Справа № 2-93/07
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

03 квітня 2007 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Католікяна М.О.,

при секретарі: Ніколенко К.М.,

з участю:

- позивача за первісним позовом ОСОБА_1;

- представника позивача за первісним позовом ОСОБА_3;

- позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2;

- представника ОСОБА_2 ОСОБА_4;

- представника Виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради Пастернак В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Самарської районної в місті Дніпропетровську ради, третя особа - Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, визнання права власності на майно, затвердження ідеальних часток власників, визнання частково незаконним рішення та скасування його, визнання частково незаконними свідоцтв про право власності на майно, визнання права власності на майно за померлою особою на 22/100 часток домоволодіння, визнання права власності на 78/100 часток домоволодіння, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на 15/100 часток жилого будинку у порядку спадкування за законом, виділення цієї частки в натурі,

УСТАНОВИВ:

22 липня 2003 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом скасування реєстрації. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є власницею 75/100 часток домоволодіння, розташованого на АДРЕСА_1. Відповідач зареєстрований у вказаному домоволодінні, однак ніколи не мешкав у ньому, що, на думку позивача, порушує її права. У зв'язку з тим, що дане питання сторони не можуть вирішити у добровільному порядку, позивач була вимушена звернутися до суду

(а.с.а.с. 3, 4).

03 листопада 2003 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на 14/100 часток домоволодіння. Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтував тим, що він є спадкоємцем 25/100 частин спірного домоволодіння, яке залишилося після смерті баби, ОСОБА_5 Відповідач без його згоди знесла частину будинку, який належав бабі, в результаті чого частки власників змінилися. Крім того, позивач після смерті баби отримав частку її речей у вигляді ікони. На думку позивача, відповідач позбавила його належного йому майна, отже - частка будинку, що залишилася також має бути виділена йому у власність (а.с.а.с. 44 - 46).

20 квітня 2004 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради, КП «ДМБТІ» у порядку ст. 103 ЦПК України й просила, у тому числі визнати за нею право власності на гараж «Е», навіс «М», розташовані у спірному домоволодінні, визнати недійсним свідоцтва про право власності від 31.01.2003 р. на спірне домоволодіння. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що вказані гараж та навіс лише формально належали ОСОБА_5 Насправді їх забудовником була вона, отже - за нею має бути визнано право власності на них, а свідоцтво про право власності у зв'язку з цим необхідно визнати недійсним (а.с.а.с. 69, 70).

21 липня 2004 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи - Виконавчий комітет Самарської районної в м. Дніпропетровську ради, КП «ДМБТІ», у порядку ст. 103 ЦПК України й просила (за тими ж мотивами), у тому числі визнати за нею право власності на гараж «Е», навіс «М», розташовані у спірному домоволодіння, визнати недійсним свідоцтво про право власності від 31.01.2003 р. на 75/100 частин спірного домоволодіння, визнати недійсним свідоцтво про право власності від 31.01.2003 р. на 25/100 частин спірного домоволодіння

(а.с.а.с. 83, 84, 144).

12 листопада 2004 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради, третя особа - КП «ДМБТІ», у порядку ст. 103 ЦПК України й просила (за тими ж мотивами), у тому числі визнати за нею право власності на гараж «Е», навіс «М», розташовані у спірному домоволодінні, затвердити ідеальні частки, у відповідності з якими їй належать вказані об'єкти, визнати частково незаконним рішення Виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради від 20.12.2002 р. в частині оформлення права власності на гараж і навіс за ОСОБА_5, скасувати його, визнати частково незаконним свідоцтво про право власності від 31.01.2003 р. на 25/100 частин спірного домоволодіння (а.с. 109).

10 листопада 2006 року ОСОБА_1 уточнила свій позов та виклала його у повній редакції. У своїй позовній заяві позивач просила усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні спірним будинком шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням; визнати за нею право власності на гараж «Е», навіс «М»; затвердити ідеальну частку, відповідно до якої їй належить жилий будинок «Б-2», вбиральня «В», зливна яма «Д», сарай «Ж», сарай «З», навіс «Л», навіс «М», гараж «Е», водоколонка № 9, огорожі №№ 4, 5, 6, 7, 8, 10, 12, що складає 78/100 часток домоволодіння; затвердити ідеальну частку, відповідно до якої померлій ОСОБА_5 належить жилий будинок «А-1», сіни «а1-1», сіни «а2-1», ґанок «а3», огорожі №№ 1, 2, 3, 11, колодязь «К», що складає 22/100 часток домоволодіння; визнати частково незаконним рішення Виконавчого комітету Самарської районної ради від 20.12.2002 р. № 728 і скасувати його в частині оформлення права власності на гараж за ОСОБА_5; визнати частково незаконним свідоцтво про право власності від 31.01.2003 р., видане Виконавчим комітетом Самарської районної ради, на 25/100 часток домоволодіння, які належать ОСОБА_5, визнавши за нею право власності на 22/100 часток домоволодіння; визнати частково незаконним свідоцтво про право власності від 31.01.2003 р., видане Виконавчим комітетом Самарської районної в м. Дніпропетровську ради, на 75/100 часток домоволодіння, які належать ОСОБА_1, визнавши за нею право власності на 78/100 часток домоволодіння (а.с.а.с. 217 - 219).

12 лютого 2007 року ОСОБА_2 також уточнив свій позов та виклав його у повній редакції. У своїй позовній заяві позивач просив встановити факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_5, визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 право власності на 14/100 часток домоволодіння, а саме: жилий будинок «А-1», сіни «а1-1», сіни «а2-1», ґанок «а3», огорожі №№ 1, 2, 3, 11, колодязь «К», Ѕ частину мостіння «І», відшкодувати судові витрати (а.с.а.с. 232 - 234).

02 квітня 2007 року ОСОБА_2 знов уточнив свої вимоги в частині частки, на яку претендує, прохаючи визнати за ним право власності на 15/100 часток спірного домоволодіння.

У судовому засіданні ОСОБА_1, її представник підтримали первісний позов, заперечували проти задоволення зустрічної позовної заяви.

ОСОБА_2, його представник заперечували проти первісних позовних вимог, наполягали на задоволенні зустрічного позову.

Представник Виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1, пославшись на те, що на час ухвалення спірного рішення та видачі свідоцтв про право власності на частки у домоволодінні ОСОБА_1 була обізнана про складові цих часток і погодилась з цим.

Представники КП «ДМБТІ», Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином. У справі містяться листи третіх осіб про розгляд справи без участі їх представників

(а.с.а.с. 200, 224).

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічну позовну заяву - частково задовольнити з наступних підстав.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 доводиться донькою ОСОБА_5, а ОСОБА_2 - її онуком, сином другої доньки ОСОБА_5, ОСОБА_6, про що свідчать копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом РАГС Самарського районного управління юстиції

м. Дніпропетровська, копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2, виданого Придніпровським міським ЗАГС Дніпропетровської області (а.с.а.с. 53, 54).

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належало домоволодіння АДРЕСА_1(ОСОБА_1 - 69/100 часток, ОСОБА_5 - 31/100 часток), що підтверджується копією акту ідеальних часток від 26.09.2002 р., складеного КП «ДМБТІ», копією рішення Виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів від 18.11.1994 р. № 524, копіями свідоцтв про право особистої власності на домоволодіння від 05.01.1995 р., виданими на підставі рішення Виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів від 18.11.1994 р. № 524 (а.с.а.с. 47 - 51, 92 - 95, 98 - 100).

13 жовтня 1989 року у спірному домоволодінні був зареєстрований ОСОБА_2, про що свідчить копія домової книги (а.с.а.с. 7 - 11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року матір ОСОБА_2, ОСОБА_6, померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого відділом РАГС Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с. 52).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла.

Після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину ніхто не звертався, про що свідчать листи Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори № 1255 від 03.12.2003 р., № 397 від 02.04.2004 р., письмові пояснення (а.с.а.с. 42, 78, 224).

У 1998 році ОСОБА_1 самовільно знесла частку спірного домоволодіння, а саме половину жилого будинку «А-1», яка включала у себе квартиру «А-1», сіни «а-1», ґанок «а4» і належала померлій ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 05.01.1995 р., що підтверджується поясненнями ОСОБА_1, показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, копією акту ідеальних часток від 26.09.2002 р., складеного КП «ДМБТІ» (а.с.а.с. 47, 119, 124-звор., 125, 141).

26 вересня 2002 року КП «ДМБТІ» було складено акт ідеальних часток, за яким (а.с.а.с. 47, 104, 105):

- ОСОБА_1 фактично належить жилий будинок «Б-2», вбиральня «В», зливна яма «Д», сарай «Ж», сарай «З», навіс «Л», водоколонка № 9, огорожі №№ 4, 5, 6, 7, 8, 10, 12, що складає 75/100 часток домоволодіння;

- ОСОБА_5 фактично належить жилий будинок «А-1», сіни «а1-1», сіни «а2-1», ґанок «а3», гараж «Е», навіс «М», огорожі №№ 1, 2, 3, 11, колодязь «К», що складає 25/100 часток домоволодіння;

- у загальному користуванні залишаються мостіння «І».

При затвердженні зазначеного акту ідеальних часток ОСОБА_1 погодилася з ним, про що свідчать її власні запис та підпис (а.с. 105-звор.).

20 грудня 2002 року Виконавчим комітетом Самарської районної в

м. Дніпропетровську ради було ухвалене рішення № 728, за яким було вирішено оформити правовстановлюючі документи на самовільно побудований гараж «Е» за ОСОБА_5 та затвердити акт ідеальних часток від 26.09.2002 р. (а.с.а.с. 20, 72).

31 січня 2003 року Виконавчим комітетом Самарської районної в

м. Дніпропетровську ради на підставі рішення від 20.12.2002 р. № 728 на ім'я ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право власності на 75/100 часток спірного домоволодіння (а.с.а.с. 6, 13, 74).

Того ж дня Виконавчим комітетом Самарської районної в м. Дніпропетровську ради на підставі рішення від 20.12.2002 р. № 728 на ім'я ОСОБА_5 було видане свідоцтво про право власності на 25/100 часток спірного домоволодіння (а.с.а.с. 21, 73, 75).

Судом також було встановлено, що між сторонами протягом тривалого часу склалися неприязні стосунки. Теперішнього часу сторони також не примирилися, про що свідчать їх власні пояснення, тексти позовних заяв, показання допитаних свідків.

Теперішнього часу у спірному домоволодінні зареєстровані ОСОБА_1, її донька ОСОБА_9 та ОСОБА_2, що підтверджується довідкою Квартального комітету № 37 м. Дніпропетровська (а.с. 64).

17 травня 2005 року суд своєю ухвалою призначив у справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставив наступні запитання (а.с. 157):

- яка ідеальна частка гаража «Е» та навісу «М»?;

- яку частку від усього домоволодіння складають жилий будинок «А-1», сіни «а1-1», сіни «а2-1», ґанок «а3», сіни «а-1», ґанок «а4» до знесення Ѕ частини жилого будинку «А-1», сіней «а-1», ґанку «а4»?;

- яку частку від усього домоволодіння складають теперішнього часу жилий будинок

«А-1», сіни «а1-1», сіни «а2-1», ґанок «а3», огорожі №№ 1, 2, 3, 11, колодязь «К», Ѕ частина мостіння?

22 січня 2006 року Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз було виготовлене висновок № 883 судової будівельно-технічної експертизи, відповідно до якого (а.с.а.с. 165 - 181):

- ідеальна частка гаража «Е» та навісу «М» складає 11/100 часток;

- від усього домоволодіння жилий будинок «А-1», сіни «а1-1», сіни «а2-1», ґанок «а3», сіни «а-1», ґанок «а4» до знесення Ѕ частини жилого будинку «А-1», сіней «а-1», ґанку «а4» станом на 1994 рік складали 28/100 часток. При здійсненні будівництва у 1995 році гаражу «Е», сараю «Ж», сараю «З», навісу «Л», навісу «М», огорожі № 10ч12 ці будівлі та споруди від усього домоволодіння з урахуванням нових будівель та споруд та вбиральні «Г» складали 22/100 часток;

- жилий будинок «А-1», сіни «а1-1», сіни «а2-1», ґанок «а3», огорожі №№ 1, 2, 3, 11, колодязь «К», Ѕ частина мостіння від усього домоволодіння на теперішній час (2005 рік) складають 25/100 часток.

20 березня 2007 року у судовому засіданні експерт уточнив відповідь на третє запитання ухвали від 17.05.2005 р., зазначивши, що жилий будинок «А-1», сіни «а1-1», сіни «а2-1», ґанок «а3», огорожі №№ 1, 2, 3, 11, колодязь «К», Ѕ частина мостіння без гаража «Е» та навісу «М» складають 15/100 часток (а.с. 169).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом УРСР, Цивільним кодексом України.

В силу ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Ураховуючи наведені норми, співвідношуючи їх зі встановленим в засіданні обставинами, суд доходить висновку про те, що після смерті ОСОБА_5 залишилися два спадкоємця її майна, ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

ОСОБА_2 відразу після похорону ОСОБА_5 отримав частку її особистого майна, а саме ікону, отже, у розумінні ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину.

Той факт, що у ОСОБА_5 насправді були ікони і ОСОБА_2 отримав одну з них підтвердилося показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 (а.с.а.с. 132, 134 - 137).

При цьому суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_1 та показань свідка ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_2 дійсно отримав певне майно померлої, оскільки між ними досі тривають конфліктні стосунки.

У відповідності з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Судом було також встановлене, що ОСОБА_1 самовільно знесла половину спадкового будинку, отже фактично на свій розсуд (без узгодження з другим спадкоємцем) розпорядилася часткою спадкового майна.

Таким чином, суд вважає правомірною вимогу ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на частку в майні, яка залишилася після проведення ОСОБА_1 робіт із знесення частини будинку.

Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених вище норм, суд вважає, що позов в частині встановлення факту прийняття ОСОБА_2 спадщини та визнання за ним права власності на спадкове майно підлягає задоволенню, оскільки він прийняв спадкове майно після смерті баби.

Проте суд вважає вимогу ОСОБА_2 про виділення йому цієї частки безпідставною, оскільки майно, на яке за ним визнається право власності, є фізично відокремленим від іншого майна, а тому не потребує додаткових дій щодо його виділення.

Ураховуючи такі висновки суду, вимога ОСОБА_1 про усунення їй перешкод у користуванні та розпорядженні спірним домоволодінням є безпідставною, оскільки ОСОБА_2, окрім права на проживання (реєстрація) в будинку, має право спадкоємця (власника) частки цього будинку та споруд.

Суд також не вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на гараж «Е» та навіс «М», розташовані на території спірного домоволодіння, про визнання незаконними свідоцтв про право власності на 25/100 часток і на 75/100 часток домоволодіння та визнання права власності на 78/100 часток з наступних підстав.

Судом було встановлено, що відповідно до акту ідеальних часток від 26.09.2002 р. (а.с.а.с. 104, 105) спірні гараж «Е» та навіс «М» було віднесено до майна, яке належить ОСОБА_5 При цьому 20.11.2002 р. ОСОБА_1 добровільно склала на зворотньому боці зазначеного акту запис про схвалення часток та їх складових за цим актом.

Більш того, матеріали справи містять письмову заяву ОСОБА_1, складену під час оформлення КП «ДМБТІ» акту ідеальних часток, за якою гараж був побудований у 1994 - 1995 році ОСОБА_5 (а.с. 90).

На думку суду, приведені докази безумовно свідчать про безпідставність вимог ОСОБА_1 та намагання штучно збільшити належну їй частку.

У зв'язку з цим суд вважає, що ОСОБА_1 необхідно відмовити у позові і в частині визнання частково незаконним рішення Виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради № 728 (узаконення за ОСОБА_5 спірного гаражу).

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 в частині затвердження акту ідеальних часток, суд враховує наступні обставини.

В силу ст. 124 Конституції України до юрисдикції судів віднесені усі правовідносини, які виникають у державі.

Утім ця норма не може розглядатися як така, що звільнює заінтересованих осіб від необхідності попередньо звертатися за вирішенням відповідних питань до компетентного органа державної влади або місцевого самоврядування.

Оскільки з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 було неправомірно відмовлено органами виконавчої влади у задоволенні відповідної вимоги (затвердження акту ідеальних часток), суд вважає за необхідне вимоги ОСОБА_1 в цій частині залишити без задоволення.

Крім того, той факт, що суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні вимоги про визнання за нею права власності на гараж «Е» та навіс «М», є додатковою перешкодою задля задоволення цієї вимоги, оскільки гараж та навіс ОСОБА_1 також включила до обсягу майна, яке бажає закріпити за собою.

У порядку ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути його судові витрати в сумі 59,50 грн пропорційно задоволеній частці позовних вимог.

Крім того, з ОСОБА_1 на користь держави підлягають стягненню недоплачений нею судовий збір в сумі 79,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60,00 грн (за двома позовами).

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 524, 529, 549 Цивільного кодексу УРСР, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4 - 8, 10, 11, 18, 57 - 60, 79, 81, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Самарської районної в місті Дніпропетровську ради, третя особа - Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, визнання права власності на майно, затвердження ідеальних часток власників, визнання частково незаконним рішення та скасування його, визнання частково незаконними свідоцтв про право власності на майно, визнання права власності на майно за померлою особою на 22/100 часток домоволодіння, визнання права власності на 78/100 часток домоволодіння відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на 15/100 часток жилого будинку у порядку спадкування за законом, виділення цієї частки в натурі задовольнити частково.

Встановити факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті баби, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на 15/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1, а саме: жилий будинок «А-1», сіни «а1-1», сіни «а2-1», ґанок «а3», огорожі №№ 1, 2, 3, 11, колодязь «К», Ѕ частину мостіння «І».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 59,50 грн.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 79,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60,00 грн, разом - 139,00 грн.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя: