Справа № 22- 231 - 2007 р.                                 Головуючий
у 1-й інст. - Ковальов І.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

4 квітня 2007 р.                                                                                                       м.
Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого
судді - Собіни І.М.

Суддів - Оніпко О.В., Ковалевича С.П.

При секретарі - Сеньків Т.Б.

З участю представників - адвокатів ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2на рішення Рівненського міського суду від 11 грудня 2006 р. в справі за
позовом приватного підприємця ОСОБА_3до ВАТ "Рівненський завод
"Газотрон", ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання прав, переведення прав
покупця за договором купівлі-продажу та визнання договору дарування недійсним.

Заслухавши
доповідача, пояснення осіб, що з"явились у судове засідання, дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

встановила:

Рішенням Рівненського міського суду від 11 грудня 2006 р.
позов ОСОБА_3 задоволено : визнано за ним переважне право на придбання належної
ВАТ "Рівненський завод "Газотрон" частини будівлі: приміщення
1-го поверху ( кабінет НОМЕР_1), загальною площею 18 кв.м, що знаходиться за
адресою :АДРЕСА_1. Переведено на ОСОБА_3 права покупця на вказану частину
будівлі. Зобов"язано КП "Рівненське МБТІ" зареєструвати за
позивачем право власності на вказану будівлю, визнано недійсним договір
дарування, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 31.03.2005 р. в частині дарування
спірного приміщення.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 вказують на його незаконність, оскільки судом порушено норми
процесуального та матеріального права. Суд невірно застосував вимоги Закону
України " Про оренду державного та комунального майна", оскільки майно,
за яке йде спір є приватною власністю ВАТ "Рівненський завод
"Газотрон", а не державною. Суд безпідставно застосував аналогію
закону, тобто, ст. 362 ЦК
України, яка регулює права співвласників, а не орендаря і власника. Угоди
оформлені на підставах, передбачених законом, відповідачка є добросовісним
набувачем, тому суд прийняв незаконне рішення, задовольнивши позовні вимоги
ОСОБА_3 Просили рішення скасувати, ухвалити нове, яким в позові відмовити.

2

Апеляційна
скарга підлягає до задоволення, а рішення суду 1-ї інстанції -скасуванню, з
ухваленням нового рішення в справі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, будівля адмінкорпусу з
прохідною НОМЕР_3, загальною площею 804, кв.м., поАДРЕСА_1, у якому розташоване
і спірне приміщення, належить на праві колективної власності ВАТ
"Рівненський завод "Газотрон" та ще п"ятьом співвласникам (
свідоцтво про право власності від 5.04.2002 р., а.с. 63, 71).

1.03.2001
р. позивач уклав з ВАТ "Рівненський завод "Газотрон" договір
оренди на спірне приміщення, строком до 31.12.2005 р., без права викупу
(п.1.1).

7.06.2004
р. податковим керуючим було надано дозвіл № 13/24-112 платнику податків ВАТ
"Рівненський завод "Газотрон" самостійно реалізувати виділені
ним власні активи, що знаходяться у податковій заставі, за умови спрямування
отриманої виручки від їх реалізації у повному обсязі на погашення податкового
боргу , в т. ч. і приміщення , зазначені на плані під НОМЕР_2та НОМЕР_1 ( а.с.
73, 75-76).

У
зв"язку з цим, 11.06.2004 р. власник уклав з відповідачкою договір купівлі
продажу приміщення, загальною площею 40, 3 кв. м, в яке входить і приміщення, площею 18 кв.м ( кабінет
НОМЕР_1), яке орендував позивач. В подальшому ОСОБА_2 подарувала придбане
приміщення ОСОБА_1 (договір від 31.03.2005 p.).

Згідно
пояснень позивача, ВАТ "Рівненський завод "Газотрон" не ставив
його до відома про намір продати вказані приміщення, про укладення договору
купівлі-продажу з ОСОБА_2 він випадково дізнався у листопаді 2004 р. , а тому,
на підставі вимог ч. 2 ст. 777 ЦК
України, відповідач порушив його переважне право перед іншими особами на
його придбання.

Проте вказані
посилання не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

З
пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що в період дії договору
оренди позивачем приміщення - кабінету НОМЕР_1, 2.02.2004 р. між ним та ВАТ
"Рівненський завод "Газотрон" було укладено договір оренди
приміщення в будівлі хімкорпусу НОМЕР_1, площею 21 кв.м, строком до 31.01.2006
р.

Згідно
пояснень представника відповідача, позивач був попереджений про необхідність
звільнення орендованого раніше ним приміщення у зв"язку з продажем
приміщень НОМЕР_1 та НОМЕР_2для відкриття кафе для працівників товариства, що
було викликано виробничою необхідністю та інтересами власника майна. Окрім
того, ОСОБА_3 займався продажем комп"ютерної техніки і не мав наміру
змінювати вид своєї підприємницької діяльності на діяльність, пов"язану з
громадським харчуванням. Вказані обставини позивачем не спростовано.

Посилання
позивача на його необізнаність щодо продажу приміщення спростовуються приміткою
на звороті договору оренди від 2.02.2004 р. про те, що термін дії договору
оренди № 63/17 від 1.03.2001 р. закінчується 28.02.2005 p.,
власноручним підписом ОСОБА_3 та печаткою ТзОВ "Леокон", директором
якого є останній.

З наведеного слідує, що позивач задовго до продажу
спірного приміщення ОСОБА_2 (з 2.02.2004р.), знав про намір власника майна щодо
цього, погодився на оренду іншого приміщення та будь-яких пропозицій стосовно
придбання цього майна не висловлював. Також, ОСОБА_3 фактично користувався
спірним приміщенням до закінчення строку дії договору оренди від 1.03.2001 р. ,
ключі від якого до цих пір знаходяться у нього.

3

Окрім
того, власник продавав не лише приміщення НОМЕР_1, а два приміщення вцілому, з
наміром створити у них кафе, з урахуванням їх зручного розташування на 1-му
поверсі, з окремим входом, у зв"язку з чим інші співвласники, діяльність
яких не пов"язана з наданням послуг з харчування, були заздалегідь
попереджені про це, відмовились від свого переважного права на придбання
вказаних приміщень і не заперечували проти продажу його іншій особі (а.с.
43-46).

Оскільки
вимоги ОСОБА_3 є безпідставними і договір купівлі продажу приміщень НОМЕР_2та
НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ "Рівненський завод
"Газотрон" 11.06.2004 p., будь-яким чином не порушив його прав та охоронюваних
законом інтересів, не підлягають до задоволення й вимоги позивача про визнання
недійсним договору дарування цих приміщень, укладеного, у відповідності з
вимогами діючого законодавства, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 31.03.2005 р.

У
зв"язку з наведеним, рішення суду 1-ї інстанції підлягає до скасування, з
ухваленням нового рішення в справі про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позовних
вимог за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 309,313,314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення
Рівненського міського суду від 11 грудня 2006 р. - скасувати.

В позові
ОСОБА_3 до ВАТ "Рівненський завод "Газотрон", ОСОБА_2, ОСОБА_1
про визнання прав, переведення прав покупця за договором купівлі-продажу та
визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_3в доход держави судовий збір в сумі 31 грн. 22 коп. та витрати з ІТЗ
розгляду цивільних справ в сумі 30 грн.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути
оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
його проголошення.