У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

31 жовтня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:              Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,   Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до державного відкритого акціонерного товариства
(далі - ДВАТ) “Стахановпромтранс” про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а :

У лютому 1999 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що у серпні 1987 року з вини
відповідача його було травмовано, він визнаний інвалідом і потребує кімнатної
коляски, крім того, для зберігання та експлуатації автомобіля з ручним
керуванням йому слід пройти навчання керуванню автомобілем та потрібен збірний
металевий гараж, однак відповідач відмовляється відшкодувати його витрати, крім
того, ушкодженням здоров'я та неправомірними діями відповідача йому заподіяно
моральну шкоду.

Позивач просив стягнути
504 грн. 86 коп. на придбання коляски, 8025 грн. 60 коп. на придбання збірного
металевого гаража, 285 грн. оплати за навчання, 200000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Брянківського
міського суду від 26 травня 1999 року, залишеним без змін ухвалою судової
колегії з цивільних справ Луганського обласного суду від 5 серпня           1999 року, позов задоволено
частково, постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 403 грн. 69
коп. на придбання коляски, 6420 грн. 48 коп. на придбання збірного металевого
гаража, 228 грн. оплати за навчання, у задоволенні позову про відшкодування
моральної шкоди відмовлено.

За заявою ОСОБА_1
ухвалою Брянківського міського суду від 18 травня 2006 року рішення цього ж
суду від 26 травня 1999 року скасоване у зв'язку з нововиявленими обставинами

У липні 2006 року
ОСОБА_1 подав позовну заяву, у якій просив стягнути з відповідача 20% вартості
збірного металевого гаража із урахуванням індексу інфляції -        3199 грн.

Рішенням Брянківського
міського суду від 17 жовтня 2006 року позов задоволено частково, постановлено
стягнути з ДВАТ “Стахановпромтранс” на користь позивача 20% вартості гаража з
урахуванням індексу інфляції в сумі 3176 грн. 53 коп.

Рішенням Апеляційного
суду Луганської області від 4 квітня 2007 року рішення суду першої інстанції
скасоване та постановлене нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 366 ЦПК України
після скасування судового рішення справа розглядається судом за правилами,
встановленими цим  Кодексом.

Рішенням суду від 26
травня 1999 року було постановлено стягнути на користь позивача 403 грн. 69
коп. на придбання коляски, 6420 грн. 48 коп. на придбання збірного металевого
гаража, 228 грн. оплати за навчання, а у задоволенні позову про відшкодування
моральної шкоди було відмовлено.

Скасувавши зазначене рішення за
нововиявленими обставинами, суд у порушення вимог ч. 3 ст. 366 ЦПК України не
визначився із обсягом позовних вимог, а розглянув справу в межах вимог щодо
додаткового стягнення вартості 20% гаражу без урахування того, що рішення в
частині стягнення 80% вартості гаражу скасовано і не існує, так само й в
частині інших вимог позивача (придбання коляски, відшкодування вартості
навчання та моральної шкоди).

У порушення вимог ст.
303 ЦПК України апеляційний суд не звернув уваги на допущені судом першої
інстанції порушення норм процесуального права.

Крім того, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд
помилково виходив із того, що забезпечення інваліда у зв'язку з ушкодженням
його здоров'я металевим гаражем чи виплата його вартості не передбачені законом
або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно
до ст. 455 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин,
у разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров'я організація чи
громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому
заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також
відшкодувати   витрати, викликані
ушкодженням здоров'я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд
тощо).

За змістом зазначеної норми,
якщо  потерпілий  у
зв'язку  з  каліцтвом несе додаткові витрати на медичну і
соціальну допомогу, ці витрати, потреба і тривалість яких у  відповідних випадках підтверджується
висновком медико-соціальної експертної комісії
(МСЕК) або судово-медичної експертизи, підлягають стягненню із
заподіювача шкоди (витрати на додаткове харчування, придбання ліків,
протезування, сторонній або побутовий догляд, санаторно-курортне лікування,
придбання спеціальних транспортних засобів, їх капітальний ремонт, придбання
пального і гаражних приміщень для них тощо) відповідно до ст.455 ЦК УРСР 1963
року.

За
таких обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ч. 2                 ст. 338
ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Брянківського міського суду
від 17 жовтня 2006 року, рішення  Апеляційного
суду Луганської області від 4 квітня 2007 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                 А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін