Справа
№ 22ц-2249 / 2007                                           Головуючий
Категорія -11/14                                                              Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2007 року Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду

головуючого                               - Глущенко Н.Г.

суддів                                           -
ГригорченкаЕ.І.,ПрозоровоїМ.Л.

при
секретарі
-БілоконьН.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по
апеляційній скарзі

ОСОБА_1  в   інтересах
ОСОБА_2   '

на рішення Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинську від 18 грудня 2006

року по справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3,

третя  особа: третя
Дніпродзержинська    державна    нотаріальна    контора, Дніпродзержинське бюро технічної
інвентаризації про розірвання договору довічного утримання, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2006 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання. В обґрунтування позовних
вимог вона посилалася на те, що ОСОБА_3. є її сусідкою за місцем проживання. У
1996 році вона тривалий час хворіла, а так як у неї немає близьких, які б могли
турбуватися про неї, ОСОБА_3. запропонувала їй свої послуги по допомозі та
обслуговуванню у побуті, з тим, щоб після її смерті її власність у вигляді
АДРЕСА_1у м. Дніпродзержинську перейшла у власність ОСОБА_3. 20.04.1996 року
вона - позивачка уклала з ОСОБА_3 договір довічного утримання, який був
посвідчений нотаріусом третьої Дніпродзержинської нотаріальної контори. .
Згідно договору юна передає у власність ОСОБА_3. однокімнатну квартиру за
адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_3. по цьому договору зобов'язана довічно утримувати її,
надавати їй харчування, одежу, утримання, необхідну допомогу, зберігати за нею безкоштовне
довічне користування вказаної квартирою.

Після укладення цього договору відповідачка не виконує
своїх обов'язків за цим договором, перестала її відвідувати. Вона - позивачка
продовжувала самотнє існування у своїй власній квартирі. 13.08.1997 року вона
була взята на облік Територіальним центром соціального обслуговування
пенсіонерів Дніпровського району м. Дніпродзержинська і знаходилась там до
31.03.2006р. Знята з обліку в зв'язку з виїздом, так як збирається змінити своє
постійне місце проживання. 13.08.1997р. між нею та відділенням соціальної
допомоги на дому Дніпровського району м. Дніпродзержинська був укладений
договір, згідно якому їй надавалися різні послуги по її існуванню. У 1999 році
вона в зв'язку з

2

малозабезпеченістю вимушена була звернутися за
матеріальною допомогою до виконкому Дніпровської райради м. Дніпродзержинська.

В зв'язку з тим, що відповідачка ніколи не виконувала
умови договору довічного утримання, не хоче розірвати договір добровільно
ОСОБА_2 просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений між нею та
ОСОБА_3, повернути право власності, зобов'язавши Дніпродзержинське БТІ
зареєструвати за нею право власності на зазначену квартиру.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпропетровська
від 18 грудня 2006 року у задоволенні позовних вимог відмовлено /ас. 108-112/.

В апеляційній скарзі представник позивачки ставить
питання про скасування рішення суду,
посилаючись на його незаконність та необґрунтованість   /а. с. 118-123 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з постановлениям нового рішення
відповідно до п. п. 3, ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про розірвання
договору довічного утримання, суд виходив з того, що відповідачка належно
виконувала свої обов'язки по договору на протязі 9 років, не порушала права і
законі інтереси позивачки.

З таким висновком колегія суддів не може погодитися,
оскільки він не відповідає вимогам
діючому закону на матеріалам справи.

Згідно зі ст. 425 ЦК
України 1963 року, який діяв на момент укладення спірного договору, за
договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною за віком або
станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві
майна) будинок (квартиру) або його частину, взамін чого набувач майна
зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі
у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

З матеріалів
справи вбачається, що 20 квітня 1996 року між ОСОБА_2, яка

була
непрацездатною за віком (70 років), та ОСОБА_3. був укладений та нотаріально

посвідчений
договір довічного утримання за яким: ОСОБА_2 - передала у власність

ОСОБА_3.
АДРЕСА_1

Дніпродзержинську,
яку сторони оцінили в 120 млн. крб. Відповідачка в свою чергу -

зобов'язалась    повністю            довічно            утримувати            ОСОБА_2,

забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом,
необхідною допомогою та зберегти у її безкоштовному довічному користуванні
вказану вище квартиру. Вартість цього матеріального забезпечення сторонами
також було оцінено у 5 млн.
крб. /а.с. 9/

В силу як статті ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний
за рішенням суду за вимогою відчужувача, у разі невиконання або неналежного
виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що при укладенні
договору в нотаріальній конторі їй ніхто не пояснив, що право власності на
квартиру зразу переходить до ОСОБА_3., і вона вважала, що квартира перейде до
відповідачки тільки після її смерті, але відповідачка зразу після укладення
договору перестала її провідувати та надавати догляд. 13.08.1997 року вона була
взята на облік Територіальним центром соціального обслуговування пенсіонерів
Дніпровського району м. Дніпродзержинська і знаходилась там до 31.03.2006 р.
Робітники цього центру за її дорученнями вносили плату за квартиру, купували та
доставляли їй продукти харчування; чотири рази у місяць прибирали у квартирі. У
лютому 2006 року вона захворіла і її поклали в 5 міську лікарню, куди
відповідачка також не приходила, відвідували її тільки робітники Центру
соціального обслуговування пенсіонерів. Крім того у 2006 році вона двічі
зверталася в УТМ Дніпропетровського РО у зв'язку з перешкоджанням відповідачки
проживати її у спірної квартирі. В суд вона раніше не зверталась, так як була
ще здорова, працювала на цегляному заводі, а договір уклала на той випадок, що
може захворіти /а.с 98 /.

3

Дані обставини підтверджуються довідкою Територіального
центру соціального обслуговування пенсіонерів Дніпровського району м.
Дніпродзержинська (а.с.7), договором від 13.08.1997 року на обслуговування
позивачки відділенням соціальної допомоги /а.с. 12/, розписками про отримання
позивачкою гуманітарної допомоги від робітників центру соціального
обслуговування пенсіонерів Дніпровського району /75-76/, поясненнями свідків/а. с. 100 об., 101-104/.

В суді апеляційної інстанції відповідачка не заперечувала
проти того, що ОСОБА_3. сама вносила плату за квартиру та комунальні послуги, а
також відмовлялася від її допомоги

При таких обставинах колегія суддів знаходить, що
відповідачка не виконувала і не виконує умов договору довічного утримання, в
зв'язку з чим колегія суддів находить можливим рішення суду скасувати та
постановити нове рішення, яким задовольнити позов і розірвати    договір довічного утримання відповідно
вимог ст. 755 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3О3, 307, 309
ЦПК України, колегія суддів,   -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1в інтересах ОСОБА_2  - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинську
від 18 грудня 2006 року    - скасувати.

Розірвати договір довічного утримання, укладеного 20 квітня
1996 року в 3-ї Дніпродзерєінської нотаріальної контори, реєстр № 2-1311 між
ОСОБА_2до ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2право власності на АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з цього часу.