У Х В А Л А  І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

2 жовтня 2007
року                                                              м. Київ

Колегія  суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Прокопчука Ю.В., Пшонки М.П.

розглянувши справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що
втратив право користування жилою площею; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа: Ірпінська державна нотаріальна контора, про визнання
договору дарування будинку недійсним та визнання права власності на 1/6 частину
будинку в порядку спадкування; за позовом ОСОБА_3, треті особи на стороні
позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа: Ірпінська державна
нотаріальна контора, про визнання договору дарування будинку недійсним,
встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину
спадкового майна; за позовом ОСОБА_4, треті особи на стороні позивача ОСОБА_3,
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Ірпінська державна нотаріальна контора про
визнання договору дарування будинку недійсним, встановлення факту прийняття
спадщини та визнання права власності на частину спадкового майна по уточнюючій
позовній заяві ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Ірпінська
державна нотаріальна контора про визнання договору дарування будинку недійсним,
встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину
спадкового майна, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду
Київської області від 24 травня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2006 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду  із вищевказаним
позовом  посилаючись на те, що  на праві власності йому належить будинок
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування будинку від 30 грудня 1997 року. в
будинку проживає він зі своєю сім'єю. Відповідач ОСОБА_2 в будинку
зареєстрований, але не проживає більше ніж 30 років, оскільки після одруження
він проживає по АДРЕСА_2 і ніякого відношення до будинку не має, не приймає
участі в його ремонті та сплаті комунальних послуг але в добровільному порядку
він відмовляється знятись з реєстрації. Просив суд визнати його таким, що
втратив право користування жилим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов
посилаючись на те, що спірний будинок був збудований його батьками
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в період шлюбу, а тому відповідно до ст. ст. 22, 28 КпШС
України частка кожного із батьків складала ½ його частину. Просив суд відповідно до вимог ст. ст. 113, 548 ЦК України
(1963 року) визнати договір дарування жилого будинку АДРЕСА_1 укладений 30
грудня 1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та посвідчений державним нотаріусом
Ірпінської міської нотаріальної контори недійсним, а також визнати за ним  в порядку спадкування право власності на 1/6
частину зазначеного жилого будинку.

Ухвалою суду від 21 квітня 2006 року в одне провадження з вказаними вище
позовами об'єднано також позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору
дарування жилого будинку АДРЕСА_1 укладений 30 грудня 1997 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 та визнання права власності на 1/10 частину в порядку спадкування та
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування жилого
будинку АДРЕСА_1 укладений 30 грудня 1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та
визнання права власності на 1/10 частку в порядку спадкування.

Під час розгляду справи 22 грудня
2006 року відповідачі по справі ОСОБА_4,ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уточнили свої
позовні вимоги та подали спільну зустрічну позовну заяву посилаючись на те, що
спірний будинок АДРЕСА_1 їх батьки збудували в період шлюбу, а тому відповідно
до ст. ст. 22, 28 КпШС України він являється спільною сумісною власністю
батьків, а частки кожного із них являються рівними. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх
мати ОСОБА_6 після її смерті відкрилась спадщина на ½ спірного будинку. Вони, відповідач ОСОБА_1 та батько ОСОБА_5 відносились до
спадкоємців першої черги. Всі спадкоємці відповідно до ст. 549 ЦК України
прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.
Батько ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_1 постійно проживали в будинку, ОСОБА_2
користувався гаражем, погребом, горищем, земельною ділянкою, взяв речі матері,
ОСОБА_3 користувався автомобілем, придбаним батьками в період шлюбу, та взяв
швейну машинку, ОСОБА_4 взяла золотий годинник матері, покривало, її син ще при
житті матері вселився в будинок та проживав у ньому. Кожен із спадкоємців мав
право на 1/10 частину будинку, яку успадкував після смерті матері. ІНФОРМАЦІЯ_2
помер їх батько ОСОБА_5 і тільки після його смерті стало відомо, що ще за життя
він подарував 30 грудня 1997 року будинок АДРЕСА_1 їх брату ОСОБА_1, договір
був укладений без їх згоди. Просили суд визнати недійсним вказаний вище договір
дарування жилого будинку АДРЕСА_1 в частині дарування 3/10 частин будинку з
підстав передбачених ст. 48 ЦК України в редакції 1963 року, а також визнати
недійсним цей же договір в частині дарування 3/5 частин вказаного будинку з
підстав передбачених ст. 55 ЦК України (1963 року), а також просили встановити
факт  прийняття ними спадщини після смерті
матері ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 26 грудня 2006 року в задоволенні позову4 ОСОБА_1
відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано частково
недійсним договір дарування будинку АДРЕСА_1, укладений 30 грудня 1997 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та посвідчений Ірпінською держнотконторою, а саме визнати
недійсним даний договір в частині дарування 1/10 частин будинку АДРЕСА_1.
Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті його матері ОСОБА_6,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/10 частину
будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 24 травня 2007 року
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 26 грудня 2006 року в частині відмови у задоволенні
позову ОСОБА_1 та задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в
цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання  таким, що втратив право користування жилою
площею задоволено. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим
приміщенням будинку АДРЕСА_1. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання договору дарування будинку недійсним та визнання права власності на
1/10 частину будинку в порядку спадкування відмовлено. В іншій частині рішення
Ірпінського міського суді Київської області від 26 грудня 2006 року залишено
без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційної інстанції
у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового
рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення
ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права і
доводи скарги його висновків не спростовують.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 24 травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

Ю.В. Прокопчук     М.П. Пшонка