№2-205/06
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
19 квітня 2007 року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у
головуючого - судді Бондаренко Г.М.,
при секретарі Муравської О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ялти цивільну
справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Гаспринська селищна рада, про
усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, приведення її в попередній
стан і стягнення моральної шкоди,
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Гаспринської селищної ради про
скасування рішення Гаспринської селищної ради та визнання недійсним державного
акта на право власності на земельну ділянку,
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Гаспринська селищна рада,
з вимогами усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,003 га,
яка розташована АДРЕСА_1. Просив суд зобов'язати відповідачку знести частину
бутової стіни, убрати камінь з ділянки та стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у
мотивував правом власності на спірну ділянку, яке у нього виникло на підставі
рішення Гаспринської селищної ради №12 від 01 квітня 2005 року та державного
акту, виданого Ялтинським міським управлінням земельних ресурсів 23 травня 2005
року. Зазначив, що відповідачка без відповідного узгодження, належного дозволу
та затвердженого проекту самочинно збудувала на цієї ділянці бутову стіну, яка
зважає її безперешкодно використовувати.

В подальшому ОСОБА_1
зміст позову уточнив, змінивши розмір компенсації за завдану матеріальну та
моральну шкоду шляхом збільшення суми відшкодування до 10000 грн.(а.с.83,84).
На думку позивача, ситуація, що склалася, призвела до погіршення його здоров'я,
самопочуття, можливості реалізації своїх звичок і бажань та негативних
наслідків матеріального і морального характеру.

ОСОБА_2 проти позову
заперечувала, посилаючись на безпідставність, необґрунтованість та незаконність
вимог позивача.

Представник
Гаспринської селищної ради спрямував до суду клопотання, в якому позовні вимоги
ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.36).

ОСОБА_2 звернулася
до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та Гаспринської селищної ради про
скасування рішення Гаспринської селищної ради про затвердження проекту відводу
земельної ділянки № 12 від 01 квітня 2005 року та визнання недійсним державного
акта на право власності на земельну ділянку серії КМ №045858, виданого ОСОБА_1
Ялтинським міським управлінням земельних ресурсів 23 травня 2005 року
(а.с.43,44).

Свої вимоги
мотивувала тим, що Гаспринська селищна рада, ухвалюючи оскаржуване рішення,
порушила її право на отримання у власність спірної земельної ділянки, якою вона
добросовісно, відкрито і безперервно користувалася тривалий час. Посилалася на
порушення селищною радою під час ухвалення зазначеного акта земельного
законодавства, та зазначала, що мала намір отримати ділянку у приватну
власність, але рада надала її ОСОБА_1

Представник
Гаспринської селищної ради зустрічний позив не визнав та підкреслив, що ухвалюючи
оскаржуване рішення, рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб,
визначений законом.

ОСОБА_1 зазначені
заперечення підтримав, посилаючись на непорушність права приватної власності на
земельну ділянку, яке було ним набуте у передбаченому законом порядку.

Вислухавши пояснення
осіб, які беруть участь у справі, вивчивши доводи, що обґрунтовують вимоги та
заперечення, дослідивши висновок експерта, докази та обставини, що мають
значення для правильного вирішення справи, з позиції їх достатності і взаємного
зв'язку у сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

У відповідності зі
ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованою
Верховною Радою України 17.07.1997р., кожний при вирішенні питання про його
цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий
розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого
судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за
порушеннями з боку як фізичних осіб, так і суб'єктів владних повноважень.

Кожному
гарантується право на оскарження в суді неправомірних рішень, дій та
бездіяльності. В цьому відношенні не може бути будь-яких обмежень або
виключень, оскільки частина 2 ст. 124 Конституції України зазначає, що
юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Це
положення було закріплене рішенням
Конституційного Суду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002р. (справа про досудове
врегулювання спорів) та знайшло відображення в постанові Пленуму
Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя».

Отже, як ОСОБА_1,
так і ОСОБА_2 мали підстави звернутися безпосередньо до суду для поновлення їх
порушеного права.

Аналізуючи
суб'єктний склад та характер правовідносин, суд дійшов до висновку, що не
зважаючи на наявність серед осіб, які беруть участь у справі, суб'єкта владних
повноважень, ця справа є спором, на який поширюється компетенція судів
цивільної юрисдикції, оскільки у відповідності до частини 1 ст. 15 ЦПК України
справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, що виникають із земельних відносин, розглядаються в порядку
цивільного судочинства.

Під час
розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 являється власником земельної
ділянки, яка розташована АДРЕСА_1. Цей факт підтверджується долученими до
матеріалів справи копіями рішення Гаспринської селищної ради про затвердження
проекту відводу земельної ділянки № 12 від 01 квітня 2005 року та державного
акта на право приватної власності на земельну ділянку серії КМ №045858,
виданого Ялтинським міським управлінням земельних ресурсів 23 травня 2005 року
(а.с.6,7,29,45,46,85).

Право власності,
зміст якого визначений частиною 1 ст. 316 ЦК України, - це право особи на
майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Саме власникові у відповідності до ст. 41 Конституції України,
частини 1 ст. 317 та частин 1, 2 ст. 319 ЦК України належить право володіння,
користування та розпоряджання своїм майном.

Ці принципи дістали
розвиток у змісті частини 4 ст. 373 ЦК України, з якої безпосередньо випливає,
що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд
відповідно до її цільового призначення.

Судом
встановлено, що на ділянці ОСОБА_1 споруджена бутова стіна, яка перешкоджає
власнику повноцінно використовувати землю, що підтверджується висновком
експерта №2442 (а.с.128-132).

ОСОБА_2 факт
установлення нею стіни, демонтування якої вимагає ОСОБА_1, визнала. Це у повній
мірі кореспондується з наданими позивачем письмовими доказами
(а.с.10,30-32,49,87,88).

Як вбачається з
матеріалів справи, наглядові, контролюючи та правоохоронні органи вже
неодноразово розглядали ситуацію, що склалася у зв'язку із суперечкою, та
виявили в діях ОСОБА_2 ознаки самовільного зайняття земельної ділянки -
адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП (а.с.8,11,28).

Згідно з положеннями
частини 1 ст. 376 ЦК України будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони
збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, вважаються
самочинним будівництвом. Відповідно до частини 4 цієї статті якщо  таке будівництво порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво,
або за її рахунок.

Приписами ст.
391 ЦК України та частини 2 ст. 48 Закону України «Про власність» передбачено
право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним дій щодо
користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма
знайшла відображення в частинах 2,3 ст. 152 ЗК України, яка одним із засобів
захисту прав громадянина на земельну ділянку визначає відновлення стану, який
існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав.

Таким чином,
ОСОБА_1, якому належить спірна земельна ділянка, має законні підстави вимагати
усунення перешкод у її користуванні шляхом зобов'язання ОСОБА_2 знести частину
бутової стіни та убрати бутовий камінь.

В частині
стягнення матеріальної та моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Правовідносини,
що виникають із заподіяння позадоговірної шкоди, регулюються ст.ст. 22, 23,
1166, 1167 ЦК України.

Розглядаючи вимоги
щодо стягнення матеріальної шкоди, суд встановив, що в порушення
фундаментальних приписів процесуального закону ОСОБА_1 не надав жодного
належного, змістовного та достовірного доказу на підтвердження спричинення йому
матеріальної шкоди та не обґрунтував її розмір.

ОСОБА_1 також не
зміг довести ступень і глибину фізичних та душевних страждань, факт погіршення
своїх здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, настання негативних
явищ, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, та існування причинно-наслідкового
зв'язку між неправомірними діями та шкодою. Він не надав жодного доказу на
користь підтвердження душевного дискомфорту та не зміг обґрунтувати принцип
визначення грошового еквівалента моральних страждань.

Отже, суд не
знаходить підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2
матеріальної та моральної шкоди.

Здійснюючи системний
аналіз позовних вимог ОСОБА_2, суд всебічно, повно та об'єктивно вивчив рішення
Гаспринської селищної ради №12 від 01 квітня 2005 року про затвердження проекту
відводу земельної ділянки, та дійшов до висновку, що оскаржуване рішення
прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, в межах наданих
повноважень, з урахуванням всіх обставин, безсторонньо, добросовісно,
своєчасно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом і з
дотриманням балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав і свобод
інших осіб.

Частина 2 ст. 19 та
частина 1 ст. 144 Конституції України містять імперативне правило, згідно з
яким органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та  законами України.

Частина 1 ст. 143
Конституції України встановлює, що територіальна громада безпосередньо або
через органи місцевого самоврядування управляє майном, що є в комунальній
власності. Виходячи з приписів частини 3 ст. 140 Конституції України, саме
селищна рада - є представницьким органом місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту
12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених
пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких
розташовані державні підприємства, здійснюють відповідні місцеві ради.

У відповідності до
ст. 12 ЗК України до виключної компетенції селищних рад у галузі земельних
відносин на території селищ належить розпорядження землями територіальних
громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність фізичних
і юридичних осіб. Такі норми кореспондуються зі змістом пункту 34 частини 1 ст.
26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Судом встановлено,
що при ухваленні оспорюваного рішення щодо затвердження проекту відводу
земельної ділянки та надання її у власність, порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок, встановлений ст. 118 ЗК України, ні ОСОБА_1, ані селищною
радою порушений не був.

Суд не може
прийняти до уваги посилання ОСОБА_2 на її право набувальної давності з
наступних підстав.

Відповідно до
частини 1 ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і
безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку,
можуть звернутися до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу
її у власність. Проте як вбачається зі змісту цієї норми при отриманні ділянки
такий громадянин не має будь-яких переваг перед іншими особами, які мають
бажання отримати земельну ділянку у власність або користування.

Твердження ОСОБА_2
щодо неодноразових звернень до посадових осіб Гаспринської селищної ради з
вимогами про надання спірної ділянки у власність не знайшли свого
документального підтвердження. До того ж суд вважає за необхідне зазначити, що
Земельний кодекс України, в якому введено поняття набувальної давності, набрав
чинності 01 січня 2002 року. З урахуванням частини 1 ст. 58 Конституції
України, в якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, суд не може взяти до уваги доводи ОСОБА_2 щодо
правовідносин, які виникли до набрання чинності Земельним кодексом України.

Суд вважає за
доцільне зазначити, що частина 2 ст. 152 ЗК України не може бути застосована по
відношенню до ОСОБА_2, оскільки вказана норма передбачає захист прав законного
власника або користувача земельної ділянки. Проте, в порушення фундаментальних
приписів процесуального закону, позивачка не надала допустимих, змістовних та
достовірних доказів на підтвердження правомірності користування спірною
земельною ділянкою та не змогла довести обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

В судовому засіданні
також було встановлено, що ОСОБА_2 не має правовстановлюючих документів ані на
спірну земельну ділянку, ані на будь-які споруди, які на ділянці розташовані.

У відповідності зі
ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини,
ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997р., кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений
свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом
або загальними принципами міжнародного права.

Це положення
дістало розвиток в національному законодавстві, зокрема в частині 1 ст. 51
Закону України «Про власність», яка зазначає, що громадянин не може бути
позбавлений права власності на земельну ділянку поза його волею інакше, як на
підставі рішення суду, у випадках, передбачених законодавчими актами України.

Доводи ОСОБА_2 щодо
неправомірності ухваленого Гаспринською селищною радою рішення не
підтверджуються зібраними по справі доказами, тому суд не вбачає підстав для
позбавлення ОСОБА_1 права власності на отриману земельну ділянку.

Таким чином,
частково задовольняючи вимоги за первісним позовом, суд не може погодитися з
вимогами зустрічного позову та зробити висновок щодо його законності та
обґрунтованості.

З огляду на
вищевикладене, керуючись ст.ст. 13, 14, 19, 41, 55, 58, 124, 140, 143, 144
Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод,
ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованого Верховною
Радою України 17.07.1997р., ст.ст. 15, 16, 22, 23, 316, 317, 319, 321, 373,
376, 391, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст. 48, 51 Закону України
«Про власність», ст.ст. 12, 40, 118, 119, 121, п. 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України, ст.ст. 10, 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст.ст. 212, 213, 214, 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати
ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні земельною ділянкою площею
0,003 га, яка розташована АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_2 знести частину бутової
стіни та убрати бутовий камінь із зазначеної земельної ділянки.

В
останній частині позову ОСОБА_1 відмовити.

В
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Гаспринської селищної ради про
скасування рішення Гаспринської селищної ради про затвердження проекту відводу
земельної ділянки №12 від 01 квітня 2005 року та визнання недійсним державного
акта на право власності на земельну ділянку №045858, наданого ОСОБА_1 23 травня
2005 року, відмовити.

Рішення набирає
законної сили в порядку, передбаченому ст. 223 Цивільного процесуального
кодексу України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути
оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення
шляхом подання до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через Ялтинський
міський суд заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом
двадцяти днів апеляційної скарги у порядку передбаченому ст.ст. 294, 295, 296
Цивільного процесуального кодексу України.

С у д д я -