Справа
№22ц-429/2007 р.                           Головуючий у
першій інстанції - Сова Т.Г.
цивільна                                           Доповідач
РІШЕННЯ

іменем        України

13
березня 2007 року                                                                                                 місто
Чернігів

Апеляційний   суд
Чернігівської області в складі:

головуючого -
судді Хромець Н.С.

суддів -
Острянського В.І., Смаглюк Р.І.

при секретарі -
Мехед Т.О.

за участю     - ОСОБА_2 та ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Менського
районного суду Чернігівської області від 19 грудня 2006 року по справі за
позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про поділ майна, що є спільною сумісною власністю,

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2006 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом, в якому просила провести поділ недобудованого житлового будинку з
надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, що належить сторонам на праві
спільної сумісної власності, виділивши їй та визнавши за нею право власності на
ХЛ частину спірного домоволодіння, посилаючись на те, що останнє було збудовано
під час перебування в шлюбі з відповідачем ОСОБА_1

Оскаржуваним рішенням Менського районного суду
Чернігівської області від 19 грудня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ
домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 задоволено. Виділено :

- ОСОБА_1 : в житловому будинку „А-1" : кімнату 1-2
площею 17,1 кв.м. вартістю 9042 грн., кімнату 1-3 площею 20,1 кв.м. вартістю
10628 грн.; в сінях „а-1" : частину сіней 1 площею 18,5 кв.м. вартістю
6431 грн.,

ганок а1-1 вартістю 158
грн. ; в господарській будівлях : сарай Б-1 вартістю 9614 грн., 12 вартості
огорожі, воріт і хвіртки вартістю 340 грн. - ОСОБА_2 : в житловому будинку А-1
: коридор 1-1 площею 6,0 кв.м. вартістю 3173 грн., кімнату 1-4 площею 7,9 кв.м.
вартістю 4177 грн., кімнату 1-5 площею 9,0 кв.м. вартістю 4759 грн., кухню 1-6
площею 7,2 кв.м. вартістю 3807 грн. ; у сінях „а-1" частину сіней 1 площею
5,0 кв.м. вартістю 1739 грн., котельню II площею
12,1 кв.м. вартістю 4206 грн.; в господарських будівлях : сарай а ІІ-1 вартістю
302 грн., гараж 6-1 вартістю 5480 грн., погріб б 1-1 вартістю 7146 грн., 12
частину вартості огорожі, воріт і хвіртки.

Двір виділено у
спільне користування.

Зобов"язано ОСОБА_2 закласти дверні отвори між
коридором 1-1 і кімнатами 1-2, 1-3 та між кімнатами 1-3 і 1-4, влаштувати ґанок
до частини веранди 1 кв.м, улаштувати дверний отвір між кімнатою 1-5 та
кімнатою 1-4. Зобов"язано ОСОБА_1 перенести перегородку між сінями І і
котельнею II із закладанням дверного отвору, улаштувати дверні отвори
між кімнатами 1-2 і 1-3 та кімнатою 1-2 і сінями І.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 542 грн. в рахунок отриманого
надлишку при розподілі домоволодіння.

Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 697 грн.28 коп. за оплату проведення судово
будівельно-технічної експертизи, 455 грн. 54 коп. сплаченого судового збору, 30
грн. сплачених за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення
місцевого суду як помилкове в зв"язку порушенням норм матеріального та
процесуального права. Відповідач зазначає, що рішення суду підлягає скасуванню
з направленням справи на новий розгляд, оскільки суд вирішив питання про права
та обов"язки осіб, які не брали участь у справі. Апелянт вважає, що
співвласниками спірного домоволодіння, крім нього та позивачки, є ще його
батьки, які брали участь у будуванні домоволодіння, і це можуть підтвердити
свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що судом неправильно
проведено розподіл між сторонами господарських надвірних споруд, оскільки йому було
виділено лише курятник та сінник.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового
розгляду, дослідивши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

По справі встановлено, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2000 року та розлучились 09 липня 1996 року і
на даний час не дійшли згоди щодо
розподілу спільно нажитого майна подружжя, в частині

Недобудованого
житлового будинку та допоміжних споруд, розміщених по АДРЕСА_1, які були набуті
сторонами під час перебування в шлюбі.

Відповідно до правил ст. ст. 60, 63, 70 Сімейного кодексу України майно,
набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності на рівних правах і у разі поділу цього майна частки подружжя
є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом першої інстанції згідно з чинним законодавством здійснено розподіл
спірного майна, відповідно до варіанту №1 розподілу спірного домоволодіння за
висновком судової будівельно-технічної експертизи № 293ц від 23.11.2006 року, з
яким погодились сторони в судовому засіданні (а.с.78 зворот, 79), шляхом
виділення кожному з подружжя по 1/2 частині у житловому будинку і господарських
спорудах.

Проте, місцевий суд, обговоривши вимоги позову та вирішивши спір, в
резолютивній частині рішення помилково не вказав про визнання права власності
за сторонами на спірне майно. Тому, постановлене рішення суду підлягає зміні,
шляхом доповнення його резолютивної частини реченням такого змісту: „Визнати за
ОСОБА_1і ОСОБА_2право власності на недобудований житловий будинок і допоміжні
споруди АДРЕСА_1 по 12 їх частині відповідно за кожним."

Суд також враховує, що позивачка ОСОБА_2 дізналась про
порушення свого права щодо спірного житлового будинку влітку 2006 року, чого не
заперечував у засіданні апеляційного суду і ОСОБА_1, тому суд вважає, що строк
позовної давності щодо спірного майна позивачка не пропустила.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає
зміні, а апеляційна скарга - відхиленню, т.я. її доводи висновків місцевого
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України,
ст.ст.60, 63, 70 Сімейного кодексу України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення Менського
районного суду Чернігівської області від 19 грудня 2006 року - змінити,
доповнивши його резолютивну частину словами: „Визнати за ОСОБА_1і ОСОБА_2право
власності на недобудований житловий будинок і допоміжні АДРЕСА_1по 12 їх
частині відповідно за кожним.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення набуває чинності з моменту проголошення і може
бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України впродовж двох
місяців з дня вступу в законну силу.