У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 жовтня 2007 року                                                                                               м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Григор'євої Л.І.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                     Гуменюка В.І.,

Балюка М.І.,                       Данчука В.Г.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу
будинку недійсним та поновлення права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Київської області від 26
січня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1,
укладений між ними 2 вересня 2005 року.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області
від 26 жовтня 2006 року позов задоволено та поставлено визнати недійсним
договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, укладений 2 вересня 2005 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Поновлено за ОСОБА_1 право власності на вказаний будинок і
стягнуто з неї на користь ОСОБА_2
16 127 грн., сплачених за будинок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а також
на користь держави - 161 грн. 13 коп. державного мита.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 26 січня 2007 року рішення Яготинського районного суду Київської
області від 26 жовтня 2006 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду апеляційної
інстанції, ОСОБА_1 подала до Верховного Суду України касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення
скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна
скарга підлягає задоволенню виходячи із слідуючих підстав.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та постановляючи нове рішення, яким відмовлено у
задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що суд не навів доводів
чи була досягнута між сторонами на час укладення договірних відносин
домовленість щодо істотних умов договору довічного утримання, зокрема щодо
надання матеріальної допомоги на утримання позивачки. Обставини справи свідчать
про волевиявлення позивачки на платне відчуження будинку, а не на укладення
договору довічного утримання.

Проте з такими
висновками апеляційного суду не можна погодитися, оскільки дійшов їх без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування
обставин справи, прав та обов'язків сторін у даних правовідносинах, неправильно
застосувавши норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих  обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У порушення вимог названого закону апеляційний суд
відмовляючи у визнанні угоди недійсною та визнанні права власності на жилий
будинок не звернув уваги на те, що право власності на жилий будинок ніким не
оспорюється.

Крім того, суд прийшов до такого висновку всупереч
наданим сторонами доказам та внаслідок невірного застосування положення ст. 229
ЦК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий
правочин може бути

визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи
правочину,  прав та обов'язків сторін.
Помилка  щодо  мотивів
правочину  не має істотного
значення, крім випадків, встановлених законом.

Пленум Верховного Суду
України у п. 11 постанови від 28 квітня 1978 року № 3 “Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними” роз'яснив, що

під помилкою у даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття
стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її
волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що
угода не була б укладена.

Із пояснень в суді позивачки та її представника
вбачається, що угода укладена лише за умови, якщо би відповідачка за нею
доглядала, що остання і виконувала, зареєструвавши її у своєму жилому будинку.

Апеляційний суд на це уваги не звернув.

Усупереч вимогам ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд
переоцінивши докази, які судом першої інтонації були досліджені, не навів
нових, неподання яких до суду першої інтонації було зумовлено поважними
причинами.

Оскільки обставини справи встановлені судом з порушенням
норм матеріального та процесуального права, то рішення апеляційного суду не
може бути залишене в силі.

Разом із тим судом першої інстанції повно й всебічно
встановлені обставини справи, а рішення суду є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, встановивши, що
апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд
касаційної інстанції скасовує судове рішення апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції.

При викладених обставинах рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 26 січня 2007 року скасувати.

Рішення Яготинського районного суду
Київської області від 26 жовтня
2006 року залишити без зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

М.І. Балюк

В.Г. Данчук

В.І. Гуменюк