Справа №
22-1574                      Головуючий в 1 інстанції Доброріз А.В.
Категорія 30                                                 Доповідач Шевченко В.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2007
року                         Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
Висоцької В.С суддів Шевченко В .Ю., Біляєвої О
.М. при секретарі Таранець В.О. з участю сторін, представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від
08 грудня 2006р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, третя особа КП "Об"єднання
житлово-комунального господарства
Ясинуватської міської ради", про виселення з жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3
звернулась із апеляційною скаргою на рішення Ясинуватського
міськрайонного суду від 08 грудня 2006р., яким було задоволено позов ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
виселено із АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення.

В апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду, відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на
те, що судом не було прийнято до уваги те, що вона на час постановления рішення була вагітна, іншого жилого приміщення не має.
Висновок суду про те, що відповідачі руйнують жиле приміщення, систематично порушують правила проживання в них, своєю поведінкою роблять неможливим проживання в будинку інших
мешканців, в тому числі і позивача, не відповідає
фактичним обставинам справи. Разом з тим, суд не прийняв до уваги те, що ОСОБА_1 сам зловживає спиртними напоями та веде аморальний
образ життя.

В засіданні апеляційного суду відповідачки підтримали доводи апеляційної
скарги, просили скасувати рішення суду першої інстанції, в задоволенні позову відмовити.

Позивач та його представник заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив
рішення суду залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є наймачем кімнати площею 14,3 кв м в квартирі АДРЕСА_1. Позивачу ОСОБА_1 на праві власності належать кімнати
загальною площею 26,7 кв м, які розташовані у зазначеній
квартирі. Протягом тривалого часу відповідачі руйнують та псують жиле приміщення, систематично порушують правила проживання в ньому та своєю поведінкою роблять неможливим
проживання у вказаному будинку інших мешканців та
проживання з ними в одній квартирі позивача ОСОБА_1 Відповідно до акту
обстеження технічного стану квартири,

2

яку займають відповідачі, встановлено, що дане жиле приміщення знаходиться
в антісанітарному стані, вікна побиті, санвузол
пошкоджений, електроенергія в містах спільного користування відключена.
Актом енергопостачальної організації від 25.12.2005р. встановлено без
облікове споживання відповідачами електроенергії
від лічильника позивача. З відповідачами неодноразово проводились профілактична робота з боку працівників
Ясинуватського міськрайвідділу, вони попереджувались
про недопущення порушень правил співжиття. Відносно ОСОБА_2 З березня та 5 травня 2005р. складались протоколи
за ст.182 КУАП за порушення тиші в
жилих будинках. 4 січня 2006р. адміністрацією комунального підприємства "ОЖКГ Ясинуватської міської
ради" в адресу відповідачів було зроблено
попередження за порушення правил співжиття та про необхідність виконання умов договору житлового найму. Однак,
відповідачі на вказані заходи не
відреагували. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов до висновку про
обґрунтованість заявлених ОСОБА_1 позовних вимог і вирішив їх задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачки
протягом тривалого часу руйнують та псують жиле приміщення, систематично порушують правила проживання в ньому і своєю поведінкою
роблять неможливим для позивача та інших мешканців
будинку проживання з ними, тому відповідно до вимог ч. 1ст. 116 ЖК України відповідачі підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення.

Проте зазначені
висновки суду є помилковими й такими, що не узгоджуються з вимогами матеріального
права.

Відповідно до ч. 1ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім"ї або
інші особи, які проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням,
або систематичним порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними в одній
квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу
виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого
жилого приміщення.

Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови від 12.04.1985р. №2 "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами Житлового кодексу України", при
вирішенні справ про виселення на підставі ст.. 116 ЖК осіб, які систематично
порушують правила співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного можу статися і при повторному порушенні, якщо раніше
вжиті заходи попередження або громадського
впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема заходи попередження, яких застосовують суди,
прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також
заходи громадського спливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени
житлово-будівельних кооперативів,
трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем
роботи або проживання відповідача.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського
впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на
підставі ст.116 ЖК без надання іншого жилого
приміщення і відповідно до правил ст.29 ЦПК України
про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися
письмовими доказами.

У матеріалах справи даних про те, що до відповідачів застосовувались вказані заходи запобігання та громадського впливу,
відсутні. Посилання позивача

3

на листи Ясинуватського міськрайвідцілу внутріпшіх справ , в яких
зазначено, що з відповідачами неодноразово
проводилася профілактична робота, на попередження в адресу відповідачів з боку КП "ОЖКГ Ясинуватської міської ради"
про необхідність виконання умов договору житлового
найму, є неспроможними, оскільки їх не можна вважати тими
належними заходами, які відповідно до вимог ст.116 ЖК України мають передувати
виселенню відповідачів без надання іншого жилого приміщення. Крім того, сторони в судовому засіданні не заперечували,
що відповідачки до будь-яких видів юридичної відповідальності за порушення
правил співжиття не притягувались.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки суд першої інстанції встановив обставини справи повно й правильно,
однак неправильно застосував норми матеріального
права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне застосування норм матеріального
або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,3 09,316 ЦПК України, апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня
2006р. скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа КП "Об"єднання житлово-комунального господарства Ясинуватської міської ради",
про виселення з жилого приміщення відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.