Копія                                                                                                            Справа
№ 2-9, 2007р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

11 квітня 2007 року   Миргородський міськрайонний суд Полтавської
області в складі:

головуючої судді
- Куцин В.М.

при секретарі
- Кольвенко Г.Г.

за участю адвоката -
ОСОБА_5

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в
порядку спадкування, на 2/3 частини житлового будинку, визнання заповіту
недійсним, визнання правонаступником

треті особи: Ковалівська
сільська Рада Хорольського району, секретар Ковалівської сільської Ради
Хорольського району,

В с т а н о в и в :

В жовтні 2000 року ОСОБА_6
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та його законного представникаОСОБА_3
про визнання частково недійсним заповітуОСОБА_7 від 29.12.1997 року на ім'я
ОСОБА_2 яким заповідався останньому житловий будинокАДРЕСА_1та визнання за
позивачкою права власності на 1/3 частину вказаного будинку, як співвласника
будинку.

В ході розгляду справи ОСОБА_1
доповнив позовні вимоги від імені позивачкиОСОБА_6 і просив визнати заповіт від
імені ОСОБА_7 від 29.12.1997 року на користь ОСОБА_2, недійсним, визнати право
власності на 2/3 частини вказаного жилого будинкуОСОБА_6 в порядку спадкування
(по другій черзі) після померлого брата ОСОБА_7 та визнати право власності на
спірний будинок вцілому.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду від 14.12.2004 року, позовні вимоги задоволені частково
(а.с.284-287 т.1).

Ухвалою колегії суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області від 15.03.2005
року, вказане рішення скасоване, а справу повернуто на новий розгляд
(а.с.325-326 т.1).

В ході розгляду справи позивачка
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, померла (а.с.112 т.2).

В зв'язку зі смертю позивача
02.02.2007 року ОСОБА_8 , як правонаступник звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4 про визнання права власності на 2/3 частини спірного
будинку, визнання недійсним заповіту, визнання позивача правонаступником,
визнання права власності на 1/3 частину будинку за ОСОБА_6 (а.с.127 т.2).

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, щоОСОБА_6 є його тіткою, оскільки вона була сестрою його
батька, ОСОБА_9, яка заповіла йому все належне їй майно, та все те, на що вона
за законом буде мати право.

В зв'язку з чим, як спадкоємець на
підставі заповіту він просить визнати за покійноюОСОБА_6 право власності на 1/3
частину будинкуАДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_6 разом з своїм братом ОСОБА_7 та його
дружиною ОСОБА_10 в 1957 році придбала спірний будинок, проводила його,
добудову та проживала однією сім'єю з братом та його дружиною.

У серпні 1997 року померла ОСОБА_10
якій належала 1/3 частина спірного будинку, яку вона заповідала ОСОБА_2 і який
не оспорюється позивачем.

29.12.1997 рокуОСОБА_6, склав заповіт
на ім'я ОСОБА_2, яким залишав у спадок останньому весь будинокАДРЕСА_1і, тим
самим незаконно позбавляючи сеструОСОБА_6 права власності на належну її частину
будинку.

Крім того вказаний заповіт складений
з порушенням вимог закону, оскільки підписаний не ОСОБА_7, і неОСОБА_4, яка
зазначена в заповіті.

За таких обставин заповіт на ім'я
ОСОБА_2 необхідно визнати недійсним 31.03.1998 року ОСОБА_7 помер. Оскільки
складений ним заповіт є недійсним, то після смерті брата ОСОБА_6 успадкувала,
як сестра (спадкоємець 2 черги) 1/3 частину спірного житлового будинку.

Тобто на час її смертіОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 року належало 2/3 частини спірного будинку; 1/3 частина, як
співвласниці та 1/3 частина в порядку спадкування.

Виходячи із змісту заповітуОСОБА_6
позивач просить визнати за ним право власності на 2/3 частини спірного
житлового будинку, вартістю 15052 гривні в порядку спадкування після смерті
тіткиОСОБА_6, на підставі заповіту від 25.07.2006 року, та визнати його
правонаступником після смерті ОСОБА_6.

Справа до розгляду призначалася
неодноразово.

В судове засідання 11.04.2007 року
представник позивача адвокат ОСОБА_11 не з'явився, причину неявки суду не
повідомив, відповідно до ч.2 ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе
розглянути справу без участі представника позивача.

Треті особи в судове засідання не
з'явилися повторно незважаючи на належне повідомлення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
не заперечував проти закриття справи відносно ОСОБА_4 в зв'язку з її смертю
18.12.2006 року, оскільки спірні правовідносини не допускають
правонаступництва. В зв'язку з чим ухвалою суду провадження по справі
доОСОБА_4, закрито на підставі п.6 ч.1 ст.206 ЦПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримав, просив визнати його правонаступником після смерті ОСОБА_6 на
підставі заповіту.

Визнати недійсним заповітОСОБА_7 від
29.12.1997 року, виданого на ім'я ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_6 право власності
на 2/3 частини спірного будинку, відповідно 1/3 частина, як співвласниці
будинку та 1/3 частина, як спадкоємець 2 черги після смерті брата, яка
перебувала на його утриманні у зв'язку з відсутністю спадкоємців першої черги.

Визнати за ним ОСОБА_1 право
власності на 2/3 частини спірного будинку, в порядку спадкування, після смерті
його тіткиОСОБА_6 згідно заповіту останньої від 25.07.2006 року.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати
понесені позивачем.

Відповідачі ОСОБА_2 таОСОБА_3 позов
не визнали просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю.

Представник відповідача ОСОБА_2
адвокат ОСОБА_5 вважала, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Позивачем ОСОБА_1 не доведено,
щоОСОБА_6 набула права власності на 1/3 частину спірного будинку з часу
придбання, оскільки відсутні докази які підтверджують об'єктивно факт придбання
в спільну сумісну власність вказаного будинку ОСОБА_7 і ОСОБА_10, подружжям та
ОСОБА_6.

З часу смерті ОСОБА_7, ОСОБА_6 не
звернулася в установлені законом терміни для прийняття спадщини.

Звернення до суду з позовом в
інтересах ОСОБА_6 ОСОБА_1 не можна вважати вираження її волі, оскільки рішенням
Хорольського райсуду від 07.11.2006 року, доручення на підставі якого діяв
позивач від іменіОСОБА_6 визнано недійсним.

Крім того позивачем не надано
доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_6 перебувала на утриманні свого брата ОСОБА_7.

Оскільки судом встановлено, що
ОСОБА_6 на час смерті не належало 2/3 частини спірного будинковолодіння,
вважала вимогу про визнання за позивачем права власності на вказану долю
будинку в порядку спадкування на підставі заповіту, безпідставною.

Суд заслухавши сторони, дослідивши
письмові докази по справі вважає, що заявлений позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 543 ЦК України
(1963р.) який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, якщо заповідач
внаслідок фізичної вади не може власноручно підписати заповіт, за його
дорученням у його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи,
яка посвідчує заповіти, прирівняні до нотаріально посвідчених, заповіт може
підписати інший громадянин.

Інструкцією „Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що якщо учасник нотаріальної
дії являється глухонімою неписьменною фізичною особою, то при вчиненні таких
нотаріальних дій обов'язково повинна бути присутньою письменна особа, яка може
порозумітися з глухонімою особою і посвідчити своїм підписом, що зміст
правочину, заяви чи іншого документа відповідає волі учасника нотаріальної дії.

Як встановлено судом в
заповітіОСОБА_7, посвідченого секретарем Ковалівської сільської Ради Бедай Г.А.
29.12.1997 року, зазначено, що заОСОБА_6 розписалася за його згодоюОСОБА_4
(а.с.200, 201 т.1), оскільки спадкодавецьОСОБА_6 був глухонімою, хворою
людиною, що не заперечували сторони в судовому засіданні.

ОднакОСОБА_4 не була особою яка
могла порозумітися зОСОБА_6

Більше того, відповідно до висновку
судово-почеркознавчої експертизи   від
31.03.2004 року підписи в журналі реєстрації нотаріальних дій за 1997-1998
роки, першому та другому примірниках оспорюваного заповіту від іменіОСОБА_7
29.12.1997 року виконані неОСОБА_4 (а.с.175-178, 180-186).

Оскільки вказаний заповіт складений
з порушенням вимог ст. 543 ЦК України (1963 року) та п. 17 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тобто не відповідає
вимогам закону, тому згідно ст. 48 ЦК України (1963 року) його необхідно
визнати недійсним, задовольнивши в цій частині позовні вимоги позивача.

Статтею 1223 ЦК України встановлено,
що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Судом встановлено, що ОСОБА_6
25.07.2006 року заповіла позивачу ОСОБА_1 все своє рухоме та нерухоме майно, що
буде належати її на день смерті де б воно не знаходилося і з чого б воно не
складалося, а також все те, на що за законом буде мати право.

Вказаний заповіт не скасований і не
оскаржений, тому суд вважає, що вимога позивача про визнання його
правонаступником є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Крім того судом встановлено, що
подружжяОСОБА_6 та ОСОБА_10 17.07.1959 року придбало на підставі договору
купівлі-продажу житловий будинокАДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_13 таОСОБА_6
(а.с.62 т.1).

Будь-яких доказів, які б свідчили
про укладення угоди між подружжям ОСОБА_7 таОСОБА_6 про придбання вказаного
будинку у спільну сумісну власність позивачем не надано.

Твердження позивача ОСОБА_1, що
вказаний будинок подружжя ОСОБА_7 таОСОБА_6 придбали за кошти членів
колгоспного двору є безпідставними, оскільки спростовують, об'єктивними
доказами - довідкою Андріївської сільської Ради Хорольського району № 120 від
21.02.2001 року, згідно якої ОСОБА_6 вибула з колгоспного двору, де проживало
подружжя ОСОБА_7 в 1954 році тобто на 5 років раніше ніж останні (а.с.302 т.1)
та довідкою Хорольської фабрики „Промінь”, про перебування ОСОБА_6 в трудових
відносинах з артіллю інвалідів „Зоря” з 1957 до 1960 року (а.с.14 т.1).

Виходячи з вище викладеного, та
зважаючи на роз'яснення у Постанові Пленуму Верховного Суду України від
22.12.1995 року „Про судову практику у справах за позовами про захист права
приватної власності”, такими, що втратили право власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, вважаються
працездатні члени двору, які не менше 3 років підряд до цієї дати не брали
участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, суд
вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача про визнання за ОСОБА_6 права
власності на 1/3 частину спірного житлового будинку необхідно відмовити за
недоведеністю.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
(1963р.), закону який діяв на час виникнення спірних правовідносин, визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні
бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Як встановлено судом і не
заперечується сторонами після смерті 31.03.1998 року,ОСОБА_7, ОСОБА_6, в
установленій законом 6-місячний строк не подала державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вперше свої вимоги
щодо визнання за нею права на спадкування після смерті братаОСОБА_6, заявила
28.08.2001 року шляхом пред'явлення позову до суду (а.с.39-42 т.1), тобто через
3 роки і 5 місяців.

Суд не може погодитися з твердженнями
позивача, щоОСОБА_6 фактично прийняла спадщину після смертіОСОБА_7, оскільки
сам факт проживання в будинку, що належав спадкодавцю не може розцінюватися, як
управління або володіння майном.

Більше того позивач пояснив суду, що
з часу смертіОСОБА_7,ОСОБА_6 в спірному будинку не проводила ніякого ремонту,
поточного чи капітального, що об'єктивно підтверджується актом обстеження
житлового будинку АДРЕСА_1 від 12.01.2007 року, відповідно до якого будинок
потребує капітального ремонту (а.с.154-155 т.2).

Таким чином судом беззаперечно
встановлено, що ОСОБА_6 заявила про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7
через 3 роки 5 місяців, тобто після закінчення строку позовної давності.

Відповідно до ст. 71 ЦК України
(1963р.), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої
порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Статтею 75 ЦК України (1963р.),
покладено обов'язок застосування позовної давності судом.

Згідно ст. 80 ЦК України (1963р.),
закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові.

Оскільки ОСОБА_6, подала до суду
позов про визнання права власності в порядку спадкування, після смертіОСОБА_7,
після закінчення спеціального (6 місяців) та загального (3 роки) строку
позовної давності, тому в задоволенні позовних вимог про визнання права
власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_6, в порядку спадкування
післяОСОБА_7, необхідно відмовити, в зв'язку з закінченням строку позовної
давності.

Таким чином виходячи з вище
викладеного, судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_6 не належала
будь-яка частина спірного житлового будинку, тому вимога позивача про визнання
за ним права власності в порядку спадкування після смерті його тіткиОСОБА_6 на
2/3 частини будинку АДРЕСА_1 вартістю 15052 гривні, згідно складеного нею
заповіту є безпідставною з задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем ОСОБА_1 підтверджені
документально понесені ним судові витрати в сумі 100 гривень (а.с.282 т.1), які
підлягають стягненню з ОСОБА_2 який є належним відповідачем по справі.

Будь-яких об'єктивних доказів, які б
документально підтверджували, що саме позивач ОСОБА_1 поніс інші судові
витрати, останнім не надано, тому вони не можуть бути стягнуті судом на користь
ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 48, 543, 71, 75, 80
ЦК України (1963 року), ст.ст. 10, 11,
209,  212, 214- 215, 218  ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1,
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1
правонаступником після смерті ОСОБА_6.

Визнати заповіт складений від імені ОСОБА_6
29 грудня 1997 року посвідчений секретарем Ковалівської сільської Ради
Хорольського району Полтавської області на користь ОСОБА_2, недійсним.

В задоволенні позовних вимог, про
визнання права власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 Полтавської області за
ОСОБА_6, в порядку спадкування після смертіОСОБА_6, відмовити в зв'язку
з закінченням строку позовної давності до пред'явлення позову.

В решті позовних вимог відмовити за
безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 100 гривень судових витрат.

Ухвалу суду від 13.03.2007 року про
забезпечення позову, скасувати.

Рішення може бути оскаржено, шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з часу постановлення
рішення, та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з часу подачі заяви про
апеляційне оскарження до Апеляційного суду Полтавської області через
Миргородський міськрайсуд.

Суддя: / підпис /

«Оригіналу відповідає»:

Суддя Миргородського

міськрайонного суду

Полтавської області                                                                         В.М.Куцин