Справа № 22-ц- 305/07                        Головуючий суду  1
інстанції Батченко О.В.
Категорія 39                                                    Доповідач
апеляційного суду Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем України

16 лютого 2006 року колегія
судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області у складі:

головуючого -
Паліюка В.П.,

суддів: Шолох З.Л., Колосовського С.Ю.,

при секретарі судового засідання - Негрун І.О., за
участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому  судовому  засіданні
в  м.  Миколаєві
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на заочне    рішення
Центрального    районний    суду
м.  Миколаєва    від 22
листопада 2006 року   у справі за

позовом ОСОБА_1
до відкритого акціонерного товариства „Родніки" (далі- ВАТ
„Роднічок") про індексацію заробітної плати, компенсацію втрати частини
заробітної плати в зв'язку із порушенням термінів її виплати, стягнення
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування
моральної шкоди,

встановила:

В травні 2006 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до ВАТ „Роднічок" про індексацію заробітної
плати, компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням
термінів її виплати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначав,
що знаходився з відповідачем у трудових відносинах та звільнений з роботи з 9 червня 2003 року за власним
бажанням (наказ N° 27 від 9 червня 2003 року).

При звільненні
повний розрахунок з ним проведено не було, а належні йому 9 742,53 грн. заборгованості
по заробітній платі виплачена в наступні терміни:

·    30 липня 2003 року -
1073,17 грн.;

·    30 липня 2004 року - 4 177 грн.;

·    26 червня 2005 року 4 492,36 грн.

Посилаючись на
викладене та порушення його трудових прав, позивач просив стягнути з відповідача:

-  1 582,75 грн. в порядку
індексації   заробітної плати,

-    2 084, 79 грн. компенсації втрати частини заробітної плати в
зв'язку

із порушенням термінів її виплати,

-     31
144,50 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку,

11 100 грн.
моральної шкоди.

Заочним рішенням
Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2006
року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь
позивача 1394,27 грн.
компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням термінів її
виплати. Відмовлено у задоволенні інших позовних вимог.

2

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1., посилаючись
на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив його скасувати та
справу направити на новий розгляд.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши законність та обгрунтованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Суд повно, всебічно
дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і прийшов до
вірного висновку про те, що кожна із вимог заявлених позивачем (про індексацію
заробітної плати при її нарахуванні, компенсацію втрати частини заробітної
плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати, стягнення середнього заробітку
за час затримки розрахунку та моральної шкоди) є самостійною, оскільки
відрізняються як за предметом, так і підставами.

Місцевий суд
обгрунтовано, відповідно до ст. 34
Закону України „Про оплату праці" задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1.
лише про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із
порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі
товари і тарифів у порядку, встановленому чинним законодавством, стягнувши з
відповідача 1394,27 грн.

Відмовляючи
позивачу в задоволенні вимог щодо індексації заробітної плати, суд правомірно
вважав, що вона провадиться згідно ст. 33
Закону України від 24
травня 1995 року
„Про оплату праці" при нарахуванні індивідуальної заробітної плати
щомісячно при наявності для цього необхідних умов. А тому, до зазначених
правовідносин застосовуються вимоги ч.І ст. 233 КЗпП України, якою передбачено тримісячний строк
звернення до суду за вирішенням спору про оплату праці. Позивач пропустив
зазначений строк звернення до суду, оскільки звільнений з роботи 9 червня 2003 року,   вимог щодо поновлення строку   не заявляв.

Доводи ОСОБА_1.
про незаконність рішення місцевого суду необгрунтовані і висновків суду не
спростовують.

Так, із
матеріалів справи (а.с.26) та його ж пояснень вбачається, що підприємство
визнано банкрутом і знаходиться в стадії ліквідації.

Відповідно     до
ст.     23                  Закону     України
„Про     відновлення

платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"
визнання боржника банкротом і відкриття ліквідаційної процедури припиняє
нарахування різного роду економічних санкцій за всіма видами заборгованості
банкрута.

Враховуючи
викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про
відсутність вини відповідача (банкрута) та вважає, що позивачу правомірно ( відповідно до
вимог ст. ч.І ст. 117 та ст. 217 -1 КЗпП України)
відмовлено у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Таким чином,
рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін згідно ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303,
308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а заочне

3

рішення   Центрального   районного суду    м. Миколаєва     від 22   листопада 2006 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її
проголошення.

Головуючий:
підпис

Судді: