Справа №2-744/2007 року
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 листопада 2007 року                                                        Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді -
Гудкова С.В.

при секретарі - Яценко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Лубенської міської ради, треті особи Управління містобудування та архітектури
Виконавчого комітету Лубенської міської ради, КП “Лубенське МБТІ”, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний нотаріус Лубенського нотаріального округу ОСОБА_5
про встановлення права власності на самочинно побудовані будівлі, за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Лубенського нотаріального
округу ОСОБА_5, треті особи КП “Лубенське МБТІ”, Лубенська міська рада про
визнання договорів дарування та купівлі продажу частково недійсними,
встановлення порядку користування жилим будинком господарськими побудовами та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування
жилим будинком та господарськими побудовами , -

В
С Т А Н О В И В :

Позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лубенської міської ради, треті особи
Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Лубенської
міської ради, КП “Лубенське МБТІ”, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
права власності на самочинно побудовані будівлі.

Свій
позов мотивував тим, що 31.03.1982 року його мати ОСОБА_7. подарувала йому 3/20
частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських
побудов за адресою АДРЕСА_1. Договір дарування був укладений між ним та його
матір'ю для того, щоб він мав законні підстави добудувати до будинку прибудову,
чим покращити свої житлові умови. В 1983 році він звернувся до Виконавчого
комітету Лубенської міської ради з відповідною заявою про індивідуальну
забудову і йому, на підставі рішення Виконавчого комітету від 11.05.1983 року
№167 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку. Таким чином, йому на
законній підставі дозволили прибудувати житлові кімнати, площею 48,9 кв.м.
Після прибудови, його житлова площа мала становити 55,8 кв.м.

В
лютому 2007 року інженером управління містобудування та архітектури проводилось
дослідження, при якому було виявлено, що ним до належної частини будинку
самочинно прибудовано житлову кімнату, 2 коридори та санвузол. Внаслідок цього
переобладнання житлова площа збільшилась на 8,1 кв.м. Таким чином, згідно
рішення виконкому № 167 від 11.05.1983 року житлова площа з прибудовою повинна
становити 55,8 кв.м., а фактично становить 63,9 кв.м.

Крім
того, ним на при будинковій території протягом 1990-2000 років за усним
погодженням з сусідами, без належно оформленого дозволу збудовано слідуючи
господарські будівлі:

-     металевий
сарай К, розміром 3,5х2,45м, вартістю 636 гривень;

-     цегляний сарай
О, розміром 2,275 м, вартістю 758 гривень;

-     гараж Л із
шиферу, розміром 2,2х2,75м, вартістю 4 708 гривень;

-     цегляну баню
М, розміром 2,4х4,4м, вартістю 2105 гривен.;

-     цегляний саж
Н, розміром 2,3х4,1м, вартістю2963 гривні;

-     цегляний сарай
П, розміром 3,4х3,8 м., вартістю 3892 гривні;

-     цегляну
прибудову в, розміром 4,0х4,1 м, вартістю 3812 гривен.

Його
сусіди, треті особи по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не

заперечують щодо узаконення
самовільно збудованих будівель. ОСОБА_4, яка є співвласницею житлового будинку
заперечує щодо самовільно збудованих будівель.

Позивач
прохає визнати право власності на самовільно збудовані вищевказані будівлі.

15.05.2007
року ухвалою Лубенського міськрайонного суду по справі залучено в якості
третьої особи - Приватного нотаріуса Лубенського міського нотаріального округу
ОСОБА_5

Під
час судового розгляду позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з новим позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_6, приватного нотаріуса ОСОБА_5, треті особи КП “Лубенське
МБТІ”, Управління містобудування та архітектури при Виконавчому комітеті
Лубенської міської ради про визнання договору дарування та купівлі-продажу
частково недійсним, встановлення порядку користування житловим будинком та
господарськими побудовами. Позивач в своєму позові прохав визнати договір
дарування від 14.06.2001 року, укладений між ОСОБА_7. та ОСОБА_6 частково
недійсним в частині зазначення переліку спільних господарських будівель: сажа Н,
прибудови И. Визнати договір купівлі-продажу від 07.03.2006 року між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 частково недійсним, в частині зазначення переліку спільних
господарських будівель: сажа Н, прибудови И. Встановити порядок користування
житловим будинком А-1 та спільними господарськими будівлями і виділити йому:
житлову кімнату 1-3, площею 6,9 кв.м; Ѕ частину коридору 1-1, площею 12,1
кв.м.; погріб- Ж ; відповідачці ОСОБА_4 залишити в користуванні житлову кімнату
1-4, площею 14,4 кв.м.; житлову кімнату 1-5, площею 8,1 кв.м.; кухню 1-2,
площею 9,6 кв.м.; Ѕ частину коридору, площею 12,1 кв.м.; сарай В, площею 20
кв.м.; вбиральню Г; зливну яму №2; сарай- Д. Асфальтне замощення  - 1 та огорожу №1-4 залишити в спільному
користуванні.

01.08.2007
року вищезазначений позов ОСОБА_1 об'єднаний з первісним позовом в одне
провадження. (а.с.74)

В
свою чергу ОСОБА_4 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення
порядку користування жилим будинком та господарськими побудовами (а.с.107).
Позивачка прохає суд виділити ОСОБА_1 у користування житлову кімнату 2-7,
площею 11,3 кв.м., туалет 2-6, площею 2,5 кв.м, коридор 2-5, площею 2,8 кв.м.,
коридор 2-4, площею 3,4 кв.м., саж Н.

Виділити
їй у користування житлові кімнати 1-3, площею 6,9 кв.м., 1-4, площею 14,4
кв.м., 1-5, площею 8,1 кв.м., 2-1, площею 17,0 кв.м., 2-9, площею 6,2 кв.м.,
кухні 1-2, площею 9,6 кв.м., 2-2, площею 7,8 кв.м., коридори 1-1, площею 12,1
кв.м., 2-8, площею 6,1 кв.м., 2-1, площею 5,2 кв.м., ванна 2-3, площею 5,0
кв.м., тамбур І, площею 2,4 кв.м., тамбур ІІ, площею 5,5 кв.м., кладова ІІ,
площею 1,2 кв.м., господарські побудови: сарай В, погріб Ж, вбиральня Г,
огорожі №1-4, зливна яма №2, відмостки І, сарай Д.

12.10.2007
року вищезазначений зустрічний позов об'єднано в одне провадження з первісним
позовом (а.с.112).

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав та збільшив свої
позовні вимоги щодо визнання договору дарування від 14.06.2001 року, укладений
між ОСОБА_7. та ОСОБА_6 частково недійсним, в частині зазначення в переліку
побудов - житлової прибудови А-1-1, площею 63,9 кв.м., визнання договору
купівлі-продажу  від 07.03.2006 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 частково недійсним в частині зазначення в переліку побудов
-житлової прибудови А-1-1.

Зустрічний
позов ОСОБА_4,  ОСОБА_1 не визнав.

Відповідачка
ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_8, відповідачка ОСОБА_6 позови ОСОБА_1 не
визнали.

Представник
відповідача Лубенської міської ради в особі Коряка А.В. надіслав до суду заяву
з проханням проводити розгляд справи у його присутність, щодо встановлення
права власності на самочинно збудовані будівлі за ОСОБА_1 заперечує, оскільки
об'єкти самовільного будівництва не відповідають державним будівельним нормам
та побудовані з порушенням протипожежних вимог (а.с.118).

Відповідачка
по справі і одночасно третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_5 покладається на
розсуд суду.

Треті
особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 щодо встановлення права власності за ОСОБА_1 на
самочинно побудовані господарські будівлі не заперечують.

Представники
третіх осіб: КП “Лубенського МБТІ”, Управління містобудування та архітектури
Виконавчого комітету Лубенської міської ради покладаються на розсуд суду.

Суд,
заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні
позову ОСОБА_1 до Лубенської міської Ради про встановлення права власності на
самочинно побудовані будівлі слід відмовити, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6., приватного нотаріуса Лубенського міського нотаріального округу
ОСОБА_5 про визнання договору дарування та купівлі-продажу частково недійсними,
встановлення порядку  користування жилим
будинком та господарськими побудовами - задовольнити частково, в зустрічному
позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно
до ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на нього.

Якщо
власник (користувач земельної ділянки) заперечує проти визнання права власності
на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його
земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає
знесенню особи, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.

На
вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

Судом
встановлено, що 31.03.1982 року мати позивача ОСОБА_7. подарувала йому 3/20
частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських
побудов за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування (а.с.6-7).
В 1983 році позивач ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Лубенської
міської ради з відповідною заявою про індивідуальну забудову і йому, на
підставі рішення Виконавчого комітету від 11.05.1983 року №167 (а.с.8) було
надано дозвіл на будівництво житлового будинку. Таким чином, йому на законній
підставі дозволили прибудувати житлові кімнати, площею 48,9 кв.м. Після
прибудови, його житлова площа мала становити 55,8 кв.м.

В
лютому 2007 року інженером управління містобудування та архітектури було
виявлено (а.с.14-15), що позивачем ОСОБА_1 до належної частини будинку
самочинно прибудовано житлову кімнату, 2 коридори та санвузол, загальним
розміром 3,4х9,85 кв.м., за рахунок переобладнання житлова площа збільшилась на
8,1 кв.м. Таким чином, згідно рішення виконкому № 167 від 11.05.1983 року
житлова площа з прибудовою повинна становити 55,8 кв.м., а фактично становить
63,9 кв.м.

Крім
цього, ним на при будинковій території знаходяться такі об'єкти самовільного
будівництва:

-     металевий
сарай К, розміром 3,5х2,45м, вартістю 636 гривень;

-     цегляний сарай
О, розміром 2,275 м, вартістю 758 гривень;

-     гараж Л із
шиферу, розміром 2,2х2,75м, вартістю 4 708 гривень;

-     цегляну баню
М, розміром 2,4х4,4м, вартістю 2105 гривен.;

-     цегляний саж
Н, розміром 2,3х4,1м, вартістю2963 гривні;

-     цегляний сарай
П, розміром 3,4х3,8 м., вартістю 3892 гривні;

-     цегляну
прибудову в, розміром 4,0х4,1 м, яка зблокована з сараєм В, вартістю 3812
гривен;

Самовільна
прибудова до належної частини будинку знаходиться по межі із

сусідньою ділянкою, що являється порушенням
будівельних норм п.3.25. ДБН 360-92 (для догляду за будинками і здійсненню
поточного ремонту, відстань між бічною межею ділянки і стіною житлового будинку
або господарської будівлі, треба приймати не менше 1,0 м.).

Судом
також встановлено, що за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 рахується земельна ділянка
АДРЕСА_1, яка знаходиться у власності Лубенської міської ради. Зазначена
обставина сторонами визнається і не оспорюється.

Крім
цього, сарай О, розміщений на відстані 0,65 м від межі із сусідом, баня М - на
відстані 0,8 м від межі, гараж Л - на відстані 0,1 м від межі, сарай К,
розташований по межі, що також являється порушенням будівельних норм, п.3.25
ДБН 360-92.

Саж
Н побудований на відстані 0,65 м від межі із сусідом, 10,3 м від житлового
будинку сусіда, 13 м від сусідської літньої кухні, що є порушенням п.3.35, п.3
ДБН 360-92 (сараї для домашньої худоби, треба розміщувати на відстані від
житлових будинків відповідно до протипожежних і санітарних норм не менше 15 м.)

Прибудова
“в”, що прибудована до сараю В, розміщена на відстані 0,8м від межі та 2,8 м
від житлового будинку сусіда, що являється порушенням протипожежних вимог
п.п.1, 7 додатку 3.1 ДБН 360-92 та порушенням будівельних норм п.3.25 ДБН
360-92.

Суд
не має підстав визнати право власності за ОСОБА_1 на самовільні будівлі,
оскільки, власник земельної ділянки, а саме Лубенська міська рада, заперечує
проти визнання права власності на самочинні будівлі, мотивуючи тим, що
вищевказані будівлі побудовані з істотними порушеннями протипожежних та будівельних
норм. Крім цього, самочинна побудова вищезазначених будівель порушує права
ОСОБА_4, тому в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності
на самочинно побудовані будівлі слід відмовити.

Судом
встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі рішення Виконавчого комітету
Лубенської міської ради народних депутатів від 11.05.1983 року №167, прибудував
житлову побудову А-1-1, яку до даного часу в експлуатацію не здав.

14.06.2001
року мати позивача ОСОБА_7, згідно договору дарування НОМЕР_1 (а.с.36),
подарувала ОСОБА_6 17/20 частини житлового будинку з відповідною частиною
надвірних господарчих побудов, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. В даному
договорі у перелік будівель приватним нотаріусом ОСОБА_5 було включено саж Н,
прибудову И, прибудову А-1-1.

07.03.2006
року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу (а.с.39),
який також посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5, на 17/20 частини житлового
будинку з відповідною частиною господарських будівель. В даному договорі, в
переліку будівель  значиться також саж Н,
прибудова И, прибудова А1-1.

В
судовому засіданні встановлено, що при укладанні вищевказаних договорів,
працівники Лубенського МБТІ у витягу з реєстру прав власності на нерухоме
майно, помилково не зазначили, що саж Н, прибудова И та прибудова А1-1 -
являються самочинно збудованими будівлями. Зазначена обставина представником КП
“Лубенського МБТІ” визнається і не оспорюється. На підставі цього витягу з
реєстру прав власності на нерухоме майно приватний нотаріус ОСОБА_5 помилково,
з вини працівників Лубенського МБТІ, в перелік будівель включила саж Н,
прибудову И та прибудову А1-1, які є самочинно побудовані, а прибудова И на
момент укладання договорів, взагалі була знесена. Факт знесення прибудови И
сторонами визнається та не оспорюється.

Враховуючи
вищевикладені обставини, на підставі ст.229 ЦК України, суд вважає, що договір
дарування від 14.06.2007 року, укладений між ОСОБА_7. та ОСОБА_6, в частині
зазначення в переліку будівель: саж Н, прибудова И та прибудова А1-1, та
договір купівлі-продажу від 07.03.2007 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4,
в частині зазначення в переліку будівель: саж Н, прибудова И та прибудова А1-1,
слід визнати недійсними, як укладені внаслідок помилки.

Відповідно
до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Доказуванню
підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях.

В
судовому не здобуто доказів і сторони не надали суду докази щодо порядку
користування ними спірного житлового будинку та господарських будівель.
Сторонам судом було роз'яснено їх право заявити клопотання про призначення
судово-технічної експертизи щодо вирішення питання спеціалістом відносно
розподілу спірного домоволодіння та господарських будівель. Відповідачка
ОСОБА_4 цим правом не скористалась. Позивач ОСОБА_1 заявив таке клопотання про
призначення судової експертизи, але в клопотанні виніс питання, на вирішення
експерту , на які, суд вважає, експерт не мав правових підстав давати відповіді
(а.с.119-120).

Враховуючи
вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6., приватного нотаріуса ОСОБА_5 в частині визначення порядку
користування житловим будинком та господарськими будівлями та в позовних
вимогах зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення порядку
користування будівель - слід відмовити, оскільки докази не можуть ґрунтуватись
на припущеннях.

Позивачем
ОСОБА_1 по справі понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору,
витрат на ІТЗ, які повинні бути стягнуті солідарно з відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_6. на користь позивача пропорційно до розміру задоволених судом позовних
вимог.

На
підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.229, 376 ЦК України, , ст.ст.10, 15,
60 , 130, 212, 213, 214  ЦПК
України,  суд, -

В
И Р І Ш И В  :

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Лубенського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договорів дарування та купівлі-продажу частково
недійсними, встановлення порядку користування жилим будинком , господарськими
побудовами - задовольнити частково .

Визнати
договір дарування від 14.06.2001 року, укладений між ОСОБА_7. та ОСОБА_6
частково недійсним, в частині зазначення в переліку спільних  будівель сажа -Н, прибудови И, житлової
прибудови А1-1.

Визнати
договір купівлі-продажу від 07.03.2006 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4
частково недійсним, в частині зазначення в переліку спільних  будівель сажа -Н, прибудови И, житлової
прибудови А1-1.

В решті
позовних вимог відмовити.

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до Лубенської міської ради про встановлення права
власності на самочинно побудовані будівлі
та  зустрічного позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 про встановлення порядку користування жилим будинком та господарськими
побудовами - відмовити повністю.

Стягнути
солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 17
гривень та витрати на ІТЗ в розмірі 7 гривень 50 копійок.

На
рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області заява
про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня оголошення рішення, а
апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий                                                             С.В.Гудков