Справа №  22ц-600/2007  р.                                                         Головуючий  у
Категорія  13                                                                                 суддя  Суховаров
Доповідач  суддя
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

28  березня  2007
p.  Апеляційний
суд  Дніпропетровської  області
в  складі:

Головуючого  судді:                                    Перцової  В.А.

Суддів:                                            Козлова  С.П.,   Повєткіна
В.В.

При  секретарі:                               Білоус  A.M.

Розглянула у
відкритому судовому засіданні в М.Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2  та  ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду М.Дніпропетровська
від 09 жовтня 2006 ро­ку

за позовом ОСОБА_1 до Ленінського відділу державної виконавчої сліжби,
ОСОБА_2, ОСОБА_4,
Дніпропетровської обла­сної клінічної лікарні ім.Мечникова, Дніпропетровської обласної дитячої клінічної лікарні про
визнання права власності на квартиру і звільнення її з під арешту, за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про  визнання  недійсним
договору  дарування  квартири,
-

Встановив
:

Рішенням Ленінського районного суду М.Дніпропетровська від 09 жовтня 2006 року в позові
ОСОБА_1. про визнання права власності на квартиру і звіль­нення її з під арешту
відмовлено, задоволені позовні вимоги ОСОБА_4, договір дарування квартири №АДРЕСА_1 на ж/м Комунар в М.Дніпропетровську, укла­дений
сторонами та посвідчений 22
квітня 2005 року
державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за
реєстровим № 4-1166, визнаний
недійсним   (а.с.184-185).

В апеляційних скаргах ОСОБА_1. (а.с.189-192)
та ОСОБА_2. (а.с 194-196)
просять рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов ОСОБА_1., а в позові ОСОБА_4 відмовити, оскільки, на їх
погляд, висновки суду про те, що 20
квітня 2005 року
ОСОБА_2. було відомо про накладення 15 квітня 2005 року державним
виконавцем арешту на спірну квартиру, подаровану ним 22 квітня  2005  року  сину  ОСОБА_1,   не
відповідають   обставинам  справи.

До
апеляційної  скарги  ОСОБА_2.   приєдналась
ОСОБА_3.    (а.с.200-202).

Перевіривши законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції у
межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції,
апеля­ційний суд вважає, що скарги є необгрунтованими і не підлягають
задоволенню з на­ступних  підстав.

Постановлюючи рішення про визнання договіру дарування спірної квартири не­дійсним,
суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2.
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України згідно з вироком Ленінського райсуду м.Дніпрпоетровська
від 16 липня 2004 року, яким з
нього на користь ОСОБА_4 стя-ягнуто 3094,00
грн., на користь Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім.Мечникова   -   3759,80
грн.   та  Дніпропетровської   обласної
дитячої   клінічної   лікар-

ні - 1989,40 грн. (а.с.5).
Крім того, ухвалою апеляційного суду Дніпропетроської області від 25 лютого 2005 року з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_4 стягнуто мо­ральну
шкоду у сумі 50000,00 грн. (а.с.71).
У зв'язку з цим у Ленінському відділу виконавчої служби М.Дніпропетровську
відкрито виконавче провадження. Постановою державного виконавця Ленінського
відділу виконавчої служби від 15
квітня 2005 року
накладено арешт на спірну квартиру (а.с.17,33,7 6), належну боржнику
ОСОБА_2. (а.с.25). Цю
постанову ОСОБА_2. отримав 20
квітня 2005 року
(а.с.18), а 22 кві­тня  2005  року
подарував  спірну  квартиру
сину  ОСОБА_1    (а.с.8).

Такий висновок
суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до
вимог ч.7 ст.319 ЦК України,
діяльність власника може бути об­межена чи припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування його
майном  інших  осіб
лише  у  випадках
і  в  порядку,
встановлених  законом.

Обмеження
власника щодо разпорядження майном у випадках і в порядку, встано­влених  законодавством,   передбачена
ч.6  ст.4  Закону
України  "Про  власність".

Згідно з
вимогами Закону України "Про виконавче провадження" такі обмеження
наступають у разі накладення державним виконавцем арешту на майно боржника у
зв'я­зку  з  відкриттям
виконавчого  провадження  про
примусове  стягнення  боргу.

При цьому, як
правильно зазначив суд першої інстанції, не має значення обі-знанність боржника
про обмеження свого права власності під час відчудження ним цього  майна.

Зустрічний позов
зявлений саме з підстав відчуження квартири під час, коли на  неї
був  накладений  арешт.

Тому посилання
ОСОБА_1 в апеляційних скаргах на визнання судом першої ін­станції договору
дарування недісним з інших правових підстав, ніж ті, що зазначені у  позові
ОСОБА_4,   не  відповідають  матеріалам
справи.

Посилання
ОСОБА_1 на те, що 20 квітня 2005 року ОСОБА_1, отримав не ко­пію
постанови про арешт на спірну квартиру, а лише виклик до державного виконавця,
якому повідомив про відчуження квартири, а той виніс постанову про арешт,
вказавши дату 15 квітня 2005 року, доказами
не підтверджені і не спростовують висновки суду першої інстанції про те, що
саме 20 квітня 2005 року ОСОБА_2.
стало відомо про постанову від 15
квітня 2005 року про
накладення державним виконавцем арешту на спірну  квартиру.

Висновки суду
першої інстанції обгрунтовані доказами, дослідженими у судово­му  засіданні.

Ннаведені в
апеляційних скаргах заперечення ОСОБА_1 щодо цього, з посилан­ням на отримання
копії цієї постанови нотаріусом, МРЕВ та МБТІ після укладення угоди не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки вони стосуються інших отримувачів і зводяться
до переоцінки належних доказів та незгоди з висновками суду по їх оці­нці .

Відповідно до
матеріалів справи усі члени сім'ї ОСОБА_1 були обізнані з фа­ктом спричинення
ОСОБА_2. тілесних ушкоджень дочері
ОСОБА_4 внаслідок ДТП та  стягнення
на  її  користь
моральної  шкоди  у
великому  розмірі.

Тому немає
підстав вважати, що рішенням суду першої інстанції порушені їх права.

Як вбачається з
матеріалів справи, після постановления
25 лютого 2005 року
апеляційним судом Дніпропетроської області ухвали про стягнення з ОСОБА_2. на
користь ОСОБА_4 моральної шкоди у сумі 50000,00
грн. ОСОБА_2. в той же
день звернувся до МБТІ з заявою про надання витягу з реєстру прав власності на
спірну квартиру з метою її відчуження (а.с.244,245) , а потім з заявою
до Ленінського рай­суду про
зняття заборони про відчудження майна згідно постанови слідчого по кримі­нальній
справі від 27 жовтня 2003 року, яка була
чинною на час постановления
ухва­ли  про  стягнення
моральної  шкоди   (а.с.7).

Таким чином,
висновки суду першої інстанції про навмисне намагання ОСОБА_2. уникнути
звернення стягнення на квартиру та сплати моральної шкоди на користь ОСОБА_4
шляхом дарування спірної картири сину ОСОБА_1. обгрунтовані матері­алами  справи.

Справа розглядалась судом першої інстанції неодноразово у судових
засіданнях за участю ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2. - адвоката
ОСОБА_6, а са­ме:    01
листопада    2005
року    (а.с.89-91),    03   березня   2006   року    (а.с. 116-117)
,    13

квітня 2006 року (а.с.123-125),
02 червня 2006 року (а.с.134-135),
18 серпня 2006 року   (а.с.151-153),   28  вересня  2006  року   (а.с.160-161).

При розгляді справи ОСОБА_2.
надані суду першої інстанції пояснення що­до обставин справи та заявлених ним
позовних вимог, а також заперечення на зустрі­чний  позов.

Зауважень щодо технічних записів судових засідань та журналу судових
судових засідань щодо неповноти або неправильності їх запису ОСОБА_1 та їх
представником не  надані.

09 жовтня 2006 року ОСОБА_2. у судове засідання не з'явився, заяви про відкладення
розгляду справи у його відсутність, про причини своєї неявки та дока­зів  наявності
поважних  причин  неявки
суду  не  надав
(а.с.182-183).

Тому посилання ОСОБА_1 в апеляційних скаргах на порушення
судом вимог ст.169 ЦПК
України у зв'язку з розглядом справи у відсутність ОСОБА_2. у останньому
судовому засіданні не можуть бути визнані підставою для скасування рі­шення  суду
першої  інстанції.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційних скарг щодо необґрунтованості
рішення  суду  першої
інстанції  є  безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав нале­жну  оцінку
доказам  по  справі
і  постановив  законне
і  обгрунтоване  рішення.

Порушень матеріального та процесуального права при ухваленні рішення судом
не  допущено.

Тому  підстав
для  скасування  або
зміни  рішення  суду
першої  інстанції  немає:.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного
процесу­ального  кодексу  України,
апеляційний  суд,   -

УХВАЛИВ
:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_3  -
відхили.

Рішення Ленінського районного суду М.Дніпропетровська від
09 жовтня 2006 ро­ку  -  залишити  без  зміни.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду  України  протягом двох
місяців  з  дня
набрання   законної   сили.