Справа № 22-350-07                                                                      Голов. в інст. - Грипіч Л.А.
Категорія - Ц-23                                                                             Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня
2007 року                                                                                            м.Рівне

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді
- Василевича B.C.

Суддів Гордійчук C.O.,
Шимківа С.С.

при секретарі Чалій Н.О.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеля­ційною скаргою
представника  Костопілської районної
санепідемстан­ції на рішення Костопільського районного суду від 25 грудня 2006
року у справі за позовом ОСОБА_1до Костопільсьської районної
санітарно-епідеміологічної станції, третя особа без само­стійних вимог
ОСОБА_2про відшкодування мате­ріальної та моральної шкоди, -

встановила:

Рішенням
Костопільського районного суду від 25 грудня 2006 року задо­волено частково
позов ОСОБА_1 до Костопільської районної санепідемстанції про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

На
вказане рішення представник Костопільської районної СЕС по­дав апеляційну
скаргу, в якій доводить про необґрунтованість рішення через неправильне
застосування норм матеріального та процесуально­го права та невідповідність
висновків суду матеріалам справи.

За даними НВП
"Автопромбуд" вартість автомобіля марки " Фольксва­ген-Джетта",
1998 року випуску становить 17422 грн., що не співвпадає з ринковою вартістю
18.809 грн., визначеною спеціалістом-товарознавцем, висновки якого суд оцінив
неправильно.

Незважаючи на
те, що автомобіль був лише пошкоджений, а не знище­ний спеціаліст визначив
матеріальну шкоду як за знищений.

Суд
необгрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про проведен­ня
автотоварознавчої експертизи, пославшись на пояснення позивача про те, що
автомобіль продано, хоча це ніякими доказами не стверджено, а та-відмовив в
задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_3, який

2

показав
би про те, що він купив
би автомобіль за 2000 дол. США.

Після
шляхово-транспортної пригоди не було забезпечено належної охо­рони автомобіля,
що могло призвести до додаткових пошкоджень.

Вважає також
недоведеною моральну шкоду.

По наведених
підставах просить про скасування рішення з ухваленням нового про відмову в
позові.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, що завились в судове за­сідання, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку про часткове задоволення апеля­ційної скарги і зміну рішення.

Як видно з
матеріалів справи та як це встановлено судом першої інстан-ції,27 вересня 2005
року водій Костопільської районної санепідемстанції ОСОБА_2, керуючи
автомобілем марки "ГАЗ-3110" при здійснені обго­ну, допустив
зіткнення з автомобілем "Фольксваген
Джета" під керуван­ням ОСОБА_1, внаслідок чого було пошкоджено
цей автомобіль.

Постановою
Костопільського районного суду від 1 листопада 2005 року ОСОБА_2 визнано винним
у вчиненні адміністративного правопору­шення та накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 грн. (а.с-5).

З
наведеного слідує, що винним в шляхово-транспортній пригоді, а від­так і в
заподіянні позивачеві матеріальної шкоди є саме ОСОБА_2, який знаходиться в
трудових правовідносинах з відповідачем.

Відповідно
до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа від­шкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових)
обов"язків. А згідно зі ст.1192 цього ж Кодексу з урахуванням обставин
справи суд за вибором потерпілого може зобов"язаи особу, яка завдала шкоду
майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Тому виходячи із
наведеного та з врахуванням неможливості відновлен­ня пошкодженого автомобіля,
в тому числі і по причині його реалізації ін­шій особі, суд першої інстанції дійшов
цілком правильного висновку про відшкодування шкоди в грошовій формі.

Разом з тим,
визначаючи розмір відшкодування, суд не врахував довідки навчально-виробничого
підприємства "Автопромбуд", згідно з якою рин­кова вартість (ціна
продажу) аналогу технічно-справного автомобіля мар­ки Фольксваген-Джетта, 1988
року випуску згідно "Бюлетення автотоварознавця" №34 за 2006 рік
станом на 19 грудня 2006 року складає 3450 умов­них одиниць, що дорівнює 17.422
грн.50 коп.

Оскільки
пошкоджений автомобіль позивачем реалізований за 1500 грн.  , то розмір відшкодування шкоди підлягає
зменшенню на вказану суму і ста­новитиме 15922 грн.

Доводи
апеляційної скарги про те, що автомобіль міг отримати додатко-

3

ві пошкодження при транспортуванні чи зберіганні не
можуть бути прийня­ті до уваги, оскільки вони грунтуються на припущеннях і ця
обставина не впливає на правильність вирішення справи, оскільки за основу
приймаєть­ся відшкодування позивачеві вартості нового автомобіля.

По цій же
причині підлягають відхиленню доводи про непроведения
су­дом автотоварознавчої експертизи.

Покликання
апеляційної скарги про недоведеність вимог щодо мораль­ної шкоди теж є
безпідставними. Відповідно до ч.1,п.3 ч.2 ст.23 ЦК Укра­їни особа має право на
відшкодування моральної шкоди, завданої внаслі­док порушення її прав.Моральна
шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна. Отже, при доведеності вини ОСОБА_2, який
знаходиться в тру­дових відносинах з відповідачем, в пошкодженні автомобіля
позивача оче­видним є і заподіяння останньому моральної шкоди.

На підставі
наведеного, керуючись п.3 ч.1ст.307, ст.309, ст.313, ст.319 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Костопільської районної
санітарно-епідеміологічної станції задовольнити частково.

Рішення
Костопільського районного суду від 25 грудня 2006 року змі­нити, зменшивши
розмір стягнутої з Костопільської районної санітарно-епідеміологічної станції
на користь ОСОБА_1шкоди з 17309 грн. до 15922 грн.

В решті рішення
залишити без зміни.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення та мо­же бути оскаржене в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним
чинності.