Справа №2-41 /2007р.
РІШЕННЯ

Ім"ям України

03 квіткя 2007 року                                        Канівського
міськрайонного суду

Черкаської
області

в складі:
головуючого судді - Дубенець
М.І.

при секретарі- Захарченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Каневі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Виконавчого комітету Канівської
міської ради. Комунального підприємства „Черкаського обласного об'єднаного бюро
технічної інвентарізації" про поновлення строку позовної давності про
визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, про визнання
права власності на 1/2 частину
квартири, про визнання договору дарування квартири недійсним,

ВСТАНОВИВ:

що позивач
ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Виконавчого комітету Канівської міської ради, Комунального
підприємства „Черкаського обласного об"єднаного бюро технічної
інвентарізації про поновлення строку позовної давності, про визнання свідоцтва
про право власності на квартиру недійсним, про визнання права класності на 1/2 частину
квартири, про визнання договору дарування квартири недійсним, в якому вказав,
що він 30.04.1969 р.
зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 Від шлюбу мають двоє дітей сина
ОСОБА_4- ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. та
дочку ОСОБА_3- ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н. На підставі рішення Канівського міськвиконкому
№ 287 від 06.07.1985 р.н. їм на склад сім"ї з 5 чоловік була видана
чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1, як сім'ї' загиблого під час Великої
Вітчизняної війни. В квартирі оселились, він, відповідач ОСОБА_5, їх діти та
його мати ОСОБА_6 Спільним подружнім життям з відповідачем ОСОБА_5 вони
проживали до 30.04.2005р., шлюб було розірвано. 17.07.2006р. їх діти ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звернулися в Канівський миськрайонний суд з позовом до своєї матері
-ОСОБА_2 про визнання права власності по 1/4 частини спільної квартири. З їх
позову він дізнався, що спірна квартира приватизована лише на одного члена
сім"ї, а саме на ОСОБА_2 З цього часу він дізнався, що було порушено його
права стосовно приватизації квартири. В заяві від 20.05.І992р. про приватизацію
ОСОБА_2 просила передати їй безкоштовно в особисту власніть житлову квартиру,
яку вона займає з сім"єю у відповідності до п.4 ст. 23 Закону України „
Про статус і соціальшій захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та додала до заяви довідку про склад сім'ї і прописку, копію
ордера на квартиру та довідку з місця роботи. Про подачу такої заяви ОСОБА_2.
не повідомила ні його, ні дітей. Станом на 20.05.1992р. в спірній квартирі були
прописані і проживали він, ОСОБА_2., їх діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Його син
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 р. був
виписаний із спірної квартири в м. Київ на період навчання, але за ним
зберігалося право на житлову площу квартири і на приватизацію. Дочка ОСОБА_3
була виписана із спірної квартири на період навчання в м. Київ. Його мати
ОСОБА_6 буда виписана із спірної квартири в листопаді 1986р. Таким чином право
на приватизацію квартири мали він ,
ОСОБА_2, їх діти, як потерпілі від Чорнобильської катастрофи. До заяви про
приватизацію від 20.05.1992р., яку подала ОСОБА_2. не було додано його
письмової згоди на приватизацію та шісьмової згоди сина ОСОБА_4, який вже на
той момент був повнолітнім, не було додано нотаріально засвідченої копії
посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, так як в неї ще
не було його, таке посвідчення їй було видане лише 25.12.І992р. Отже станом на
13.10.1992р., тобто на день видачі їй свідоцтва НОМЕР_1 про право особистої власності на спірну квартиру, такого
посвідчення у ОСОБА_2 не було. Він і син отримали чорнобильські посвідчення
28.12.1992р., дочка в 1995р. Таким чином ОСОБА_2. набула статус потерпшої від
Чорнобильської катастрофи лише 25.12.І992р. і саме з цього часу у неї
з"явилось право на пільги передбачені п.5 ч.1 ст. 23 Закону України „.Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" . На підставі наведеного вважає, що передача квартири у
власність одній ОСОБА_2 та видача їй начальником Канівського БТІ ОСОБА_7
свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 13.10.1992р. на спірну квартиру є
незаконним, так як приватизація проведена з порушенням вказаних вимог Закону та
відповідного рішення міськвиконкому № 171 від 19.05.1992р. про порядок передачі
у власність житла. Свідоцтвом НОМЕР_1 були позбавлені права власності на житло
всі мешканці квартири окрім ОСОБА_2 Видаючи 13.10.1992р. ОСОБА_2 свідоцтво на
право приватної власності на квартиру начальник Канівського БТІ ОСОБА_7
порушила вимоги п.2 ст. 8 Закону України „ Про приватизацію житлового
фонду" згідно якого, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в
спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх, за
якими зберігається

2

право на житло, з обв"язковим визначенням повноваженого власника квартири. Про
незаконність дій начальника Канівського БТІ при передачі в приватну власність
спірної квартири лише ОСОБА_2свідчіго рішення Канівського міськвиконкому за № 390 від 26.12.1995р. про проведення перереєстрації приватизованого мешканцями
міста за період з травня по грудень 1992р. житла згідно значних змін і
доповнень, прийнятих державними установами і Урядом України, які суттєво
вплинули на майнові відносини між власниками приватизованого житла. Цим
рішенням зобов"язано МП „ Обрій", тобто Канівський відділок інвентарбюро,
внести необхідні зміни і доповнення в документи по приватизації, відмітки в
паспортах, та внести зміни в свідоцтва про власність на житло. Це рішення МП„
Обрій" не виконало. 20.07.1999р. Канівський місквиконком прийняв рішення
за №
271 про передачу у приватну власність ОСОБА_5, як уповноваженому власнику, та йому, як члену сім'ї, згідно поданої ними
заяви в спільну власність державне житло - спірну квартиру
згідно Закону України,, Про приватизацію державного житлового фонду". Отже
можна вважати, що станом на 20.07. 1999р. спірна квартира
була державним житлом, видане свідоцтво НОМЕР_1 від ІЗ.І0.І992р. є недійсним. Надалі через його хворобу, хворобу ОСОБА_2,
винекненням заборгованості по оплаті за квартиру у зв"язку з навчанням
дітей воші приватизацію спірної квартири до кінця так і не довели, свідоцтво
про право власності на спірну квартиру згідно з рішенням міськвиконкому № 271
від 20.07.1999р. не отримали. До того ж в травні-червні 1992р. він знаходився
на стаціонарному лікуванні у зв"язку з тяжким захворюванням. Він являється
інвалідом дитинства II групи і переніс в останні два роки 2 інсульти, тому всі питання по
приватизації житла вирішувала сама ОСОБА_2. Вважає, що на цих підставах строк
позовної давності пропущений ним з поважних причин. Рішенням Канівського
міськрайонного суду від 21.09.2006р. позивачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 в задоволенні
позову про визнання права власності на V*
частину квартири відмовлено у зв"язку з пропуском
строку позовної давності. В цьому ж рішенні вказано, що ОСОБА_2. не
заперечувала проти розділення квартири на чотири частини, тобто на неї, на
нього та їх дітей. 26.09.2006р. йому стало відомо від представника відповідача
ОСОБА_8, що за його порадою ОСОБА_2. подарувала 21.09.2006 р. спірну квартиру
їх дочці ОСОБА_3,, тобто позбавила його , інваліда дитинства II групи, тяжко хворого,
на старості років права власності на житло, на яке він має законне право. Він
вважає, що договір дарування квартири є недійсним, так як ОСОБА_2. могла
подарувати лише ту частину квартири, яка могла згідно закону належати їй на
праві приватної власності. Просив поновити йому строк позовної давності для
захисту його порушеного права власності на житло, як пропущений ним з поважних
причин; визнати свідоцтво НОМЕР_1 від 13.10. 1992р. на право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 видане на ім'я ОСОБА_2 недійсним; визнати право власності по '4 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, ОСОБА_1; зобов"язати Комунальне підприємство Черкаського
обласного об"єднаного бюро технічної інвентарізації внести зміни до
свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 НОМЕР_1 від 13.10. 1992р.;
визнати договір дарування квартири 156 по вул. 206 Дивізія, 10
в м. Каневі, який укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 21.09.2006р. недійсним. Судові витрати покласти на
відповідачів .

В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що він був одружений і мав дітей всі разом жили у спірній квартирі, у
1995р. він захворів на туберкульоз і був звільнений з роботи за станом
здоров"я ,
згодом він забрав свою матір і всі разом проживали в
квартирі АДРЕСА_1. У 2005р. він розвівся з дружиною ОСОБА_2, але жили разом, вежі спільне
господарство, разом платили комунальні платежі. Він хворів, а коли приїхав з
лікарні, то знайшов повідомлення в ящику з якого йому стало відомо, що ОСОБА_2.
приватизувала квартиру АДРЕСА_1 на себе і могла продати її, а новий власник міг
просто викинути його з квартири. У 1995р. ОСОБА_2. приносила заяву на підпис
стосовно приватизації квартири і він її підписав, але приватизацію так і не
було проведено до кінця. Він і поняття не мав, що квартира приватизована.
19.05.1992р. Канівський міськвиконком виніс рішення про приватизацію спірної
квартири, а 20.05.1992р. ОСОБА_2. подала заяву про передачу їй безкоштовно в
особисту власність житлової квартири. Дана заява була подана без його та дітей
письмової згоди на це, все робилось тайно. Таким чином їх згоди на приватизацію
не було. Міськвиконком приймає рішення № 271 від
20.07.1999р., яким зобов"язує БТІ виправити помилки, але вони виправлені
не були і його право на житло було порушено вдруге. Коли його дітям ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 рішенням Канівського міськрайонного суду від 21.09.2006р. було
відмовлено в задоволенні їх позову до ОСОБА_2 про визнання права власності по
1/4 частині квартири, ОСОБА_2. в той же день подарувала їм квартиру і він
залишився без житла. Натаріус ОСОБА_9 , коли оформляв
договір дарування не звернув увагу на довідку про прописку. Вважає, що квартира
підлягає до розділу між ним та ОСОБА_2 Про порушення його права на житло йому
стало відомо у 2006р., коли отримав позовну заяву за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4
до ОСОБА_2, крім того він тривалий час хворів. Просив поновити строк позовної
давності ,
визнати свідоцтво НОМЕР_1 від 13.10.
1992р. на право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 видане на ім'я ОСОБА_2 недійсним; визнати право власності по 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, ОСОБА_1; зобов"язати Комунальне підприємство Черкаського
обласного об"єднаного бюро технічної інвентарізації' внести зміни до
свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 НОМЕР_1 від 13.10.1992р.: визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 21.09.2006р. недійсним.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 пояснив, що
на даний час його довіритель ОСОБА_3 проживає в м. Києві, але вона приїзджала
до батька і матері і їй стало відомо, що позивач тисне на її матір , ОСОБА_2
,як морально так і фізично хоча вони і розлучені, тому вона забрала її до

3

себе в Київ. У
2006р. ОСОБА_3 та її брат
ОСОБА_4звернулись у суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права
власності по 1/4 частині квартири по якій в якості третьої особи без самостійних вимог був залучений позивач ОСОБА_1 в задоволенні даного позову
було відмовлено у зв"язку з закінченням строку позовної давності. Позивач
знав про приватизацію, так як особисто ставив підпис під заявою про
приватизацію квартири на нього та ОСОБА_5в 1995 р.Чому він тоді
не епитав чи порушуються права їх дітей? Вважає, що про приватизацію квартири
ОСОБА_2 в 1992р. позивачу було відомо . Просив позов
задоволити частково, визнати право власності на квартиру на всих чотирьох
членів сім"ї по 1/4 частині, зобов"язати БТІ внести зміни в
документи. Договір дарування визнати частково недійсним. Відмовити позивачу в
задоволенні позову в частині визнання права власності по 1/2 частині на
позивача та відповідача ОСОБА_2, так як в цьому випадку будуть порушені права
їх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Стосовно поновлення строку позовної давності, то
вважає, що його можливо і поновити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_10 позов визнав частково, просив визнати право власності по 1/4
частині на кожного із членів сім'ї, внести зміни в
свідоцтво про право власності, договір дарування визнати частково недійсним,
поновити строк позовної давності.

В судовому засіданні представник відповідача Виконкому
Канівської міської рада -
ОСОБА_11 позов визнав частково та пояснив, що
приватизація це безкоштовна передача житла у власність. На момент приватизації
у вказаній квартирі проживало і було прописано чотири чоловіка. Квартира була
приватизована у 1992році,
на той період заяви про приватизацію приймались від
уповноважених квартиронаймачів. Тоді частки кожного з проживаючих в квартирі не
визначались. На час приватизації квартири в 1992р. син позивача навчався, дочка була неповнолітня, всі члени сім'ї' мали право на частитки у вказаній
квартирі. Просив суд визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/4
частину квартири,
договір дарування квартири визнати частково недійсним, а
саме за позивачем визнати Vi частину квартири, а за обдарованою ОСОБА_12, 3/4 частини квартири.
Збов"язати БТІ внести зміни в свідоцтво про право власності.

Представник відповідача Комунального підприємства
„Черкаського об"єднаного бюро технічної інвентаризації" - ОСОБА_13 в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що
свідоцтво про право особистої власності на спірну квартиру на ОСОБА_2 видано на
підставі Закону України „
Про приватизацію державного житлового фонду" та акту
передачі квартири у власність ОСОБА_2 Канівським ЖЕК. Всі документи на
приватизацію подавала ОСОБА_2. Пізніше не було розрахунку приватизації і
власники не звертались до них щоб доробить приватизацію , тому власником квартири залишилась ОСОБА_2., змін в свідоцтво про право
власності внесено не було. 21.09.2006р. ОСОБА_2. звернулась до них з заявою про
видачу дубліката свідоцтва на право власності у зв"язку з тим, що було
загублено оригінал , їй було видано дублікат свідоцтва на одну осбу , як було в
оригіналі і витяг з реєстру для договору дарування всієї квартири. Потім обдарована
ОСОБА_3 принесла на реєстрацію договір дарування від 22.09.2006р. , ними договір був зареєстрований. Стосовно задоволення позовних вимог
підтримала думку представника відповідача Виконкому Канівської міської ради - ОСОБА_11, але зміни в договір дарування вони внести не можуть.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_9 в судовому
засіданні позов визнав частково та пояснив, що його позиція, така, що
приватизація житла проводиться на всих членів сім'ї пропиеаних в квартирі і
свідоцтво повинно бути видане на всих членів сім'ї. Під час оформлення договору
дарування були витребувані всі необхідні документи і був посвідчений договір
дрування. Просив відмовити в задоволенні позову в частині визнання договору
дарування недійсним.

Відповідач ОСОБА_2. в судове засідання не з"явилась, подала в суд письмову заяву в якій просила справу слухати без її участі,
так як має неприязні стосунки з позивачем ОСОБА_1 і не бажає його бачити.

Суд, вивчивши матеріали справи , заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_10, представника відповідача Виконавчого комітету Канівської міської
ради - ОСОБА_11, представника відповідача Комунального підприємства „Черкаського
об"єднаного бюро технічної інвентаризації" - ОСОБА_13 ,
третьої особи - приватного
нотаріуса ОСОБА_9 ,
суд , вважає, що позов
підлягає до часткового задоволення з слідуючих підстав:

Як встановлено в судовому засіданні рішенням Канівського
міськвиконкому від 06.07.1985
р. №
287 та ордера на житлове приміщення № 025046 ( а.с.50) відповідачу ОСОБА_14 на склад сім'ї з 5 осіб була надана чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1.

Відповідно ст. 9 ЖК України - громадяни мають право на приватизацію квартир державного житлового фонду ... чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України.

Згідно заяви відповідача ОСОБА_2 від 20.05. 1992 р. (
а.с. 54) на адресу Канівського
міськвиконкому Про передачу їй безоплатно в особисту власність житлову
квартиру, яку вона займає з сім"єю, у відповідності п.4 ст. 23 Закону України „
Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на підставі
рішення Канівського міськвиконкому' № 171 від 19.05.1992р.
( а.с.51-52) відповідач ОСОБА_2. в Канівському бюро технічної інвентаризації
отримала свідоцтво НОМЕР_1
від 13.10.1992 р. направо приватної
власності на спірну квартиру на себе ( а.с.55) та отримала тенічний паспорт ( а.с.57-58) . На час приватизації спірної квартири відповідачем ОСОБА_2 право на приватизацію
спірної квартири мали крім неї позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, що відповідало б вимогам Закону України „ Про приватизацію державного житлового фонду" та Закону України „ Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали
внаслідок  Чорнобильської
катастрофи". З-за таких обставин суд вважає, що  позовні

4

вимога позивача ОСОБА_4 в частині визнання недійсним свідоцтва НОМЕР_1 від
13.10.1992р. на право особистої власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 видане
Канівським БТІ ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню та визнанню за ОСОБА_1
права власності на 1/4 частину спірної квартири, так як відповідачі ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 визнати за ними право власності на частину спірної квартири суд не
просять .

Твердження позивача ОСОБА_4 про те, що заява відповідача
ОСОБА_2 від 20.05.1992р. про приватизацію спірної квартири не зареєстрована в
органах приватизації не відповідає дійсності, так як вона надана суду для
огляду в судовому засіданні представником відповідача  КП ЧООБТІ ОСОБА_13

Суд сприймає критично твердження позивача ОСОБА_4 про те , що приватизація квартири відповідачем ОСОБА_2 в 1992 р. на себе одну є
недійсною повністю, так як згідно пояснення представника відповідача
Канівського міськвиконкому ОСОБА_11 - приватизація
квартир вперше проводилася в м. Каневі в травні місяці 1992 р. практики ніякої не було , тому приватизація
квартир проводилася на осіб, на яких були виписані ордери і які були
уповноваженими квартиронаймачами. Таким чином було приватизовано і спірну
квартиру на ОСОБА_2,
а не на вих членів сім'ї, які в ній проживали.

Також суд сприймає критично пояснення позивача ОСОБА_4 про те, що
приватизація квартири відповідачем ОСОБА_2 проведена неправомірно через те, що
вона отримала посвідчення потепілої від Чорнобильської катастрофи лише
25.12.1992р. , тобто, станом на 13.10.1992р. на день видачі їй свідоцтва
НОМЕР_1 про право особистої власності на спірну квартиру вказаного посвідчення
, на підставі якого проведено приватизацію квартири в неї не було, так як в
судовому засіданні встановлено, що приватизацію квартири відповідачу ОСОБА_2
проведено як особі, яка пропрацювала 5 років в зоні посиленого радіаційного
контролю , довідку про що додає до заяви про приватизацію спірної квартири (
ах. 54) , як це передбачено рішенням № 171 від 19.05.1992р. Канівського
виконавчого комітету „ Про порядок передачі громадянам у власність
квартир" , яке прийняте у відповідності до Закону України „ Про статус і
соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В зв"язку з значними змінами та доповненнями , які були прийняті
державними установами і урядом України після затвердження в травні місяці
1992р. - порядку передачі громадянам у власність квартир ,в тому числі і
рішення Канівського виконавчого комітету № 171 від 19.05.1992р. , які суттєво
вплинули на майнові відносини між співвласниками приватизованого житла
Канівським виконавчим комітетом 26.12. 1995р. було прийняте рішення №396 „ Про
внесення доповнень до рішення виконкому № 171 від 19.05.1992р. про порядок
передачі громадянам у власність житла,яким було вирішено провести
перереєстрацію приватизованого мешканцями міста за період з травня по грудень
1992р. житла згідно внесених в грудні місяці доповнень і роз"яснень.Після
прийняття вказаного рішення відповідач ОСОБА_2. та позивач ОСОБА_1 подали заяву
до Канівського міськвиконкому про передачу в спільну власність спірної
квартири( а.с.60), але а подальшому по своїй вині не оформили відповідні
документи, як пояснив в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 з-за відсутності
коштів , тому МП ,, Обрій" , тобто Канівське відділення БТІ, і не змогло
,як вважає суд, внести зміни в свідоцтво НОМЕР_1 від 13.10.1992р., що в
судовому засіданні і підтвердила представник відповідача КП ЧООБТІ, ОСОБА_13

Суд також сприймає критично твердження позивача ОСОБА_4
про те, що станом на 20.07.1999р. спірна квартира була державним житлом, а видане раніше свідоцтво НОМЕР_1 від 13.10.1992р. відповідачу ОСОБА_2 про право власності на спірну квартиру
недійсним, так як вказане свідоцтво ніким не скасоване та незмінене. І
виконавчий комітет своїм рішенням № 271 від 20.07.1999р. ,, Про приватизацію
державного житлового фонду" знову передав у власність спірну квартиру
одній лише ОСОБА_2 Вказане рішення № 271 Канівського виконавчого комітету позивач
не оскаржував і визнати його недійсним в своїх позовних вимогах суд не просить.

Як зазначено в ст. 15 Закону України „ Про власність" -
громадянин, який став власником майна має право
розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати , здавати в оренду, укладати інші угоди,, не заборонені законом.

Відповідно до ст. 203 ЦК України -
волевиявлення учасника правочину має бути вільним і
відповідати внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій
законом та як зазначено в ст. 316 ЦК України -правом власності є право особи на
річ ( майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно
від волі інших осіб, що також передбачено ст.ст. 317-319 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2. будучи єдиним власником спірної
квартири, скористалась своїм правом власника та згідно договору дарування від
22.09.2006р. посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9 ( ах.169)
подарувала квартиру своїй дочці відповідачу ОСОБА_3, що
не суперечить ст.ст. 717-719
ЦК України.

Згідно ст. 215 ЦК України -
якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом,
але одна з сторін або інша заінтересована особа заперечує її дійсність на
правах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом
недійсним, так як зазначено в ст. 216 ЦК України -
вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного
правочину може бути пред"явлена будь-якою заінтересованою особою.

Вказаний договір дарування квартири піддягає частковому
скасуванню, так як ним порушено житлові права позивача ОСОБА_4 , який має право на 1/4 частину спірної квартири, так як на час її
приватизації в 1992
році він був в ній прописаний , що в судовому засіданні визнають і представники відповідачів та в своїй
позовній заяві вказує і сам позивач.

Відповідно до ст. 268
ЦК України позовна давність на право власності або інше
речове право не поширюється, тому в цій частині
позовні вимоги позивача ОСОБА_4 до задоволення не підлягають.

5

На
основі викладеного та керуючись ст. 9 ЖК України, ст. 15 Закону України"
Про власність" , Законом України „ Про приватизацію житлового фонду"
..Законом України „ Про статус і соціальний захист потерпілих внаслідок аварії
на Чорнобильській АЕС", ст.ст. 203,215,216,268,316,317,319,328355,369,
717-719 ЦК України, ст. 10,11,88,209,212,214,215 ЦПК України,суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково. Визнати свідоцтво НОМЕР_1 від 13.10.1992року про
право особистої власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_2, видане Канівською міською радою на підставі
рішення виконавчого комітету №171 від 19.05.1992р. часткою недійсним, визнавши
право власності за ОСОБА_1 на 1/4 частину житлової квартири АДРЕСА_1.

Визнати договір дарування від 22.09.2006р. посвідчений приватним нотаріусом
Канівського районного нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованому в реєстрі
№ 1-2629 про
дарування квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2
ОСОБА_3 частково недійсним ,
залишивши за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Зобов"язати Комунальне підприємство „Черкаського обласного
об"єднаного бюро технічної інвентарізації" внести зміни згідно даного
рішення до свідоцтва про право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 НОМЕР_1 від 13.10.1992р.
та в реєстр права власності на нерухоме майно.

Стягнути на користь ОСОБА_4 витрати по оплаті ним
інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 30 грн. з
відповідачів ОСОБА_2,ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , Комунального
підприємства „Черкаського обласного об"єднаного бюро технічної
інвентарізації" , Канівської
міської ради -солідарно.

Стягнути з Канівської міської ради та Комунального підприємства „Черкаського
обласного об"єднаного бюро технічної інвентарізації" судовий збір в
сумі 195 грн. 47 коп., солідарно на
користь держави, звільнивши від сплати судового збору ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, як потерпших від
аварії на ЧАЕС.

Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через
Канівський міськрайонний суд шляхом подачі в десятидений строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом двадцяти днікапеляційної скарга або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.