Справа № 22-476707 р.                                     Головуючий п© 1 інстанції - Биліна Т.І.
Категорія - 36                                                               Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

05 червня 2007 р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого:                                  Курило В.П.

судців:                                                         Санікової О.С.

Шамрило Л.Г.

при секретарі:   Степаненко В.Б.

з участю адвоката                                         ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 29 січня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2006 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 19.08.1978 р. вона вступила в зареєстрований шлюб з
відповідачем, який за її ініциативою було
розірвано 18.10.2005 р. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі вона
захворіла на бронхіальну астму і висновком МСЕК
від 08.06.2006 р. була визнана інвалідом 3 групи у зв'язку з чим не працює. Колишній чоловік, має високій дохід, отримуючи
заробітну плату, пенсію та страхові виплати на відшкодування
пошкодженого на виробництві здоров'я, припинив надання їй матеріальної допомоги, в якій вона потребує. Вважає, що матеріальне
становище ОСОБА_2 дозволяє йому надавати їй як
непрацездатній колишній дружині матеріальну допомогу, у зв'язку з чим позивачка
просила стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 14 частини
усіх видів його доходів щомісячно.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 29 січня 2007
р. позов задоволено частково: стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з
07.07.2006 р. З відповідача на користь держави стягнуто судовий
збір в розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7,50 грн. Додатковим
рішенням суду від 07.05.2007 р. стягнення аліментів з відповідача
на утримання позивачки було обмежено строком інвалідності.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 приніс апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати як таке, що не
відповідає вимогам матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позову про стягнення з нього аліментів на її утримання у зв'язку
з втратою працездатності. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом не враховані обставини, які мають
значення для справи, а саме: з 1999
р. до травня 2002 р. позивачка знаходилася в Італії, зароблені гроші пересилала
на ім'я їх сина ОСОБА_4, а у липні
2002 р. звернулася до нього з вимогою про надання згоди на виїзд в Італію їх на той час неповнолітнього сина
ОСОБА_5, пояснивши, що всі стосунки між ними закінчено і вона бажає залишитися жити в Італії. Оскільки молодший син
не хотів залишатися з ним в України,
він не став чинити йому перешкод у виїзді до Італії з матір'ю. З 2002 р. і по теперішній час він проживає з новою сім'єю і за
цей час не підтримував шлюбні відносини з позивачкою, яка захворіла під час перебування в Італії і втратила працездатність
після припинення

2

між "ними у 2002 р. шлюбних відносин. Судом також не, враховано, шо
ОСОБА_1 як інвалід З групи може працювати, але
добровільно знялася з обліку у Вугледарському цетрі зайнятості, проживає у
приватизованій трикімнатній квартирі і має можливість отримувати матеріальну допомогу
від двох повнолітніх дітей, які працюють.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та представник відповідача
адвокат ОСОБА_3 доводи скарги підтримали і просили її
задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 заперечувала проти доводів скарги, вважаючи рішення суду законним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, виступ
адвоката, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга відповідача підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду - зміні з таких підстав.

Право одного з подружжя на утримання передбачено ст.75 Сімейного Кодексу
України (далі СК України), у ч.3 якої визначено, що непрацездатним вважається
той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого
законом, або є інвалідом 1,2 чи 3 групи.

Згідно ч.2 ст.76 цього Кодексу після розірвання шлюбу особа має право на
утримання, якщо вона стала непрацездатною до
розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує
матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати
матеріальну допомогу.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони пербували у зареєстрованому
шлюбі 27 років, після розірвання шлюбу
ОСОБА_1 була визнана інвалідом 3 групи у зв'язку із загальним захворюванням та отримує пенсію в розмірі 284,69 грн. Позивачка
не працює, не має інших доходів, а тому потребує
матеріальної допомоги, оскільки її пенсія нижче встановленого законом пожиточного мінімуму. Відповідач має можливість
надавати матеріальну допомогу колишній непрацездатній дружині,
отримуючи середньомісячну заробітну плату в сумі 3683,58 грн., пенсію за віком в розмірі 1862,87 грн., страхові виплати на
відшкодування втраченого заробітку в сумі 550,64 грн. ОСОБА_2
утримує непрацездатну матір і перераховує щомісячно 1200 грн. на адресу будинку для осіб, що не мають можливості ходити, де
знаходиться матір, яка сама отримує пенсію в розмірі 362,70 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив з того, що вона зберегла
значний відсоток працездатності і має можливість працювати.

Оскільки позивачка була визнана непрацездатною протягом одного року після
розірвання шлюбу з відповідачем, потребує
матеріальної допомоги (законом на момент ухвалення судового рішення пожиточний мінімум становлений в розмірі 492
грн., розмір пенсії по інвалідності, призначений
ОСОБА_1 - 284,97 грн.), а відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу колишньої дружині у добровільному порядку, хоча
і може надавати таку допомогу, суд першої
інстанції згідно норм СК України дійшов обґрунтованого висновку про наявність
підстав для стягнення аліментів з ОСОБА_2
на утримання позивачки, починаючи з дня її звернення до суду і протягом
строку інвалідності.

Рішення суду відповідає в наведеній частині вимогам закону і підстав для
його скасування не має. Наведені в скарзі
відповідача доводи є необгрунтованими й правильність висновків суду не
спростовують.

Між тим, з висновком суду щодо визначення розміру аліментів, стягнутих з
відповідача на користь колишньої дружини, погодититися неможливо, оскільки суд
стягнув надмірно великий розмір.

Відповідно до вимог ч.2 ст.80 СК України розмір аліментів одному з подружжя
суд визначає з врахуванням можливості отримання від
повнолітньої дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що
мають істотне значення.

Апеляційний суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь колишньої дружини ОСОБА_1
на її утримання слід стягнути аліменти в розмірі  110 частини усіх його доходів щомісячно, враховуючи конкретні обставини справи, а саме: 3
група інвалідності встановлена позивачці
* згідно висновку МСЕК від 08.06.2006 р. строком на 1 рік з
рекомендаціями про заборону       ( виконання тяжкої фізичної праці та
переохолодження, до розірвання шлюбу останняя тривалий час сумісно з
відповідачем не проживала, працюючи в Італії та аючи значний дохід, що не

3

оспорювалося сторонами під час розгляду справи в апеляційному суді. Крім
того, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не довела суду,
що вона не має можливості працевлаштуватися на роботу згідно трудових рекомендацій МСЕК та отримувати матеріальну допомогу
від двох повнолітніх синів. У зв'язку з чим рішення суду підлягає
зміні.

Таким чином, ухвалюючи рішення суд першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для справи та дійшов
висновків, якісне відповідають фактичним обставинам справи, що згідно п.11 п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для зміни
судового рішення.

Доводи скарги про те, що позивачка втратила працездатність після спливу
однорічного строку з дня фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем,
не є підставою для скасування рішення суду першої
інстанції і відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1, оскільки закон не пов'язує момент припинення шлюбних відносин з правом на отримання
аліментів колишньої дружини, яка втратила
працездатність після розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309,
313-314, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Вугледарського міського
суду Донецької області від 29 січня 2007 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку, на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти
в розмірі 1/10 частини усіх видів його доходів щомісячно,
починаючи з 07.07.2006 р. протягом строку інвалідності.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржене безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної
сили рішенням апеляційного суду.