Справа №2-17/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

21
березня 2007 р.                                                                                                             м.
Макіївка

Кіровський районний суд міста Макіївки Донецької області у складі:

головуючої
судді                  Смєлік С.Г.

при
секретарі                        Панютіній
І.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого суду у м. Макіївці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про встановлення факту сумісного
проживання, визнання права власності на частину квартири та стягнення  вартості її частини, відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

4 квітня 2006 року ОСОБА_1звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2. про
встановлення факту сумісного проживання, визнання права власності на Уг частину
квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка не визнає за ним права
власності на частину придбаної сумісно квартири.

В подальшому пред"явив до суду додатковий позов про стягнення вартості
належної йому частини квартири та відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні ОСОБА_1підтримав заявлені позовні вимоги, на
обґрунтування яких послався на обставини, викладені у позовній заяві, та
зазначив, що з 2000 року по червень 2003 року проживав з ОСОБА_2. однією
сім"єю, мав з нею спільний сімейний бюджет. В цей час він займався
підприємницькою діяльністю і доходи, отримані ним від торгівлі на ринку, були
джерелом існування його сім"ї з ОСОБА_2. В період сумісного проживання в
квартирі її матері, ОСОБА_3., за адресою: м. АДРЕСА_2вони на ім "я
відповідачки придбали за спільні кошти квартиру АДРЕСА_1, в якій він своїми
силами та за допомоги своїх знайомих зробив перепланування квартири та її
ремонт. У вересні 2003 року він поїхав до Іспанії, а в червні 2004 року
повернувся. З цього часу вони не стали проживати разом. Відповідачка вже мала
намір продати спірну квартиру і обіцяла повернути йому частину грошей. Згодом
вона не стала визнавати за ним право власності на Уг частину квартири, як
співвласника, що змусило його звернутися за захистом свого порушеного права в
суд. При розгляді справи йому стало відомо, що у 2005 році вона без його відома
продала квартиру, але дотепер гроші за половину частини квартири йому не
повернула. Оскільки дії відповідачки завдали йому моральних страждань,
пов"язаних із погіршенням стану здоров"я, неправомірним позбавленням
житла, неможливістю купити у зв"язку з його подорожчанням, він вимагає
компенсації моральної шкоди.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_1просить суд встановити факт сумісного
проживання його з ОСОБА_2. однією сім"єю, визнати за ним право на ½  частину квартири, стягнення вартості Уг
частини квартири в розмірі 2700 грн. та відшкодувати моральну шкоду в сумі
10000 грн.

ОСОБА_2. позов
не визнала, пояснити, що ОСОБА_1. знає з 2000 року. В цей час вона проживала з
сином у квартирі своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 і протягом З років вона
зустрічалася з ОСОБА_1.,
який проживав в цій квартирі періодично, по 7-10 днів. Потім після сварки
через її сина покидав її і через деякий час знову повертався. У 2002 році вона
на своє ім"я купила квартиру за адресою: провулок АДРЕСА_1на гроші, які
взяла в борг у свого знайомого, а потім повернула їх, отримавши гроші від своєї
матері, яка в цей час працювала в Іспанії. Ремонт у придбаній квартирі вона
робила за свої кошти. ОСОБА_1не давав їй грошей для придбання квартири,
оскільки на цей час ніде не працював і доходів не мав. Приходячи до неї, він
приносив продукти, але тільки для себе. ОСОБА_1не мав обов"язків по
утриманню її житла, матеріального забеспечення її та її сина, у них ніколи не
було спільного

сімейного
бюджету.

Представники ОСОБА_2.- ОСОБА_4., ОСОБА_5.в судовому засіданні підтримали
заперечення ОСОБА_2. щодо всіх позовних вимог ОСОБА_2.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи і
дослідивши надані докази, суд в межах заявлених вимог (ст. 11 ЦПК України), суд
встановив наступне.

Як зазначено в Прикінцевих та Перехідних Положеннях ЦК України щодо
цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов"язків,
що виникли або продовжують існувати після набрання нинності.

Оскільки правовідносини між ОСОБА_1. та ОСОБА_2. виникли до набрання
чинності ЦК України
і продовжували існувати після набранням ним чинності, суд при розгляді справи
керується нормами чинного законодавства.

Статтею 74 Сімейного кодексу України передбачено, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно
набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Як вбачається з нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу від 8
квітня 2002 року ОСОБА_2.
на своє ім"я придбала у власність квартиру, що знаходиться за адресою:
м. АДРЕСА_1 У договорі
купівлі- продажу зазначено, що квартира була придбана за 5400 грн.

Продаж ОСОБА_2. спірної квартири підтверджується договором купівлі-продажу
від 4 серпня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Макіївського
нотаріального округу, (реєстр № 3113).

З пояснень позивача видно, що квартира, яка знаходиться за адресою
м.АДРЕСА_1, була придбана на спільні з відповідачкою гроші - за 1500 доларів США, з яких 1000
доларів було передано при укладені договору купівлі- продажу, а останні він
передавав продавцю квартири вже після укладення договору. Право власності на
квартиру було зареєстровано на ім"я ОСОБА_2., оскільки він їй довіряв, як
своїй дружині. З метою перепланування цієї квартири та ремонту, він купував за
свої гроші необхідні для цього будівельні товари та оплачував ремонті роботи.
Після того, коли стосунки з ОСОБА_2. зіпсувалися, і вони не стали проживати
разом, вона не відмовилася повернути йому частину грошей після продажу
квартири.

Заперечуючи проти тверджень ОСОБА_1. щодо придбання квартири на їх спільні
кошти,ОСОБА_2 послалася на договір позики коштів у ОСОБА_6., який в судовому
засіданні підтвердив, що у лютому 2002 року позичів ОСОБА_2. для придбання
квартири 1600 доларів США,
про що була складена розписка і які вона повертала йому частками. Про те, що ОСОБА_2. проживає з
ОСОБА_1., йому
відомо не було.

З тексту наданої розписки вбачається, що ОСОБА_2. 15 лютого 2002
року отримала в борг у ОСОБА_6. 1600 доларів США, який був повернутий нею 15 листопада 2002 року в сумі
1200 доларів СІЛА та 9 лютого 2002 року в сумі 400 доларів США.

Відповідачкою були надані грошові перекази з Іспанії на її ім"я від
ОСОБА_3.: №47995320 від 3 листопада 2002 року на 1200 доларів США ; № 436680 від 2
лютого 2003 року на 400 доларів СІНА; № 0906804 від 11 березня 2003 року на 500
доларів США ; №
82052721 від 23 березня 2003 року на 900 доларів СІЛА ; № 0863010 від 1 червня
2003 року на 450 доларів СІЛА ; № 0020202 від 7 липня 2003 року на 700 доларів США ; № 0012285 від
3 серпня 2003 року на 700 доларів СІЛА ; № 0013482 від 7 вересня 2003 року на
600 доларів СІЛА.

Позивач, посилаючись на придбання квартири на сумісні з ОСОБА_2. кошти,
пояснив, що з 2000 року і по час від"їзду до Іспаніі, у червні 2003 року,
займався підприємницькою діяльністю і від торгівлі на ринку мав доходи, які
були джерелом утримання їх з ОСОБА_2. сім"ї та були витрачені на придбання
спірної квартири.

Разом з тим з довідки Пенсійного Фонду Україні у
Кіровському районі м. Макіївки від 31 серпня 2006 року №1111-6291 вбачається,
що ОСОБА_2. як
суб"єкт підприємницької діяльності була зареєстрована 23 травня 2003 року,
а ОСОБА_1- тільки 15 грудня 2005 року.

Доводи позивача про зайняття підприємницькою діяльністю без офіційної
реєстрації та наявності доходу не підтверджені достовірними доказами, він не
може надати суду відомостей про свої доходи за період з 2000 по 2003 рік.

Придбання квартири ОСОБА_1. на правах співвласника з
ОСОБА_2. з урахуванням його доводів, що на той час вони були сім"єю,
передбачає його реєстрацію у даній квартирі на правах члена сім"ї власника
квартира при наймі, що на той час ОСОБА_1.
у місті

Макіївка
ніде зареєстрований не був.

Як вбачається з карточки
реєстрації ( форма А ), представленої КП " Сєвєр", ОСОБА_2. станом на 26
березня 2003 року була зареєстрована у придбаній квартирі, за адресою :
м.АДРЕСА_1, а ОСОБА_1був зареєстрований - 11 грудня 2002 року,за місцем
проживання своїх батьків, за адресою: АДРЕСА_2, тобто реєстрація проведена вже
після купівлі спірної квартири.

ОСОБА_1з цього приводу пояснив, що не став реєструватися у квартирі, яку
вони придбали разом з ОСОБА_2., бо не хотів витрачати гроші на оплату
комунальних послуг. Згодом він змінив свої пояснення, стверджуючи, що
зареєструвався в квартирі батьків, бо побоювався, що не буде мати право на цю
квартиру на випадок їх смерті.

Суд вважає такі пояснення неспроможними, оскільки,
зареєструвавшись у квартирі батьків, він також повинен був нести обов"язки
по сплаті комунальних послуг, крім того, згідно довідки КП "Хімік"
від 23 лютого 2007 року № 155 квартира батьків ОСОБА_1. станом на 1998 рік вже
була приватизованою, тому він би мав право на цю квартиру, як спадкоємець.

Заявляючи позовні вимоги про визнання право власності на належну йому
частину у спірній квартирі, позивач посилався на те, що він та ОСОБА_2. протягом трьох
років проживали разом однією сім"єю, маючи спільний бюджет.

Згідно ст. З Сімейного кодексу України сім"ю складають особи, які
спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають спільні права і
обов"язки.

З пояснень свідків ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9., які були допитані судом за
клопотанням позивача випливає, що ОСОБА_1.
та ОСОБА_2. знаходились у фактичних шлюбних відносинах, проживали
разом у квартирі матері відповідачки протягом трьох років: вели сумісне
господарство, мали спільний бюджет, разом їздили на відпочинок. Вони їх вважали
чоловіком і дружиною.

Разом з тим допитані в судовому засіданні свідки з боку відповідачки
заперечували проживання ОСОБА_1. та ОСОБА_2. однією сім"єю та ведення ними
сумісного господарства.

Свідок ОСОБА_10., яка є сусідкою ОСОБА_2., пояснила, що знає ОСОБА_1. бо
він приходив до ОСОБА_2., так як вони зустрічалися. Але постійно він у її
квартирі не проживав, ключів від квартири у нього не було. Вони сварилися через
те, що він зловживав спиртними напоями. Знає ОСОБА_2. як забезпечену людину, тому що її мати постійно присилала
їй гроші.

Свідок ОСОБА_11.
пояснив, що ОСОБА_1приходив до його матері часто у п"яному стані, проживав
разом з ними, але не тривалий час. Він пам"ятає, що ОСОБА_1 купив йому
плеєр, але мати віддала за це йому гроші.

До матеріалів справи за клопотанням позивача було долучено копію протоколу
очної ставки між ОСОБА_2. та ОСОБА_1. від 3 квітня 2006 року, яка була
проведена у Кіровскому РО м. Макіївки у зв"язку з порушенням кримінальної
справи щодо ОСОБА_1.

Посилання позивача на дані протоколу очної ставки про те, що ОСОБА_2. на
питання слідчого відповіла, що знає ОСОБА_1., бо перебувала з ним у цивільному
шлюбі в період з 2000 по 2003 рік, судом не можуть бути прийняти до уваги,
оскільки представник ОСОБА_2.-ОСОБА_4. пояснила, що її довіритель неправильно
розуміла значення "перебування у цивільному шлюбі", тому і визначила
свої відносини з ОСОБА_1. таким чином.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи показання свідків з боку позивача, суд вважає, що вони не є
достатніми для висновку суду про наявність сімейних відносин сторін, наявності
у них спільного сімейного бюджету, взаємних прав та обов'язків. Так, свідок
ОСОБА_8. свідчив тільки про факт проживання ОСОБА_1. в квартирі ОСОБА_2., але
щодо інших питань стосовно їх побуту, ведення господарства йому нічого не
відомо; ОСОБА_7. є рідною сестрою ОСОБА_1.- тому є особою заінтересованою у
результаті справи; ОСОБА_12. стверджував факт сумісного проживання ОСОБА_1. та
ОСОБА_2., оскільки його дівчина працювала реалізатором на прилавку ОСОБА_1. і
він часто отриману виручку від продажу товарів приносив на квартиру до ОСОБА_2.

ОСОБА_1.,
стверджуючи факт постійного проживання у квартирі матері відповідачки, за
адресою: м. АДРЕСА_2, не представив доказів утримання з його боку цього житла,
сплати за комунальні послуги у період з 2000 по 2003 рік, реєстрації за цією
адресою, хоча б як тимчасового мешканця, відомостей про проведений ним ремонт у
цій квартирі.

Приймаючи до уваги пояснення ОСОБА_1. стосовно відносин з ОСОБА_2. у період з 2001-
2003 рік, заперечення відповідачки стосовно доводів ОСОБА_1., відсутність
інших, крім пояснень свідків, доказів, якими б він міг довести наявність
сімейних відносин з ОСОБА_2., суд вважає, що ОСОБА_1не надав суду достатніх і
переконливих доказів проживання з відповідачкою однією сім"єю у період з
2000 по 2003 рік, тому його позовні вимоги в цій частині задоволенню не
підлягають Крім того, ОСОБА_1не довів, що квартира, яка знаходиться за адресою
м.АДРЕСА_1 була придбана за сумісні кошти з відповідачкою, тому його вимоги про
стягнення з ОСОБА_2. на його користь половини вартості квартири, задоволенню не
підлягає.

В судовому засіданні позивачем буди заявлені позовні вимоги про стягнення з
ОСОБА_2. моральної шкоди оскільки вона протиправно позбавила його житла, що
призвело до переживань, погіршання його стану здоров "я, які він оцінює у
10000 грн. Гроші йому необхідні для облаштування його особистого життя.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом не вбачається вини в діях ОСОБА_2. щодо продажу нею належної їй на
правових підставах квартири. З цих підстав позов ОСОБА_1. про стягнення з
ОСОБА_2. 10000 грн. компенсації моральної шкоди задоволенню не підлягають.

За наведених обставин суд не знаходить об"єктивних підстав для
задоволення позову ОСОБА_1.

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові
витрати, пов"язані зі зверненням до суду і розглядом судової справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.11, 60, 82,212,213,214,215
Цивільного процесуального кодексу України, ст.3, 74 Сімейного Кодексу України,
317,328,1167 Цивільного кодексу України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2про встановлення факту сумісного
проживання, визнання права власності на частину квартири та стягнення вартості
одної другої її частини, стягнення моральної шкоди- відмовити.

Заява про апеляційне оскарження подається Апеляційному
суду Донецької області через Кіровський районний суд м. Макіївки протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному
суду Донецької області через Кіровський районний суд м. Макіївки протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або протягом десяти
днів з дня проголошення рішення без попереднього подання заяви на апеляційне
оскарження.