповідно до
статей 11 72, 1195 ЦК України
Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області
(надалі - ГУ МВСУ в
Харківській області) повинно відшкодувати завдану йому їх співробітником майнову
та моральну шкоду.

З
урахуванням наведеного просив стягнути зі вказаного відповідача 144 000 грн.
майнової шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, при цьому помноживши 32 роки,
які йому залишилось до пенсії, на 375 грн. - розмір мінімальної зарплати, оскільки
він не працює. В частині відшкодування моральної шкоди просив стягнути з цього
ж відповідача 350 000 грн., оскільки неправомірними діями працівника міліції
йому завдані значні моральні, фізичні страждання, нервові переживання, уражені
життєво важливі органи організму, що потребує додаткового лікування,
харчування, а все це потребує від нього додаткових зусиль для організації свого
життя.

У судовому засіданні
суду першої інстанції позивач та його представники позов підтримали,
представники відповідача позов не визнали, пояснивши, що шкода позивачу завдана
злочинними діями працівника міліції не при виконанні службових обов'язків, а
зброя не відноситься до джерела підвищеної небезпеки.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15
січня 2007 р. позов ОСОБА_1 задоволений частково. На його користь з ГУ МВСУ в
Харківській області для відшкодування майнової шкоди стягнуто 2075 грн. за
період з 2.08.2006 р. по 15.01.2007 p., з 16.01.2007
р. щомісячно по 400 грн. до зміни стану здоров'я позивача та матеріального
становища відповідача з подальшим коригуванням суми, і в рахунок відшкодування
моральної шкоди - 350 000 грн., стягнуті судові витрати.

В апеляційній скарзі представник (за дорученням) Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_1 через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

При цьому вказується на те, що судом не доведено неправомірності дій
відповідача, а ст. 5 Закону України «Про міліцію» невірно застосована, шкоди
позивачу завдано злочинними діями ОСОБА_3., який не виконував службових
обов'язків, а діяв з особистих мотивів, стягнення майнової шкоди не має
правової підстави, а при визначенні розміру моральної шкоди не взято до уваги
економічний стан держави та те, що відповідач фінансується за рахунок
державного бюджету.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає
за необхідне її задовольнити, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, районний суд виходив з того, що ГУ МВСУ в
Харківській області відповідає за шкоду, завдану злочинними діями його
працівником при виконанні службових обов'язків. Визначаючи розмір майнової
шкоди, суд виходив з мінімального розміру зарплати, так як позивач не працює, а
при визначенні розміру моральної шкоди суд виходив з міжнародної практики та з
урахуванням конкретних обставин справи.

Проте погодитися з такими висновками районного суду не можна, оскільки вони
не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми
матеріального права, тому рішення суду з підстав, передбачених п. 4 статті 309
ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Судовим розглядом установлено, що шкоди позивачу ОСОБА_1. завдано працівником
міліції ОСОБА_3, який, знаходячись на службі по охороні метрополітену,
застосував табельну вогнепальну зброю і вбив двох осіб та важко ранив позивача.

Стягуючи
завдану позивачеві шкоду з ГУ
МВСУ в Харківській області, як і просив позивач, суд застосував
положення ст. 1172 ЦК України,
яка передбачає, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником
під час виконання ним своїх службових обов'язків.

Судова колегія вважає, що вказана норма матеріального права не може бути
застосована до правовідносин, що виникли виходячи з обставин справи.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не
заперечується сторонами, що працівник міліції ОСОБА_3 2.08.2006 р. повинен був
охороняти громадський порядок на станції метро «Ботанічний сад». Проте, близько
19-20 год., знаходячись
у нетверезому стані, він відхилився від свого місця несення служби і приїхав на
станцію метро «Московський проспект» для з'ясування особистих стосунків зі
своєю дівчиною ОСОБА_4, працівником метрополітену, в ході чого став наносити їй
тілесні ушкодження, застосував табельну зброю. Позивач зі своїм братом,
виконуючи свій громадський обов'язок, маючи на меті перешкодити розправі над
дівчиною, втрутилися, в результаті чого ОСОБА_4 та брат позивача були вбиті
пострілами з пістолета, а позивача важко поранено.

Таким чином, працівник міліції ОСОБА_3 завдав шкоди позивачу не при
виконанні обов'язку з охорони громадського порядку, не при виконанні службових
обов'язків з охорони метрополітену, а при з'ясуванні особистих стосунків зі
своєю дівчиною, вчинивши при цьому злочин. Позивач в позовній заяві, як і суд у
своєму рішенні, також зазначили, що ОСОБА_3 завдав шкоди, здійснюючи власну
неправомірну поведінку (злочин).

Підтвердженням цьому є постанова про закриття кримінальної справи, з якої
вбачається, що умисел працівника міліції ОСОБА_3. був направлений на вбивство
та замах на вбивство позивача, а перевищення влади чи службових повноважень
(ст. 365 КК України) йому не інкримінувалось. Дана постанова органів слідства
позивачем не оскаржена.

За таких обставин, юридична особа, з якою винний знаходився у трудових
(службових) відносинах, не несе за нього цивільної відповідальності. Даний
висновок апеляційного суду відповідає роз'ясненням, даним у п. 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 (з відповідними змінами)
«Про практику застосування судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди».

Застосування судом першої інстанції положень ч. 2 ст. 1167 ЦК України до
обов'язку відповідача відшкодувати моральну шкоду є неправомірним, оскільки без
вини юридична особа відшкодовує моральну шкоду, якщо її завдано ушкодженням
здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Посилання позивача на те, що п'яна, неврівноважена, озброєна людина є джерелом
підвищеної небезпеки вірне лише відносно того, що за таку шкоду відповідає саме
ця особа, оскільки для того, щоб за неї відповідала інша, третя особа (юридична
особа), потрібно, щоб вона володіла таким джерелом підвищеної небезпеки. ГУ
МВСУ в Харківській області не мало ніяких прав на винного ОСОБА_3. Табельна
зброя не є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки піддається контролю за нею з
боку людини. У даному випадку ОСОБА_3, контролюючи зброю, здійснив злочин, за
що й повинен був відповідати.

Посилання
позивача на ст. 5 Закону України „Про міліцію" і погодження з ними суду
першої інстанції, я для підстави для відшкодування моральної шкоди є
неправомірними, оскільки при цьому вказана норма закону неправильно
застосована. Цією статтею закону про міліцію дійсно передбачено право особи на
відшкодування моральної шкоди, проте лише за завдану працівниками міліції шкоду
при затриманні або арешті.

Доводи позивача
про застосування судом ст. 1195
ЦК України та її
застосування судом безпідставне,
оскільки, по-перше, відсутня вина відповідача у спричиненні майнової шкоди
позивачу, по-друге, для застосування цієї норми матеріального права потрібно
встановлення МСЕК ступеню втрати або зменшення у позивача професійної або
загальної працездатності. Таких даних позивач не надав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ст.
309, 313, 316, 317 ЦПК України, судова колегія судової палати,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 січня 2007 р. скасувати
та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській області та Лінійного відділу в
метрополітені Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в
Харківській області, третя особа - Управління державного казначейства в
Харківській області, про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає чинності негайно,
однак може бути оскаржене

в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з

дня його
проголошення.