УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

25 жовтня 2007 року                                                                                              м.
Хмельницький

Апеляційний суд
Хмельницької області

в складі:        головуючого
- судді -           Самчука П.П.

суддів
-                                  Рищука
П.К., Юзюка О.М.

при
секретарях -                   Козіцькій
А.Б., Степчук І.В.

з участю:       сторін
та їх представників

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу
№22ц-1525 за апеляційною скаргою ОСОБА_2на заочне рішення Городоцького
районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2006 року по справі за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2і ОСОБА_3про визнання недійсним договору дарування та
договору купівлі - продажу будинку.

Перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд

встановив:

ОСОБА_1 07
серпня 2006 року звернулась в суд  з
позовом, вказавши, що 05 липня  2004 року
внаслідок збігу тяжких для неї обставин за договором дарування відчужила
належне їй  будинковолодіння поАДРЕСА_1
своїй дочці ОСОБА_2 Уклала зазначений договір під час чергової  довготривалої хвороби, коли почувала себе
вкрай погано і за пропозицією дочки. При цьому не розуміла і не передбачала
всіх наслідків для неї такої угоди, так як надіялась на довічне проживання у
своєму будинку,  на дбайливий доньчин
догляд та її  вдячність за досить значний
з її, позивачки, боку їй подарунок.

Однак, після
укладення договору їх взаємовідносини докорінно змінилися, оскільки дочка не
дає готувати їжу, користуватись ванною, світити світло, скільки необхідно, з
телефону зняла міжміський код та все робить для того, щоб вижити її з дому,
тому змушена була деякий час проживати в інших своїх дітей. І щоб остаточно
вижити її з власного будинку, 14 липня 2006 року здійснила продаж будинку
своєму синові ОСОБА_3 та ведеться мова про виписку її, позивачки, з будинку та
відчуження будинку іншим стороннім особам.

В зв'язку з цим
просила визнати  недійсним посвідчений 05
липня 2004 року договір дарування і договір купівлі - продажу будинку від  14 липня 2006 року.

Заочним рішенням
Городоцького районного  суду від 23
жовтня 2006 року визнано недійсним договір дарування, укладений і нотаріально
посвідчений 05 липня 2004 року, згідно якого дарителька ОСОБА_1 передала у
власність ОСОБА_2 жилий будинок з господарськими    будівлями
по  АДРЕСА_1   в
м.  Городок  і
договір  купівлі -

Головуючий у 1-й
інстанції - Сакенов Ю.К.                                Справа
№22ц-1525

Доповідач -
Самчук П.П.                                                                Категорія
№11, 12, 13

продажу зазначеного будинку, укладений і нотаріально
посвідчений 14 липня 2006 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Також стягнуто з ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати.

Ухвалою
Городоцького районного суду від 16 листопада 2006 року заяву ОСОБА_2  про перегляд заочного рішення від 23 жовтня
2006 року залишено без задоволення, а ОСОБА_3 не звертався в суд з  заявою про перегляд заочного рішення, тому
він не має права на  оскарження його в
апеляційному порядку.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 рішення суду вважає неправильним, просить скасувати і  ухвалити нове рішення, яким відмовити  ОСОБА_1 в позові, посилаючись, що судом  не в повній мірі враховано фактичні обставини
справи та порушено процесуальне законодавство при ухваленні заочного рішення.

Апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Згідно зі ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу  і залишає рішення без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і  процесуального права.

Як вбачається,
суд першої інстанції правильно встановив дійсні обставини справи,
правовідносини, що виникли, та правильно застосував чинне законодавство.

Зокрема, судом
встановлено, що 05 липня 2004 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено та
нотаріально посвідчено договір дарування будинку, згідно якому ОСОБА_1
подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар жилий будинок з господарськими будівлями
поАДРЕСА_1. При цьому з врахуванням конкретних обставин справи, що ОСОБА_1 є
особою похилого віку та потребує стороннього догляду і з укладенням зазначеного
договору між нею та ОСОБА_2 розраховувала на довічне проживання в цьому будинку
та догляд за нею зі сторони ОСОБА_2, судом правильно визнано, що ОСОБА_1
допустилася помилки щодо природи даного правочину, а також прав та обов'язків
сторін за цим договором.

Про відсутність
у ОСОБА_2 наміру доглядати за ОСОБА_1 свідчать її наступні дії, оскільки 14 липня
2006 року вона цей будинок відчужила за договором  купівлі-продажу своєму синові ОСОБА_3, не
повідомивши про це ОСОБА_1

Разом з тим
ОСОБА_1, вважаючи, що ОСОБА_2 з укладенням зазначеного договору повинна
доглядати за нею і не усвідомлюючи, що будинок вже їй не належить, продовжувала
проживати в ньому, не виписувалась і не покидала будинок.

Викладене
свідчить, що при укладенні договору дарування будинку ОСОБА_1 неправильно
сприйняла всі істотні обставини укладеного договору, тому судом першої
інстанції обґрунтовано визнано цей договір недійсним. З визнанням недійсним
договору дарування будинку від 05 липня 2004 року не може залишатись чинним і
договір купівлі-продажу від 14 липня 2006 року цього ж будинку, оскільки
власником його ОСОБА_2 перестала бути, тому судом правильно також визнано
недійсним і договір купівлі-продажу від 14 липня 2006 року.

Як вбачається,
судом  першої інстанції не порушено норми
процесуального права при ухваленні заочного рішення, оскільки в судовому
засіданні 20 жовтня 2006 року була постановлена протокольна ухвала про
подальший заочний розгляд справи, а ухвалою суду від 16 листопада 2006 року
вирішено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення. Зазначені матеріали з
ухвалою суду від 16 листопада 2006 року судом першої інстанції було помилково
виділено в окрему справу 2-п-1/06р. і відсутність цих матеріалів послужила
підставою для часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 та скасування
ухвали апеляційного суду від 26 лютого 2007 року. Проте інших зауважень
касаційною інстанцією щодо рішення суду від 23 жовтня 2006 року не було
зазначено.

Допитані
апеляційним судом свідки, які не були допитані судом першої інстанції, не дали
пояснень щодо обставин укладення договорів дарування та купівлі-продажу
будинку, а дали пояснення щодо його ремонту, які не мають відношення до даної
справи.

Згідно зі ст.
303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, але ніде і ні ким не становилось питання щодо строків
позовної давності, тому апеляційний суд не вправі з'ясовувати обставини цього
питання.

Викладене
свідчить, що в межах доводів апеляційної скарги підстав для скасування заочного
рішення суду немає.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2відхилити, а заочне рішення Городоцького районного суду
Хмельницької області від 23 жовтня 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий
/підпис/

Судді /підписи/

Копія
вірна:    суддя апеляційного суду

Хмельницької області                                  П.П. Самчук