Справа № 2-143/2007 року
РІШЕННЯ

Ім'ям України

13.03.2007 року           Бориспільський
міськрайорган суд Київської області в складі:

головуючого
судді:        Луценко М.О.

при секретарі:             Височин
В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Бориспільської міської ради Київської області,
третя особа на стороні позивача ОСОБА_3, про визнання права власності на майно
в порядку спадкування та визнання права на самочинне будівництво та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Бориспільської міської ради Київської області про
встановлення факту належності майна спадкодавцю, визнання права власності в
порядку спадкування та виділення спадкового майна в натурі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом з тих
підстав, що він як спадкоємець за заповітом після смерті своєї баби ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 має право на спадкування всього належного їй майна за
виключенням обов'язкової долі в спадщині, яку як непрацездатна за віком
прийняла дочка померлої ОСОБА_5, яка також померла у ІНФОРМАЦІЯ_2 і після її
смерті спадщину прийняла ОСОБА_3 - відповідачка по справі, яка в свою чергу
звернулась до суду з зустрічними вимогами про визнання за нею права власності
на належну їй частку в спадковому майні та виділення її в натурі.

Встановлено, що між сторонами виник спір з приводу
належності майна спадкодавиці ОСОБА_4, та його поділу, оскільки
правовстановлюючі документи на нерухоме майно по АДРЕСА_1, де мешкала ОСОБА_4
належним чином не оформлені.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що він з народження, з 1948
року проживав і проживає по даний час по АДРЕСА_1. Спочатку там був старий
будинок, який належав його бабі ОСОБА_4 та яка у 1967 році заповіла це майно
йому. Добросовісно помиляючись, що все домоволодіння вже належить йому, він ще
за життя баби, після свого одруження, вирішив побудувати на земельній ділянці
за тією ж адресою новий будинок для своєї сім'ї. Для цього він звернувся до
Бориспільської міської ради за дозволом на будівництво. Однак, оскільки старе
домоволодіння належало ОСОБА_4 то саме їй на перебудову старого будинку, а не
йому на забудову нового надано було такий дозвіл у 1972 році . Будучи
впевненим, що при наявності заповіту все майно однаково належатиме йому, він,
оформивши технічну документацію у відділі архітектури та будівництва , знову ж
таки на ім'я баби ОСОБА_4, розпочав будівництво нового житлового будинку по
АДРЕСА_1. На той час бабі було 79 років, пенсію вона не отримувала, а тому
участі у будівництві приймати не бажала і не могла. Пояснив також, що новий
житловий будинок він будував виключно за свої кошти та своїми силами протягом
десяти років. Баба весь час проживала в своєму старому будинку, який після її
смерті в ІНФОРМАЦІЯ_1 простояв до 2000 року та розвалився.

Позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що під час будівництва він допустив
відхилення від проекту через, що міська рада визнала його самочинним. Зрештою,
пройшовши всі необхідні формальності, у 2006 році йому було надано дозвіл на
оформлення права власності на самочинне будівництво за померлою ОСОБА_4,
оскільки всі документи виписувались на її ім'я. З цим позивач погодитись не
може, вважаючи забудовником себе, а не ОСОБА_4, на 1/3 частину майна якої
претендує відповідачка ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_1 пояснив суду також, що він наполегливо
шукає спосіб визнати за ним право власності на фактично ним самочинно
побудований в період з 1973 по 1982 р.р. житловий будинок на земельній ділянці
по АДРЕСА_1, що була закріплена за ОСОБА_4, але якою він добросовісно
користується після смерті баби вже 25 років. З цих причин він просив суд
визнати за ним право власності на самочинно побудований житловий будинок та
деякі надвірні споруди та визнати за ним право власності в порядку спадкування
за законом після смерті баби на 2/3 частини фактично належних їй сараю та
льоху, які ще збереглися та якими він користується за цією адресою.

Позивачка за
зустрічним позовом ОСОБА_3 вимоги ОСОБА_1 не визнала та в суді пояснила, що
вона після смерті своєї матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняла спадщину
в тому числі й те майно, яке було прийнято матір'ю після смерті ОСОБА_4, а це
1/3 обов'язкова доля в спадковому майні ОСОБА_4. Просила суд визнати, що все
нерухоме майно по АДРЕСА_1 належало покійній ОСОБА_4, оскільки всі документи
оформлялись на її ім'я, а не на ім'я відповідача ОСОБА_1. Його ОСОБА_3 називала
улюбленим внуком баби, який все життя жив біля неї, а тому вона йому й заповіла
все майно. Вважає, що баба побудувала новий житловий будинок за свої кошти.
Просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 належних покійній ОСОБА_4, в
порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2,
яка згідно закону мала право на обов'язкову долю в спадщині незалежно від
наявності заповіту. Окрім того позивачка ОСОБА_3 просила суд виділити їй
належну частку в спадковому майні в натурі.

Бориспільська
міська рада підтримала позов ОСОБА_3, висловивши думку про можливість визнання
права власності на спадкове домоволодіння за ОСОБА_1 на 2/3 його частини в
порядку спадкування за заповітом та за ОСОБА_3 на 1/3 його частини в порядку
спадкування за законом.

Третя особа на
стороні позивача ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_3, підтримала його позов, а вимоги
ОСОБА_3 не визнала, пояснивши, що покійна ОСОБА_4 проживала за адресою АДРЕСА_1
і померла у ІНФОРМАЦІЯ_1. На праві власності їй належав старий будинок сарай ,
льох. Вона прийшла жити до неї у 1970 році, коли вийшла заміж за ОСОБА_1.
Покійна баба ОСОБА_4 ніколи не ставила собі за мету будувати новий будинок, бо
вважала, що на її вік достатньо того, що вона має, але не заперечувала, щоб
позивач будувався на земельній ділянці, що наділялась в користування їй та на
якій знаходився її будинок, оскільки вважала, що це справа молодих, їм жити.
Підтвердила в суді ті обставини, що ОСОБА_1 своїми силами і за свої кошти
побудував новий житловий будинок по АДРЕСА_1., куди вони з чоловіком та дітьми
перейшли жити у 1982 році та продовжували закінчувати будівельні роботи вже
після смерті баби ОСОБА_4. Покійна ОСОБА_4 дожила свій вік в старому будинку,
який після її смерті ще довго стояв, аж поки у 2000 році сам не розвалився.
Вважає несправедливо відносити до спадкового майна ОСОБА_4 самочинно
побудований будинок, оскільки вона ніякого відношення до будівництва не мала.

Вислухавши
пояснення сторін, покази свідків, дослідивши всі матеріали справи, суд
знаходить позови підлягаючими частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому
засіданні встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с. 9) Встановлено, що
покійна ОСОБА_4 була власником житлового будинку з надвірними спорудами по
АДРЕСА_1 (а.с. 64), На випадок своєї смерті у 1967 р. вона склала заповіт,
заповівши вищевказане домоволодіння ОСОБА_1 (а.с.10).

З матеріалів
спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_4 спадщину за заповітом
нотаріально прийняв ОСОБА_1, а спадщину за законом прийняла дочка покійної
ОСОБА_5, яка незалежно від наявності заповіту мала право на 1/3 частину
обов'язкової долі в спадщині. (а.с.59, 60). Однак, постановою Державного
нотаріуса від 11.10.1984 року вказаним спадкоємцям було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що між ними виник спір про
спадщину та не було надано необхідних документів на спадкове майно (а. с. 66).

Як встановлено в
судовому засіданні спір між спадкоємцями виник з тих підстав, що окрім
належного ОСОБА_4 нерухомого спадкового майна на земельній ділянці спадкоємцем
ОСОБА_1 ще за життя спадкодавиці ОСОБА_4 було побудовано новий житловий
будинок, не зареєстрований в БТІ, оскільки мав відхилення від проекту і
формально рахувався за покійною ОСОБА_4, на ім'я якої надавався дозвіл на
перебудову старого будинку (а.с.13,14).

Той факт, що будинок насправді був побудований позивачем
ОСОБА_1 і за його рахунок він довів в суді надавши численні квитанції та
товарні накладні на будівельні матеріали, виписані на його ім'я (а.с89-94). Цей
факт підтвердили свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
(кожен окремо), які дали покази в суді, що вони на замовлення ОСОБА_1
виконували різноманітні роботи по будівництву житлового будинку по АДРЕСА_1.
Вони показали суду також, що на той час в дворі був малий старий будинок, де
проживала баба ОСОБА_1, але вона ніякого відношення до будівництва не мала. За
роботи з ними розраховувався позивач ОСОБА_1 та його дружина.

З копій трудової
книжки ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_3 (а.с.96-101) вбачається, що вони у
70-80-ті роки безперервно працювали, отримували заробітну платню, яка з їх
пояснень значною мірою йшла на будівництво нового будинку.

Встановлено, що
на момент початку будівництва, у 1973 році ОСОБА_4 мала 79 років. З довідки
Управління пенсійного фонду в м. Борисполі вбачається, що покійна ОСОБА_4
почала отримувати пенсію лише з кінця 1981 року і її розмір був незначним
(а.с.87). Вказане спростовує доводи ОСОБА_3 про те, що спадкодавиця ОСОБА_4
мала достатньо коштів та здоров'я, щоб здійснювати будівництво нового будинку.

Таким чином,
виходячи з пояснень позивача ОСОБА_1, третьої особи, свідків, письмових доказів
та обставин справи, суд приходить до переконання, що саме ОСОБА_1 був
зацікавлений в будівництві, здійснював його і від імені своєї баби ОСОБА_4
клопотав та отримував необхідні для цього дозвільні документи, які лише
формально видавались на ім'я ОСОБА_4, оскільки власником старого будинку була
вона.

Сторони визнали,
що старий житловий будинок належний ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право
власності від 29.08.1959 р. (а.с. 64), - самознищився (розвалився) у 2000 році.
Своє спадкове право на цей будинок ніхто із спадкоємців в нотаріальному порядку
не оформив, хоч спадщину прийняли ОСОБА_1 - за заповітом, ОСОБА_5 - за законом
на обов'язкову долю.

ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_5 померла (а.с. 28). Після її смерті спадщину прийняла дочка ОСОБА_3
(а.с.72), яка також нотаріально не оформила своє право на належну їй частку в
майні ОСОБА_4.

Відповідно до
ч.3 ст. 1296 ЦК України,
відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на
спадщину.

Відповідно до
ст. 1218 ЦК України
до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Встановлено, що
у відповідності до п.4 ч.І ст. 346 ЦК
України право власності ОСОБА_4 на старий житловий будинок по АДРЕСА_1,
припинилось внаслідок його самознищення (руйнування) у 2000 р., що визнано
сторонами. Також відсутність цього будинку підтверджується ново виготовленою
технічною документацією Бориспільським БТІ за фактом забудови (а.с.13).

З рішення
виконкому Бориспільської міської ради від 27.06.2006 р. вбачається, що ОСОБА_1
надано дозвіл на оформлення технічної документації на самочинне будівництво по
АДРЕСА_1, але на ім'я покійної ОСОБА_4 (а.с.39)

Відповідно до
ч.5 ст. 376 ЦК України,
на вимогу користувача земельної ділянки самочинне будівництво може бути
узаконеним в судовому порядку.

Таке право у
позивача ОСОБА_1 виникло після набрання чинності ЦК України від 2004 р. Статтею 376 цього кодексу
передбачено, що самочинний забудовник та користувач земельної ділянки має право
на звернення до суду з вимогою визнання свого права на самочинне будівництво.

Близько 25 років
після смерті своєї баби ОСОБА_4 та задовго до її смерті позивач ОСОБА_1
добросовісно користується земельною ділянкою, на якій розміщене нерухоме майно.
В підтвердження цього ним надано квитанції про сплату земельного податку, з
яких слідує, що він від свого імені вносив належну плату за землю протягом
останніх двадцяти років (а.с.49,50).

При таких
обставинах ОСОБА_1, згідно ст. 119 ЗК України, набув право на узаконення цієї
земельної ділянки за давністю користування, а отже і право на звернення до суду
у відповідності до ст. 376 ЦК
України.

З домової книги
вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 1967 року по теперішній час був приписаним та
безперервно проживав вАДРЕСА_1 (а.с. 44-46). Цей факт в суді підтвердили свідки
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які також зазначили, що позивач ОСОБА_1 здійснював
будівництво житлового будинку поряд із старим бабиним будинком.

В суді встановлено, що в 1982 році ОСОБА_1 за місцем
свого проживання побудував за власні кошти та власними силами житловий будинок
з прибудовою та ґанком, а також убиральню. У ІНФОРМАЦІЯ_2 ним була побудована
огорожа з хвірткою та воротами. Факт та час

будівництва
підтверджується також Інвентарною характеристикою будинків та споруд до
Технічного паспорту на ім'я ОСОБА_4 від 03.04.2006 р., зробленою
Бориспільським БТІ за заявою позивача ОСОБА_1 (а.с. 11-13)

З огляду на вищевикладене, виходячи з засад законності, розумності та
справедливості суд прийшов до висновку, що слід визнати за ОСОБА_1 право
власності на самочинне будівництво нерухомого майна, яке він здійснив на
земельній ділянці по АДРЕСА_1, якою він добросовісно користується понад
п'ятнадцять років.

В суді встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належало домоволодіння по
АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва від 29.08.1959 р. (а.с. 64). На даний час з
нерухомого майна, що залишилось у відповідності до технічної документації (а.с.
13) збереглися сарай 1958 року побудови та погріб 1951 року побудови, саме ці
об'єкти підлягають спадкуванню, як майно, що належало спадкодавцю. Окрім того
суд визнає, що спадкодавцю ОСОБА_4 належав і колодязь пробивний, оскільки був
побудований за її життя у 1977 році і позивач ОСОБА_1 не довів суду що цей
колодязь ним побудований і йому належить.

За таких обставин суд приходить до висновку, що за ОСОБА_1 слід визнати
право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частини спадкового
майна, що належало ОСОБА_4 у вигляді сараю, погреба та колодязя пробивного.
Відповідно за ОСОБА_3 слід визнати право власності на 1/3 частину цього майна в
порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
прийнятої нею обов'язкової долі в спадковому майні ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1

Вимога ОСОБА_3 про виділення спадкового майна в натурі задоволенню не
підлягає, оскільки такий поділ є не можливим та недоцільним. При таких
обставинах суд прийшов до висновку, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь
ОСОБА_3 вартість 1/3 належної та наявної їй частки в спадковому майні, що у
відповідності з останньою інвентарною оцінкою (а.с. 38) становить 1316 гривень.

Оцінюючи докази по справі, суд находить їх достовірними,
а тому бере за основу при вирішенні даного спору сторін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 392, 1218, 1296 ч.3 ЦК України 2004 р., ст.ст. 524, 529,
534, 548, 549, 562 ЦК України
1963 р. та керуючись ст. ст. 57-62, 212-215, 218 ЦПК України ,суд -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

1.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинне
будівництво в АДРЕСА_1 у вигляді: житлового будинку А-І з прибудовою та ґанком,
убиральні, огорожі, хвіртки, воріт.

2.
Визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за заповітом на
2/3 частини погреба, колодязя та сараю, які знаходяться в АДРЕСА_1, Київської
області, належних померлій ОСОБА_4.

3.
Визнати за ОСОБА_3 право на спадкування за законом на 1/3
частини погреба, колодязя та сараю, які знаходяться в АДРЕСА_1, Київської
області, як спадкове майно після смерті її матері ОСОБА_5, прийняте нею в
спадщину від ОСОБА_4.

4.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на погріб, колодязь та
сарай, які знаходяться в АДРЕСА_1, Київської області.

5.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість належної
їй частки спадкового майна у вигляді 1/3
частини погреба, колодязя та сараю в розмірі 1316 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через
Бориспільський міськрайонний суд
Київської області в наступному порядку:

заява про апеляційне оскарження
рішення суду подається протягом десяти днів
з дня проголошення рішення. У вказаний

строк
може бути подана апеляційна скарга без подання вказаної заяви.

апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про оскарження рішення.