Справа №2-194 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

22 березня 2007 року Новоазовський районний суд
Донецької області у складі:.

головуючого судді                                                                                   Кацаренко І.О.

при секретарі                                                                                           Пічморзі О.В.

за участю позивача                                                                                 ОСОБА_1

відповідача                                                                             ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката                                      ОСОБА_3,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Новоазовську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної
пригоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до
відповідача.

В обгрунтування
своїх позовних вимог зазначав, що відповідач 06.01.2007 року, приблизно о 17
годині, рухаючись на своєму легковому автомобілі «Ніссан», скоїв наїзд на
нього, позивача, в результаті якого йому, позивачу, ніяких тілесних ушкоджень
не заподіяно.

Відповідач
змусив його сплатити 1500 грн. за ремонт лобового скла на автомобілі, які він,
позивач, сплатив на підставі розписки.

Просив стягнути
з відповідача 1500 грн. матеріальної шкоди і судові витрати - 500 грн. на
оплату правової допомоги, 8,50 судового збору і 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне обслуговування.

В судовому
засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги. Просив стягнути з відповідача
1500 грн., які він, позивач, безпідставно сплатив відповідачу '07.01.2007 року
згідно розписки, і понесені судові витрати.

При цьому
позивач пояснив в судовому засіданні, що 06.01.2007 року він йшов по краю
проїзної частини дороги назустріч транспорту по вул. Підгорній в 'с.Калинівка
Новоазовського району Донецької області приблизно 17 годині, бо на узбіччі
дороги була грязюка. Він до цього випив приблизно 400 грамів горілки. В районі
магазину він побачив, що назустріч йому рухається з ввімкненими фарами легковий
автомобіль «Ніссан», як йому стало пізніше відомо, під керуванням відповідача ОСОБА_2. Зустрічного
транспорту «Ніссану» не було, а тому він, позивач, продовжив рухатися, оскільки
вважав, що водій його бачить, бо ніяких перешкод цьому не було. Несподівано
він, позивач, відчув удар і прийшов в себе на узбіччі дороги, а перед собою
побачив ОСОБА_2, який
звинуватив його, позивача, у скоєнні наїзду і, як наслідок - в тому, що розбите
лобове скло його автомобіля. Оскільки він, позивач, був в стресовому стані і
наляканим, він пішов додому, не дочекавшись працівників ДАІ, бо не знав, коли
ті приїдуть на місце ДТП.
Вранці 07.01.2007 року ОСОБА_2  прийшов до нього додому, став вимагати

2

сплатити йому 1500 грн. за розбите
лобове скло, оскільки саме він, ОСОБА_1,

. винний у
скоєнні ДТП. Він
злякався відповідальності і передав ОСОБА_21500
грн., які зайняла по сусідах його мати ОСОБА_4.

.                     Оскільки  від
працівників  ДАІ  йому стало
відомо,  що у  наїзді
винен

ОСОБА_2,
він звернувся до суду з заявою про відшкодування відповідачем на його
користь 1500 грн., які він безпідставно передав за розпискою ОСОБА_2. Подробиці ДТП він пам'ятає
дуже смутно, бо був добре напідпитку. Зокрема, чи виходив він на проїзну частину дороги, він не може сказати, бо був
п'яний.

Відповідач в
судовому засіданні позовні вимоги до нього не визнав. При цьому пояснив, що
06.01.2007 року придблизно о 17 годині він на своєму легковому автомобілі
«Ніссан» держномер НОМЕР_1 рухався по вул.Підгорній в с.Калинівка зі сторони
селища Сартана зі швидкістю 55-60 км на годину. Вже вечоріло, і тому він
рухався на ближньому світлі фар. Побачив чоловіка на краю проїзної частини
дороги, який трохи тиняючись стояв без руху
Коли він не доїхав 3-4 метри до цього чоловіка, останній почав робити
кілька кроків на проїзну частину дороги. Він вже не міг загальмувати, і тому
виникло зіткнення з пішоходом, якому він вже не міг завадити. ОСОБА_1 впав йому
на праве крило, і він потягнув ОСОБА_1. 5-6 метрів, після чого той впав перед
автомобілем. У нього на автомобілі розбилося переднє лобове скло в результаті  цього.
Збіглися люди,  двоє парубків  відтягли

ОСОБА_1. під деревину, що на узбіччі дороги,
ОСОБА_1 через кілька хвилин оговтався. Він, ОСОБА_2, запитав, чи болить щось у того, на що він

. невнятно відповів, бо був
дуже п'яний,, що в нього все нормально, але піти до магазину і написати
розписку, що в нього претензій нема, не погодився. Тоді він, ОСОБА_2, викликав
працівників ДАІ, щоб все було запротокольовано, і запропонував ОСОБА_1 почекати
працівників ДАІ у нього в автомобілі, але ОСОБА_1 не дочекався працівників ДАІ
і пішов додому. Вранці 07.01.2007 року він, ОСОБА_2, приїхав до ОСОБА_1. і сказав тому сплатити 1500 грн. за
розбите лобове скло, на що ОСОБА_1 і його мати сплатили йому 1500 грн., в
підтвердження чого він дав їм розписку. Позов ОСОБА_1 до нього не визнає, бо
саме позивач винен в тому, що він, ОСОБА_2,
скоїв наїзд на нього. У Новоазовській ДАІ ОСОБА_1 писав пояснення і заяву.,
що претензій до нього, ОСОБА_2,
не має, в тому числі і матеріальногр характеру.

Заслухавши в судовому засіданні сторони, свідка,
дослідивши письмові

докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню, виходячи з

наступного.

Так, в судовому
засіданні було з'ясовано, що після ДТП,
яке мало місце 06.01.2007 року, позивач сплатив відповідачу 1500 грн. на
придбання і встановлення лобового скла на легковому автомобілі останнього, ця
передача грошей  була підтверджена
розпискою  від  07.01.2007 року     (а.с,9).
Зазначену суму відповідач

витратив саме на придбання і встановлення
переднього лобового скла на своєму автомобілі, що підтверджується наданими ним
суду накладаною від 20.01.2007 року

, (а.с.21) і квитанцією від 20.01.2007 року (а.с.22).

Як вбачається з
матеріалів за результатами ДТП
від 06.01.2007 року, які були оглянуті в судовому засіданні, і певні
документи з якого долучені до матеріалів цивільної справи, 06.01.2007 року в
своїх поясненнях працівнику ДАІ позивач зазначав, що він 06.01.2007 року о
17.00 годині був п'яний, бо вживав в цей день горілку (а.с.28). З заяви
позивача прокурору Новоазовського району від 06.01.2007 року (а.С.29)
вбачається, що ОСОБА_1 ніяких претензій до ОСОБА_2 не має і просив його з приводу ДТП не турбувати.
Згідно протоколу огляду транспорту ОСОБА_2
від 07.01.2007 року (а.с.29) вбачається, що легковий автомобіль «Ніссан»
держномер НОМЕР_1 технічно справний, розбите переднє лобове скло.

Згідно висновку
спеціаліста-автотехніка від 15.01.2007 року (а.с.23-26) вбачається, що
06.01.2007 року водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості

3

запобігти наїзду
на пішохода екстренним гальмуванням з зупиненням автомобіля до лінії руху
пішохода. В діях водія ОСОБА_2
невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які б знаходилися в
причинному зв'язку з настанням даного ДТП,
не

, вбачається, його діями настання ДТП не визначалося.

Таким чином, суд
вважає, що позивачем не доведена обгрунтованість його позовних   вимог до
відповідача  щодо   стягнення
з   останнього   на
його  користь

матеріальних збитків, завданих скоєнням ДТП з вини
відповідача, бо суд вважає, що діями позивача порушені вимоги п.4.1 розділу 4
ПДР України, яким передбачається, що пішоходи повинні рухатися по тротуарах і
пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних
доріжок  пересуватися по них неможливо,
пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку, або
в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому -
по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому
треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху, і п.4.4
розділу 4 ПДР, яким передбачається, що у темну пору доби та в умовах
недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям,
повинні виділити себе для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього
руху. Згідно п.4.14 розділу 4 ПДР, пішоходам забороняється виходити на проїзну
частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати
на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.    .

Тому з огляду на
конкретні обставини справи суд вбачає в діях позивача ОСОБА_1. грубу
необережність, і відмовляє йому у задоволенні позовних вимог, виходячи з абзацу
2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6

від 27.03.19.92 року (з відповідними
змінами й доповненнями до неї) «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Пояснення свідка
ОСОБА_4 - матері позивача - про те, що гроші вона
і її'син за ремонт лобового скла відповідачу сплатили, бо, спуталися погроз з
боку ОСОБА_2, суд не
може взяти до уваги, бо в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт
таких погроз. Посилання свідка ОСОБА_4 на те, що син звернувся з позовом до
суду, бо працівник ДАІ запевнив їх, що вини у ДТП з боку ОСОБА_1 нема, а винен ОСОБА_2, суд не бере до
уваги, оскільки ці свідчення заперечуються висновками спеціаліста-автотехніка
від 15.01.2007 року.

.,.  Керуючись
ст.ст. 10,60,61,79,88,212-215 ЦПК
України,   ст.ст. 1166   ЦПК

України, п.2
постанови Пленуму Верховного Суду/України>,№6 від 27.03.1992 року,

, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_2
матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди -
відмовити.

На рішення може бути подана апеляція
в апеляційний суд Донецької ' області, протягом 20 днів з дня подачі заяви про
апеляційне оскарження рішення, яка подається протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку на подачу заяви про апеляційне
оскарження рішення, якщо заяву не було подано.