Копія                                                                                                           Справа
№ 2-355, 2007р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

17 квітня 2007р.                  Миргородський міськрайонний
суд Полтавської області

в складі:

головуючої
судді  - Куцин В.М.

при
секретарі        - Кольвенко Г.Г.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Миргороді

справу за
позовом  ОСОБА_1

до ВАТ
„Армапром”, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті
Миргороді та Миргородському районі Полтавської області, ОСОБА_2

про відшкодування
шкоди заподіяної нещасним випадком,

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відшкодування
заподіяної їй шкоди в результаті смерті її чоловіка ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що в
грудні 2006 року на території ВАТ „Армапром” по трудовій угоді з ОСОБА_2
працював її чоловік ОСОБА_3 і здійснював демонтаж повітрепроводу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 10 годині 30 хвилин в процесі виконання
робіт по демонтажу стався нещасний випадок, чоловік ОСОБА_3 був збитий падаючою
трубою з висоти 4,5 метри в наслідок чого отримав тупу травму грудної клітки,
яка викликала розрив серця і внутрішню кровотечу, в результаті якої помер.

В зв'язку з цим нещасним випадком територіальним
управлінням Держпромгірнагляду по Полтавській області, було проведено
розслідування та складено акт № 1 про нещасний випадок на підприємстві, не
пов'язаний з виробництвом, який був затверджений 29.12.2006 року.

Оскільки покійний чоловік позивачки, ОСОБА_3 виконував
роботи по демонтажу повітрепроводу на території ВАТ „Армапром”, офіційно з
наданням перепустки потрапив на це підприємство, нещасний випадок настав при
виконанні конкретної роботи, з зазначенням робочого місця, тому позивачка
просить постановити рішення про внесення змін у вказаний акт з зазначенням, що
нещасний випадок пов'язаний з виробництвом тобто, фактично скласти акт форми
Н-1.

Враховуючи ті обставини, що нещасний випадок стався на
виробництві в результаті незабезпечення ВАТ „Армапром” техніки безпеки, що і потерпілий
виконував роботи по дорученню (трудовому договору) ОСОБА_2 просила стягнути
солідарно з усіх відповідачів 3399 гривень, витрати понесені на поховання
чоловіка та 90000 гривень заподіяної в зв'язку з цим нещасним випадком, що
потяг смерть чоловіка, моральна шкода.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4, позов
підтримав просив його задовольнити, зобов'язати внести зміни в акт від
29.12.2006 року про нещасний випадок на підприємстві не пов'язаний з
виробництвом, вказавши, що нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, з
підстав зазначених в позові.

Та враховуючи, що покійний ОСОБА_3 хоч і не перебував в
трудових відносинах однак виконував роботу на території ВАТ „Армапрому”, який
не провів відповідний інструктаж по техніці безпеки, не забезпечив належні
умови виконання робіт, являючись джерелом підвищеної небезпеки, тому відповідно
до ст.ст. 1166, 1167, 1168, 1190 ЦК України, враховуючи, що ОСОБА_2 фактично
допустив потерпілого до виконання робіт, просив стягнути солідарно з
відповідачів на користь позивачки 3399 гривень матеріальної та 90000 гривень
моральної шкоди.

Представник ВАТ „Армапром” позов не визнали, просили
відмовити в його задоволенні виходячи з наступного.

Потерпілий ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 виконував роботи на
підставі цивільно-правового договору від 1.12.2006 року укладеного між ОСОБА_2
та ВАТ „Армапром”, на власний ризик в зв'язку з цим і був складений акт НПВ, за
результатом перевірки, нещасного випадку, в результаті якого настала смерть
ОСОБА_3. комісією територіального управління Держпромгірнагляду по Полтавській
області 29.12.2006 року.

Відповідно до цього акту, технічних і організаційних
причин нещасного випадку комісією не встановлено, потерпілого ОСОБА_3 визнано
особою, дії якого привели до нещасного випадку.

Крім того ВАТ „Армапром” не являється роботодавцем
потерпілого, не складав акт про нещасний випадок і тому вимога про його зміну
ВАТ „Армапром” є безпідставною.

Оскільки між потерпілим та відповідачами ВАТ „Армапром”
та ОСОБА_2 не існувало трудових правовідносин, не встановлена вина відповідачів
у нещасному випадку, тому ОСОБА_3 не підлягав страхуванню від нещасного випадку
на виробництві, отже відсутні підстави на відшкодування шкоди позивачці всіма
відповідачами.

Крім того позивачкою не надано доказів, які підтверджують,
що витрати на поховання ОСОБА_3. понесла вона, так як документи виписані на
ім'я інших осіб. Більш того відсутнє документальне підтвердження оплати рахунку
„Кафе-бару” ТОВ ПОРТ „Квінта” на суму 1506грн., за поминальний обід, отже
вимога про стягнення 3399 гривень на відшкодування матеріальної шкоди є
безпідставною.

Оскільки вини ВАТ „Армапром” у смерті ОСОБА_3 немає і
позивачкою не доведено, розмір заподіяної моральної шкоди, тому вимога про
стягнення солідарно з відповідачів 90000 гривень моральної шкоди задоволенню не
підлягає.

Представник відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Миргороді і Миргородському районі Полтавської області
позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні.

Оскільки ОСОБА_3 не працював по трудовому договору
роботодавець не сплачував страхові внески до фонду, акт складений за формою
НПВ, а не за формою Н-1, а також ЗУ від 23.02.2007 року з ЗУ „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві ...” виключено норми, що регламентували відшкодування моральної
шкоди фондом.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав просив відмовити в
його задоволенні, оскільки він не являється приватним підприємцем між ним та
ОСОБА_3 була усна домовленість про допомогу останнього у виконанні робіт, а
трудовий договір не укладався.

Крім того ІНФОРМАЦІЯ_1 коли стався нещасний випадок, він
не дозволяв в його відсутність виконувати будь-які роботи, а потерпілий це
зробив без відому ОСОБА_2 на власний ризик.

Суд заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши письмові докази по справі вважає, що
заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 працював на
підставі усного трудового договору укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3  1.12.2006 року і виконував роботи в якості
монтажника по демонтажу повітрепроводу в сталеливарному цеху ВАТ „Армапром”,
оскільки відповідно до ч.4 ст.24 КЗпП України, трудовий договір вважається
укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не видані, але працівника
фактично допущено до роботи.

Вказана обставина об'єктивно підтверджується показами
свідка ОСОБА_6, а також перепусткою виданою на ім'я потерпілого за заявою
ОСОБА_2

Вказані роботи виконувалися згідно цивільно-правового
договору № 20 від 1.12.2006 року, укладеного між ВАТ „Армапром” та ОСОБА_2

Пунктом 1.1. цього договору виконавець, тобто ОСОБА_2
особисто несе відповідальність за техніку безпеки на робочому місці.

Незважаючи на це ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 не забезпечив
техніку безпеки робочого місця, більш того дозволив в його відсутність
виконувати ОСОБА_3 роботи по демонтажу конструкції без додержання вимог техніки
безпеки, що призвело до нещасного випадку, в результаті якого ОСОБА_3 помер.

Твердження ОСОБА_2, що ІНФОРМАЦІЯ_1 він забороняв
виконувати роботи ОСОБА_3 об'єктивно не підтверджуються будь-якими доказами і
тому оцінюються судом критично.

Оскільки ОСОБА_2 не забезпечив техніку безпеки на
робочому місці ОСОБА_3., а відповідно до вищевказаного цивільно-правового
договору № 20 ніс за це особисту відповідальність, тому суд вважає, що з його
вини стався нещасний випадок з ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода
завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями, чи бездіяльністю
відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1168 ЦК України, передбачено, що моральна шкода
завдана смертю фізичної особи відшкодовуються її чоловікові (дружині).

Таким чином, виходячи з вище викладеного, суд вважає, що
позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню
в розмірі 10000 гривень з урахування ступеня вини самого потерпілого ОСОБА_3.
та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості і повинні бути
відшкодовані винною особою відповідачем ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1 ЗУ „Про охорону праці” та ст. 7 ЗУ
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві ...” роботодавцем вважається фізична особа, яка використовує
найману працю.

Так як ОСОБА_2 використовував найману працю ОСОБА_3. він
являвся роботодавцем, оскільки ОСОБА_3 працював на підставі усного трудового
договору, отже відповідно до ч.1 ст.8 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування ...” підлягав обов'язковому страхуванню від нещасного
випадку.

Згідно ст. 10 цього Закону, всі особи, перелічені у статі
8 Закону, вважаються застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом
незалежно від фактичного виконання страхувальниками своїх зобов'язань щодо
сплати страхових внесків.

Таким чином, посилання представника Фонду на несплату
страхових внесків роботодавцем, як підставу відмови в задоволенні позову не
ґрунтуються на законі.

Оскільки судом беззаперечно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3 помер, в наслідок нещасного випадку, який стався при виконанні ним
трудових обов'язків по цивільно-правовому договору від 01.12.2006 року тому
виплати передбачені ст. 33 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування ...” підлягають стягненню на користь осіб, які мають на це право, з
страховика, тобто Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України, тому вимога позивача про
стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди не ґрунтується на законі і задоволенню
не підлягає.

Разом з тим підставою для здійснення цих виплат Фондом є
акт форми Н-1 про нещасний випадок, що стався під час виконання трудових
обов'язків, який відповідно до ст. 22 ЗУ „Про охорону праці” повинен скласти
роботодавець, чи орган держнагляду за охороною праці.

Однак позивачем не ставиться вимога про зобов'язання
роботодавця ОСОБА_2 чи органу держнагляду за охороною праці скласти акт форми
Н-1, тому виходячи з принципу диспозитивності закріпленому в ст. 11 ЦПК
України, вимога позивача про стягнення з Фонду матеріальної шкоди заподіяної
смертю ОСОБА_3. не ґрунтуються на законі і тому задоволена бути не може.

ЗУ „Про державний бюджет України на 2007 рік”, зупинено
на 2007 рік дію норм, що регламентують виплати робочими органами Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України коштів в частині відшкодування моральної шкоди.

ЗУ „Про внесення змін до ЗУ „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007
року, нормами які регламентували порядок виплати моральної шкоди заподіяної
нещасним випадком виключено.

За таких обставин вимога позивачки про стягнення моральної
шкоди з Фонду не ґрунтується на законі і задоволенню не підлягає.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 не перебував в
трудових відносинах з ВАТ „Армапром”, що не заперечував представник позивачки,
тому вимога останньої про зобов'язання ВАТ „Армапром” акт № 1 від 29.12.2006
року про нещасний випадок на підприємстві не пов'язаний з виробництвом змінити
на акт форми Н-1, про нещасний випадок на підприємстві пов'язаний з
виробництвом та стягнення з останнього матеріальної та моральної шкоди є
безпідставною і задоволенню не підлягає.

Факт перерахування внесків до Пенсійного
Фонду України на ім'я ОСОБА_3. до листопада 2006 року з ВАТ „Армапрому”, не
може бути беззаперечним доказом трудових відносин ВАТ „Армапром” із ОСОБА_3
Зважаючи на те, що вказані внески перераховані за грудень 2006 року не були і
згідно повідомлення представників ВАТ „Армапром” та ОСОБА_2 відрахування до
пенсійного Фонду здійснювалися не правомірно, в
результаті порушення фінансово-бухгалтерського обліку на підприємстві.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо
позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою при зверненні до суду понесені
судові витрати в сумі 38грн. 50коп. (а.с.4, 5) в зв'язку з задоволенням однієї
вимоги на її користь з відповідача ОСОБА_2 стягненню підлягає 18грн. 50коп.

Керуючись ст. 24 КЗпП України, ст. 1167 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1  задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
- 10 (десять) тисяч гривень, моральної (немайнової) шкоди та 18
(вісімнадцять)грн. 50коп. - судових витрат, всього 10018 (десять тисяч
вісімнадцять)грн. 50 копійок.

В решті позовних вимог ОСОБА_1
відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути апеляційно оскаржене,
шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення протягом 10 днів з часу
постановлення рішення та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з часу
подачі заяви до апеляційного суду Полтавської області через Миргородський
міськрайсуд.

Суддя: / підпис /

«Оригіналу відповідає»:

Суддя Миргородського

міськрайонного суду

Полтавської області                                                                                В.М.Куцин