Справа № 2-251/07
Р І Ш Е Н Н Я

И М Е Н Е
М    У К Р А Ї Н И

23 квітня  2007 року                                                                                      Ялтинський
міський суд АРК

у складі:                                головуючого судді    -        Шумова В.В.

при
секретарі              -        Сущенко Л.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у залі Ялтинського міського суду цивільну
справу за позовом   ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи - Гурзуфська селищна Рада, Домоуправління № 3 Ялтинської
КЕЧ району про знос самовільної перегородки та стягнення моральної шкоди, та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Гурзуфської селищної Ради
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відміну рішення виконавчого комітету Гурзуфської селищної
Ради від 27 березня 2003 року № 76 «Про виділення ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 та
визнання ордеру № 5 від 21 травня 2005 року», суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14 вересня 2006 року звернулися до суду з
позовною заявою, в якій просять зобов'язати відповідача звільнити самовільно
зайняту житлову площу, яка належить позивачам, розташовану за адресою: АДРЕСА_1
шляхом зносу самовільно встановленої перегородки, та стягнути суму
відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень. До того ж позивачі
надали позовну заяву, в якій просять зобов'язати відповідача усунути  перешкоди
в користуванні при будинковою територією будинку АДРЕСА_1 шляхом зносу
самовільно спорудженого фундаменту та стін з бутового каменю. Позови об'єднані
в одне провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, будучі сусідом позивачів,
самовільно  встановив перегородку з ДСП у
жилій кімнаті 3.5 площею 13,3 кв. м.

Позивачі не можуть приватизувати свою квартиру, оскільки КП БТІ м. Ялта
відмовляється реєструвати право власності при наявності самовільно збудованої
перегородки.

Позивачами поданий позов про усунення перешкод у користуванні при
будинковою територією, який мотивований тим, що
заходи інспекції  ДАБК м. Ялта не
дали результатів, і відповідач продовжує будівлю стоянки для автомобілю на при
будинковій території.

ОСОБА_3 позовні вимоги не визнає, 10 жовтня 2006 року надав самостійні
вимоги.

Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню, а у позові ОСОБА_3 слід відмовити.

Встановлено, що будинок, у якому проживають сторони, розташований за
адресою АДРЕСА_1, та знаходився у веденні Центрального Гурзуфського військового
санаторію.

З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається , що спірне приміщення
використовувалось у якості гуртожитку.

При цьому,  ОСОБА_3 на підставі рішення Гурзуфської
селищної Ради № 108 від 17 вересня 1997 року отримав кімнату площею 13,8 м.
кв., яку він займає зараз.

17 серпня 1998 року вказану житлову
кімнату ОСОБА_3 приватизував, що вбачається з пояснень сторін та копії
свідоцтва № 14296-1, при цьому йому оформлено право власності на кімнату
житловою площею 14 м. кв. та загальною площею 21,2 м. кв.

На той період в гуртожитку проживав
і ОСОБА_1, який займав кімнату, зазначену
під літ. 3-7 площею 8,2 м. кв.,
склад сім'ї  нараховував одну
особу.

Кімнату 3-4 площею14,1 м. кв.
займала ОСОБА_4, яка до наступного часу ордер на житло не отримала.

При цьому, ОСОБА_1 на підставі
засідання житлової комісії профспілкового комітету санаторія від 14 листопада
2002 року виділена  житлова площа 22,1 м.
кв., що за рішенням Гурзуфської селищної Ради склала дві кімнати площею 22,1 м.
кв.

На той момент між сусідами ОСОБА_3,
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 склався порядок користування підсобними приміщеннями, при
цьому ОСОБА_3 збудував для своєї сім'ї окремі підсобні приміщення,
позначені  на плані (т. 2 а.с. 33)
коридор 8.3 м. кв. під літ. 3.8 і туалет площею 1,7 м. кв. під літ. 3.9.

В період, коли ОСОБА_1 на підставі
рішення виконавчого комітету Гурзуфської селищної Ради № 76 оформлював право на
житлову площу, відповідач самовільно без дозволу відокремив частину кімнати під
літ. 3.5 (т. 2 а. с.  31 , 33),
встановивши перегородку, при цьому ОСОБА_3 приступив до будівництва підсобних
приміщень під літ. 3,8 і 3.9 для покращення своїх житлових умов. 12 травня 2006
року йому видане свідоцтво про власності на нерухоме майно на загальну площу
31,1 м. кв. та на житлову площу 14 м. кв.

З наданих ОСОБА_3 документів
вбачається протиріччя: перший раз ордер був виданий на житлову площу 13,2 м.
кв., при цьому в рішенні виконавчого комітету від 17 вересня 1997 року про
наявність підсобних приміщень або місць загального користування нічого не
вказано. В свідоцтві про право власності № 14296-1 від 17 серпня 1998 року
вказано, що житлова площа становить 14 м. кв., а загальна - 21, 2 м. кв.

В судовому засіданні з цієї справи
дала пояснення ОСОБА_4, яка пояснила, що їй в користування перейшла  кухня 3.3 площею 8.9 м.кв., ОСОБА_1 перейшла
кімната 3.5 площею 13.9 м.кв., вони дали згоду на те, щоб ОСОБА_3 виконав
будівництво підсобних приміщень для своєї сім'ї.

Таким чином, достовірно встановлено, що сім'ї ОСОБА_3, ОСОБА_1 и ОСОБА_4 к
березню 2003 року встановили між собою роздільний порядок користування своїми
житловими приміщеннями.

Ст. 256 ЦК України передбачає, що позовна давність  -  це
строк в межах якого, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Ст. 257 ЦК України передбачає, що загальний строк позовної давності
встановлюється тривалістю в три роки.

Ст. 267 п. 4 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності є підставою
для відмови у позові.

ОСОБА_3 10 жовтня 2006 року надав позов
про визнання  ордеру, виданого на
підставі рішення виконавчого комітету Гурзуфської селищної Ради від 27 березня
2003 року, тобто після спливу строку позовної давності.

При наявності вказаних обставин суд вважає, що в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 слід відмовити, при цьому слід зауважити і те, що ОСОБА_3, самостійно
створюючи  в своїй квартирі підсобні
приміщення, по суті зробив окремий вихід, відмовившись від інших підсобних
приміщень.

Суд вважає, що збудована самовільна
перегородка в кімнаті № 3-5 площею 13,9 м. кв., має бути знесена, а зайнята
житлова площа повинна бути звільнена.

Як вбачається зі змісту технічного паспорту (т. 2 а.с. 32),  домоволодіння № 6 під літ. «А» має при
будинкову територію площею 657 м. кв.

Частина вказаної землі розташована під домоволодінням, частина земельної
ділянки зайнята самовільними будівлями -
сарай літ. «Е», літня кухня літ «Д» та
«В» і  вбиральня літ. «Г».

Зокрема, як вбачається з наданої
переписки (т. 1 а. с. 9-16),
ОСОБА_3  на вказаній території
збудував самовільні споруди, в тому числі і
площадку, яка має фундамент і стіни з бутового каменю і використовується
для стоянки автомашини.

Достовірно встановлено, що дана
конструкція являється самовільною та відношення до рішення Гурзуфської селищної
Ради від 16 лютого 2006 року № 42 (т. 1 а.с. 50) не має.

Цей висновок суду обґрунтований
поясненнями сторін та долучених до матеріалів справи  фото таблицями (а.с. 57-61).

Відповідач ОСОБА_3 зобов'язаний знести самовільну площадку з ямою для
стоянки автомашини та огорожу.

ОСОБА_1 надали позовні вимоги і про
стягнення моральної шкоди.

Суд вважає, що позовні вимоги в
даній частині підлягають частковому задоволенню, оскільки дії відповідача по
будівництву перегородки в кімнаті, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_1, без
сумніву спричинило їм значні незручності, що тримає сім'ю ОСОБА_1 в постійному
напруженні.

При цьому слід зауважити, що ОСОБА_3 збудував при будівлю
на підставі рішення Гурзуфської селищної Ради (т. 2 а.с. 50), і тільки після
цього почав будівництво стоянки для автомашини на при будинкової території.
Слід мати на увазі, що ОСОБА_3 не надавав позовні вимоги, оскільки спочатку
хотів узаконити будівлю підсобних приміщень.

Суд вважає, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути
відшкодування  моральної шкоди у розмірі
2000 гривень, в решті позовних вимог відмовити.

На підставі викладеного та  керуючись
ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК  України, суд

В И Р І Ш И
В :

Позов  ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи - Гурзуфська селищна Рада, Домоуправління № 3 Ялтинської КЕЧ району
про знос самовільної перегородки та стягнення моральної шкоди задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 звільнити кімнату площею 13,9 м. кв. під літ 3-5,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зносу самовільної перегородки.

Зобов'язати ОСОБА_3 звільнити при будинкову територію, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом зносу майданчику з ямою для стоянки автомашини.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 суму відшкодування  моральної шкоди у розмірі 2000 (дві тисячі)
гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 суму витрат на оплату
судового збору у розмірі 17 (сімнадцять) гривень та суму витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу у розмірі 15 (п'ятнадцять) гривень.

В решті вимог відмовити.

У позові ОСОБА_3 до виконавчого комітету Гурзуфської селищної Ради,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відміну рішення виконавчого комітету Гурзуфської селищної
Ради від 27 березня 2003 року № 76 «Про виділення ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 та
визнання ордеру № 5 від 21 травня 2005 року»
відмовити

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі в
десятиденний  строк з наступного дня
після проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або в порядку ст. 295 ч. 4 ЦПК
України.

Суддя
-  підпис

З оригіналом
згідно

Суддя
Секретар