РІШЕННЯ іменем    України

2007 р.
лютого місяця «21» дня,
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в складі:

Головуючого:        Філатової Є.В.

Суддів;
Шестакової Н.B.

Кателіна В.П.

При секретарі:          Бахтагарєєвій
М.В.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2- ОСОБА_3 на
рішення Білогірського райсуду
від 23 жовтня
2006р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Ароматнівської сільської ради
Білогірського району, Білогірської райдержадміністрації, третя особа сільській голова - Перелович Галина Яношевна про поновлення на роботі, скасування наказів про притягнення
до дисциплінарної відповідальності, внесення запису у трудову книжку, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2- ОСОБА_3
на ухвалу Білогірського районного суду від 23 листопада 2006
року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2
звернувся до суду із позовом до Ароматнівської сільської ради Білогірського району, Білогірської
райдержадміністрації з позовом про притягнення до дисциплінарної
відповідальності, внесення запису у трудову книжку, стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу і моральної шкоди.

Вимоги мотивовані
тим, що позивач працював в Ароматнівській сільській раді на посадах інспектора
ВОС (0,5 ставки)
та землевпорядника (0,5 ставки),
мав заохочення, про які не внесено запису у трудову книжку.

Розпорядженням №9 від 25.02.2005р.
йому оголошено догану за нібито самоправне залишення роботи за півтори годині
до скінчення робочого часу.

23.03.20065р.
ОСОБА_2 відбув у відрядження на звірку у Білогірський РВК, про що за
відсутністю голови ради повідомив секретарку. А після повернення дізнався, що розпорядженням №16 від 24.03.2005р.
його звільнено на підставі п.З, 4 ст. 40, п.2 ст. 147 КЗпП України із
формулюванням „за невиконання функціональних обов'язків, неодноразове порушення
трудової дисципліни". Розпорядженням №17 від 25.03.2005р. у розпорядження
про звільнення внесено зміни, з підстав звільнення виключено п.4 ст.40, ст. 147
КЗпП України.

Зазначені
розпорядження позивач вважав незаконними, оскільки він не порушував трудового
розпорядку. З 25.02.2005р. почала роботу сесія сільської ради і він, як
депутат, брав в неї участь, тому був відсутній на роботі у цей день. Засідання
закінчилося за 1,5 години
до кінця робочого дня, але він решту часу розносив повістки призовникам. У
відрядження відбув за викликом РВК, дійсно там знаходився, що підтверджено
відміткою на посвідченні про відрядження. Звільнення призведено з порушенням
ст.З3 ч.З
Закону „Про статус депутатів місцевих рад" без попереднього повідомлення за 15 днів його та місцевої ради і без попередньої згоди
профкому, від нього не брали будь-яких пояснень, не вручили копії
розпоряджень.

Справа №22-ц-1043/2007р.                                           Головуючий в 1 інстанції Лущеко Л.Г.

Доповідач Філатова Є.В.

Крім того, йому
стало відомо, що у трудову книжку не внесено запису про прийняття його на
роботу на 0,5 ставки
інспектора ВОС.

Такими діями позивачу
спричинено моральної шкоди, оскільки він був позбавлений роботи, не міг
годувати сім'ю, порушилися життєві зв'язки, він був принижений і
дискредитований в очах виборців, був змушений вживати додаткових зусиль до
організації свого життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінив у 25000грн., які
просив стягнути з відповідачів. Крім того, просив: поновити його на обох
посадах, стягнути з відповідачів середній заробіток за час вимушеного прогулу з
урахуванням індексації і компенсації втрати у зв'язку із затримкою виплати в
сумі 6370,37грн., витрати на правову
допомогу 600грн., витрати його представника на правову допомогу 50доларів
США, витрати
його та його представника, що пов'язані з проїздом в суд 1204грн. , та явкою свідків
403грн., зобов'язати сільську раду внести запис у трудову книжку щодо
поновлення на роботі і прийняття на посаду інспектора ВОС, видати йому дублікат
трудової книжки без незаконних записів.

Представник
Білогірської
райдержадміністрації
вимоги    не                визнав,

посилаючись на те, що ніколи не   заключав
з позивачем трудового договору, тому є неналежним відповідачем.

Представник
Ароматнівської сільської ради вимоги не визнав, пояснив, що ОСОБА_2
систематично не виконував трудових обов'язків, на робочому місці поводився
зухвало, порушував службову етику, запізнювався на роботу, проте самоправно залишав її на свій розсуд, , не виконував розпоряджень Голови, відмовився передати
ключі від сейфу, вчинив бійку, намагався винести документи поза межі установи.
У відрядження його ніхто не направляв. На ОСОБА_2 накладалися дисциплінарні
стягнення, але він висновків не зробив. Тому був звільнений за згодою профкому.

Третя особа - ОСОБА_1 вимоги
не визнала, пояснила, що позивач систематично порушував трудову дисципліну,
некоректно поводився на службі, був звільнений за порушення у період з
14.03.2005р. по 23.03.2005р. і за прогул 25.02.2005р.

Рішенням від 23 жовтня 2006р.
позов задоволено частково;

Визнані
недійсними розпорядження Голови Адміністрації Ароматнівської сільської ради від
25.02.2005р. №9 про
оголошення догани; від 24.03.2005р. №16
про звільнення ОСОБА_2 і №17 про внесення змін у розпорядження №16 від 25.02.2005р.;

Поновлено
ОСОБА_2 на посаді інспектора ВОС (0,5
ставки), на посаді землевпорядника (0,5
ставки) з 25.03.2005р.;

Зобов'язано відповідача
внести запис у трудову книжку позивача про поновлення, про прийняття його на
посаду інспектора ВОС (0,5
ставки), видати дублікат трудової книжки без внесення записів, які визнані
недійсними;

Стягнено з
третьої особи - ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням
компенсації і індексації в сумі 6370,37грн. а також його витрати на правову
допомогу у сумі 600грн..

В решті вимог відмовлено.

З Ароматнівської
сільської ради стягнено судовий збір 69,70грн.
та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30грн.

З позивача
стягнено судовий збір по вимогам про відшкодування моральної шкоди 17грн.

27.11.2006р.
ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення з питань
допущення негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі і
стягнення заробітку за один місяць.

Крім того,
просив зазначити, які дії повинен зробити відповідач для визначення точної суми
виплати.

Ухвалою від 23 листопада 2006р.
в ухваленні додаткового рішення відмовлено.

В апеляційній
скарзі на ухвалу суду представник позивача - ОСОБА_3 просить скасувати її, як таку, що суперечить
.процесуальному закону, і вирішити питання по суті.

В апеляційній
скарзі на рішення по суті спору ОСОБА_3
не погоджується з розміром стягнення заробітної плати, посилаючись на те, що
суд першої інстанції не застосував до суми заробітку компенсації і індексації.
Замість роботодавця стягнув заробіток з третій особи. Всупереч встановленим
фактам порушення трудового законодавства відмовив у стягненні моральної шкоди.
Крім того, необгрунтовано відмовив у відшкодуванні витрат на консультацію
юриста-правознавця 50 доларів США, витрат
представника, пов'язаних з явкою до суду, незаконно стягнув з позивача судовий
збір.

В апеляційній
скарзі третя особа ОСОБА_1 просить скасувати рішення і направити його на новий
розгляд у місцевий суд, посилаючись на те, що суд першої інстанції дав невірну
оцінку товариському зауваженню, як мірі суспільного впливу, в наслідок чого
припустив неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна
скарга третій особи - ОСОБА_1
є необгрунтованою, апеляційні скарги представника позивача - ОСОБА_3
підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом правильно
встановлено, що звільнення позивача призведено з порушенням законодавства, а саме вимог ч.З ст.33 Закону „Про статус депутатів місцевих рад"
про необхідне попередження робітника та місцевої ради. Заперечень проти цього
висновку у скарзі третій особи не наведено.

Судом встановлено, що прогул, або відсутність на роботі без поважних причин
25.02.2005р. не знайшли підтвердження. По справі доведено, що у цей день почала
роботу сесія сільської ради, в якої позивач брав участь як
депутат. Після закінчення засідання за 1,5
години до кінця робочого дня він розносив повістки призовникам, що
підтверджено поясненнями свідків. За таких обставин суд першої інстанції
обгрунтовано визнав розпорядження про дисциплінарне стягнення №9 від 25.02.2005р.
незаконним і поновив позивача на роботі за відсутністю системи порушень
трудового розпорядку.

Доводи скарги
ОСОБА_1 про необхідність зарахування товариського зауваження, як мери громадського впливу, не грунтуються на законі, тому
не можуть бути прийнятими до уваги.

Разом з тим,
колегія не може погодитися з із стягненням суми заробітку за час вимушеного
прогулу з третій особи безпосередньо. Відповідно до ст. 235, 237 КЗпП України
відповідальність по оплаті заробітку за вимушений прогул несе роботодавець.
Службова особа, яка винна в незаконному звільненні працівника, несе обов'язок
покрити шкоду заподіяну підприємству у зв'язку з оплатою працівникові часу
вимушеного прогулу.

Колегія також не
може погодитися із сумою стягнення. Згідно довідки відповідача, з якою погодився
ОСОБА_2 та його
представник, середній заробіток позивача становить 403грн. За розрахунком
представника позивача ОСОБА_3 заробіток за 19 місяців вимушеного прогулу складає 7676грн. Саме ця сума
повинна бути стягнена з роботодавця на користь позивача.

Відповідно до ч.З ст.10 3 Цивільного процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень. ОСОБА_2 не надав даних про розмір
індексації та компенсації на цю суму, тому в зазначеній частині вимоги не
підлягають задоволенню. Колегія не може взяти до уваги довідку статистичного
управління на арк.223, оскільки з неї не убачається ніякого зв'язку з позивачем
і компенсацією його заробітку.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України
власник або уповноважений орган відшкодовує працівникові моральну шкоду, якщо
порушення його прав призвели до моральних страждань.

Встановивши
факти порушення відповідачем трудових прав ОСОБА_2, суд першої
інстанції взагалі відмовив у позові про стягнення моральної шкоди, посилаючись
на те, що позивачем не доведено моральних страждань на суму 25000грн.

Колегія
погоджується з таким висновком частково. Зі справи не убачається і поповичем не
надано даних про спричинення йому моральної шкоди на суму позову. Разом з тим
сам факт втрати роботи і заробітку спричиняє невпевненість до життя і
необхідність додавати додаткових зусиль в пошуках джерела існування.

Враховуючи, що
крім наведеного, в результаті незаконного звільнення не виникло негативних
наслідків, погіршення здоров'я, порушення суспільних зв'язків, тощо, колегія
вважає, що виходячи з принципу справедливості і розумності, сума 1000грн. є
достатньою для відшкодування моральної шкоди.

Крім того, за
вимогами ст.367 ч.1 п.2,4
КЗпП України суд першої інстанції повинен був допустити негайне виконання
рішення в частині поновлення на роботі і стягнення заробітку за вимушений
прогул.

Відповідно до п.1 ст.4 Декрету
„Про державне мито" від судового збору звільнені
робітники та службовці за позовами про стягнення заробітної плати та іншими вимогами,
пов'язаними з трудовою діяльністю. Тому рішення в частині стягнення 17 грн. судового
збору з позивача є незаконним.

Суд відшкодував
позивачу витрати на юридичну допомогу в сумі 600 грн., яка є обгрунтованою і розумною. Правових підстав
для збільшення цієї суми немає.

Керуючись
ст.ст.308,309,312п.2,316 Цивільного процесуального кодексу України колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Білогірського районного суду від 23 жовтня 2006 року відхилити,
апеляційні скарги представника ОСОБА_2 -ОСОБА_3 задовольнити частково;

- ухвалу
Білогірського райсуду від 23 листопада 2006р.
скасувати;

·
рішення Білогірського райсуду від 23
жовтня 2006р. скасувати в частині стягнення судового збору з ОСОБА_2, стягнення заробітної
плати і відмови у стягненні моральної шкоди;

·
стягнути з Ароматнівської сільської ради на
користь ОСОБА_2 середній заробіток з
24.03.05р. по 23.10.06р. за 19 місяців в сумі 7676грн;

·
стягнути зазначену суму на користь Ароматнівської
сільської ради з ОСОБА_1;

·
стягнути з Ароматнівської сільської ради на користь
ОСОБА_2  моральну шкоду 1000грн; в решті
вимог відмовити;

· доповнити
рішення суду фразою „допустити негайне виконання рішення суду в частині
поновлення на роботі і стягнення заробітку за 1 місяць в сумі 404грн."

· в іншої
частині вимог це ж рішення залишити без змін.

Рішення набуває чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено в

касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців зі дня

проголошення.