УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

7 листопада 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гнатенка
А.В.,

суддів:
Барсукової В.М.,         Балюка М.І.,

Григор'євої Л.І.
,      Данчука В.Г., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування,
визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна та поділ його в
натурі, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спадкового майна,

в с т а н о
в и л а:

У квітні 2006 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з
указаним позовом, зазначала, що вона та ОСОБА_2 є рідними сестрами. Після
смерті їхнього батька - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина на будинокАДРЕСА_1 в
м. Житомирі, яку вони обидві прийняли у встановленому законом порядку. Під час
судового розгляду їй стало відомо, що ОСОБА_2 за життя батька без його згоди,
скориставшись дорученням, виданим батьком для іншої мети, подарувала 48/100
ідеальних часток спірного будинку своєму сину - ОСОБА_3.

Посилаючись на викладене, просила визнати недійсним договір дарування
частини спірного будинку від 15 вересня 1997 року, укладений між відповідачами,
визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку та виділити її частину в
натурі.

У лютому 2007 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом про
поділ спадкового майна, в якому просила поділити 52/100 ідеальних часток
спірного будинку між нею та ОСОБА_1, виділивши їй будинок у натурі зі
стягненням на користь сестри грошової компенсації за її частку в спадковому
майні.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 2 березня 2007 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним указаний договір дарування
та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку. Проведено поділ
спадкового майна в натурі за першим варіантом судово-технічної експертизи.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за надмірно отриману частку в
розмірі 16 652 грн. 50 грн. У задоволенні решти позовних вимог та в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2007 року зазначене рішення суду
скасовано, постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування та поділ спадкового майна
відмовлено, визнано за ОСОБА_1 право власності на 26/100 ідеальних часток
спірного будинку, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно
до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного
суду та відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні вимог щодо визнання недійсним
договору дарування та поділу спадкового майна в натурі на дві рівні частини,
виходив із того, що при укладанні договору дарування ОСОБА_2 не була одночасно
представником дарувальника та обдаровуваного.

Проте з таким висновком апеляційного суду
погодитися не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 ЦК України (1963 року) представник не може
укладати угоди від імені особи, яку він представляє,
ні у відношенні себе особисто, ні у відношенні другої особи, представником якої він одночасно є.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦК України (1963 року) неповнолітні
віком від п'ятнадцяти до вісімнадцяти років вправі укладати угоди за згодою
своїх батьків (усиновителів) або піклувальників.

Статтею 60 КпШС України встановлено, що захист  прав та інтересів  неповнолітніх дітей лежить на їх батьках, які діють без особливих на те  повноважень.

Як убачається з матеріалів справи (а.с.24), договір
дарування від 15
вересня 1997 року укладений між ОСОБА_2, яка діяла
від імені ОСОБА_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який діяв за згодою батька
ОСОБА_5.

Таким чином, ОСОБА_2, укладаючи договір як представник ОСОБА_4, також діяла
як представник свого неповнолітнього сина, ОСОБА_3, відповідно до ст. 60 КпШС України, що не відповідає вимогам ст. 62 ЦК
України (1963 року).

За таких обставин у апеляційного суду не було
передбачених законом підстав для скасування рішення районного суду.

Ураховуючи, що апеляційним судом помилково
скасовано рішення районного суду, ухвалене згідно із законом, рішення
апеляційного суду відповідно до ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із
залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2007 року скасувати, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 2 березня 2007 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        А.В. Гнатенко

Судді:                                                                                      В.М.
Барсукова

М.І.
Балюк

Л.І.
Григор'єва

В.Г.
Данчук