АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-671/2007 р.                                                     Головуючий
Категорія       спори       про                                                   Казидуб
роботі                                                             Доповідач
в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2007 р. Колегія суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого               Захарової А.Ф.

суддів                           Адаменко Л.В.,
Подороги В.М.

при
секретарі              Петренко С.П.

з участю
адвоката       ОСОБА_2.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1та
спеціалізованого монтажного підприємства по газифікації «СМПГ» на рішення
Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 січня 2007 р. по справі за
позовом ОСОБА_1до спеціалізованого монтажного підприємства по газифікації
«СМПГ» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за вимушений
прогул, заборгованості по заробітній платі за період з травня по липень 2005
року, стягнення заборгованості за частково невикористану відпустку, стягнення
не дорахованої суми на лікарняні та відпускні за період 2001 року - 2006 року
при перерахунку заробітної плати в зв'язку з доплатою за шкідливі умови праці,
стягнення заробітної плати за виконання робіт, пов'язаних з трудовим договором
2001-2005 роки, стягнення заробітної плати за дні навчання з охорони праці,
стягнення моральної шкоди та Спеціалізованого монтажного підприємства «СМПГ» до
ОСОБА_1про стягнення зайво виплаченої заробітної плати, -

встановила:

20 березня 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом
до Спеціалізованого монтажного підприємства по газифікації, «СМПГ», зміненим в
позовній заяві від 13.06.2006 р. про поновленні на роботі, стягнення заробітної
плати за вимушений прогул, заборгованості по заробітній платі за період з
травня по липень 2005 року, стягнення заборгованості за частково невикористану
відпустку, стягнення недорахованої суми на лікарняні та відпускні за період
2001 року - 2006 року при перерахунку заробітної плати в зв'язку з доплатою за
шкідливі умови праці, стягнення заробітної плати за виконання робіт пов'язаних
з трудовим договором 2001-2005 роки, стягнення заробітної плати за дні навчання
з охорони праці, стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 10 вересня
2001 року він був прийнятий на роботу в «СМПГ» токарем, згідно наказу № 53-к від
10.09.2001 р. А згідно наказу № 10 від 23.02.2006 р. його було звільнено з
роботи по п. 4 ст.

40 КЗпП
України (за прогул без поважних
причин) з
20.02.2006 р. про що було
зроблено відповідний запис в його трудовій книжці.

Зазначав, що звільнення його є незаконним. З 25.07.2005
року він перебував у щорічній відпустці, яка йому надавалась до 19.08.2005
року. Ця відпустка надавалась за термін роботи в 2004-2005 роках.

Під час відпустки 10.08.2005 р. приїхавши на роботу отримати зарплату та
дізнавшись про недоврахування всіх необхідних коштів спробував вияснити це
питання в директора підприємства , проте останній вигнав його із-за чого
розхвилювавшись потрапив до лікарні, де знаходився на стаціонарному лікуванні з
11.08.2005 р. по 10.02.2006 р.

Під час перебування на лікарняному 8.12.2005 р. звернувся із заявою про
звільнення його з роботи за власним бажанням до адміністрації підприємства в
зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю і умов колективного
чи трудового договору, оскільки адміністрація підприємства не вирішила питання
про його звільнення вказавши в своєму листі-відповіді, що заява є сумнівного
характеру, тому позивач вдруге, 16.12.2005 року звернувся з письмовою заявою на
ім'я відповідача про звільнення його з роботи за власним бажанням з вини
адміністрації в порушенні трудового законодавства , вказавши термін звільнення
- по закриттю лікарняного, проте відповідач ігнорував і цю заяву і трудовий
договір не був розірваний.

Проте, коли він після закінчення лікарняного 10.02.2006 року, звернувся із
заявою про надання йому частини невикористаної відпустки секретарем
підприємства йому було повідомлено , що його вже звільнено з роботи.
Відповідачем також був виданий наказ про продовження відпустки з 16.02.2006 р.
по 19.02.2006 р.

В наказі, який був виданий адміністрацією підприємства про надання йому
відпустки, другий пункт містив відомості про те, що він звільнений з роботи
19.02.2006 р. на підставі ч. З ст. 38 КЗпП України «невиконання адміністрацією
законодавства про працю ц умов колективного чи трудового договору». В цьому
наказі також було зазначено про виплату йому заробітної плати в розмірі
середньомісячного заробітку за три місяці. А також надавалась невикористана
відпустка за 2005-2006 роки на термін 11 календарних днів. З цим наказом він
був ознайомлений 15.02.2006 р.,
про що свідчить особистий підпис в наказі . Останній день відпустки, згідно
наказу, припадав на неділю, 19.02.2006 р. З'явившись на слідуючий день,
20.02.2006 р. на підприємство за отриманням розрахунку і трудової книжки о 13
годині дізнався про те, що зазначений наказ був анульований, а натомість
виданий інший, яким його звільнено з роботи за прогул, тобто за відсутність на
роботі більше 4 годин 20 лютого 2006 р.

Вважає, що наказ № 10 від 23.02.2006 р. є недійсним, оскільки датою його
звільнення повинен бути останній день відпустки, тобто 19.02.2006 р. Крім того,
адміністрація не видала ніякого розпорядного документа за попередніми його
заявами про звільнення. Відповідачем також порушені вимоги ст. 116 КЗпП
України, несвоєчасно видана трудова книжка та зроблений розрахунок.

Враховуючи, що середньомісячний заробіток його складає
1408,51 грн., за 4 місяці вимушеного прогулу (в період з 20.02.2006 р. по
13.06.2006 р.) відповідач повинен йому сплатити 5634,04 грн. (1408,51 х 4).

До того ж в травні-червні 2005 року ним були виготовлені комплекти
заготовок до котлів ГНОМ-1, ГНОМ-2 та ТЕУ, проте наряди майстром дільниці не
були закриті і робота ця, вартість якої становить 1156,57 грн. оплачена йому не
була. З 2001 року по час його звільнення йому надавалась основна відпустка
тривалістю 24 календарних дні.

Проте, оскільки він являвся інвалідом 3 групи, відповідно
до вимог ст.. 6 Закону України «Про відпустки» тривалість основної відпустки
для інвалідів 3 групи становить 26 календарних днів. Тому загальна кількість
невикористаної відпустки становить за 4 роки 8 днів ( 2 х 4) в період з 2001 по
2005 p.,
а всього 9 днів. Станом на лютий 2006 р. середньоденна заробітна плата для
нарахування відпустки, згідно розрахунків бухгалтерії підприємства становить
50,56 грн.

Всього
заборгованість за недодану відпустку складає 455,04 грн. (50,56 грн. х 9 днів).

Крім того, за період з 2002 р. по 2006 р. йому не
повністю нараховувалась заробітна плата за шкідливі умови праці, з урахуванням
лікарняних та відпускних ця заборгованість складає 498,58 грн. Зазначені
незаконні дії відповідача нанесли йому моральну шкоду, яка повинна бути
стягнута на його користь в розмірі 40000 грн.

19.09.2006 р.
ОСОБА_1. звернувся до суду з додатковою позовною заявою про збільшення
позовних вимог.

Вказував,
що з 20.02.1006 р. по 19.09.2006 р. строк його вимушеного прогулу складає 7
місяців. Тому відповідач   повинен
виплатити йому ще додатково заробітну плату за З місяці, яка дорівнює (1408,51
х 3) 4225,53 грн.

В лютому 2005 року, згідно з розпорядженням головного інженера підприємства
Дубінського А.Б. ним була виконана робота по виготовленню відмички та відкриття
касового сейфа, ремонту замка і виготовлення комплекта ключів, на яку він затратив два робочі дні. В оплаті за
цю роботу йому було відмовлено, та не виписано наряди. Заробітна плата за
виконання цієї роботи складає (57,74 х 2) 115,48 грн.

Кожної п'ятниці, на протязі чотирьох з половиною років, з вересня 2001 по
липень 2005 року з 16 до 17 проводилась санітарна година, робота в якій не
входила в наряди і не оплачувалась. Всього за цей період ним було відпрацьовано
216 санітарних годин, тобто 28 робочих днів.

Тому вважає, що адміністрація підприємства повинна провести з ним
розрахунок і за дану роботу, заборгованість по заробітній платі в даному
випадку складає ( 57,74 грн. х 28) 1616,72 грн.

До того ж, адміністрацією підприємства порушувались умови колективного
договору при оплаті праці, відведених на проходження медичного огляду та
навчань. З питань охорони праці, надання першої медичної допомоги потерпілим
від нещасних випадків на проведення екзаменів. Ці дні оплачувались
адміністрацією з розрахунку мінімальної заробітної плати, а не з розрахунку
середньої плати, відповідно до Закону України «Про оплату праці» (ст.. 17,18).
Кількість неоплачених днів за період 2002-2005 роки складає 5 робочих днів, а
заробітна плата, відповідно, (57,74 грн. х 5) 288,7 грн.

Зазначені суми
позивач також просив суд стягнути на його користь з «СМПГ».

27 липня 2006 р. Спеціалізоване монтажне підприємство «СМПГ» звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_1. про стягнення зайво виплаченої заробітної плати.
Зазначений позов та позов ОСОБА_1. до «СМПГ» про стягнення належних виплат та
поновлення на роботі ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11
вересня 2006 року було об'єднано в одне провадження.

«СМПГ» посилалось на те, що згідно наказу № 53-к від 10.09.2001 р. ОСОБА_1.
був прийнятий в Спеціалізоване монтажне підприємство «СМПГ» на посаду токаря.
Наказом № 10 від 23.02.2005 р. він був звільнений з роботи на підставі п. 4 ст.
40 КЗпП України - за прогул без поважних причин. Внаслідок помилки в
нарахуванні індексації заробітної плати, за період з травня по липень 2004 року
по лютий 2006 року, відповідачу по справі було зайво виплачено 2137 гривень 11
коп. Враховуючи, що ОСОБА_1. звільнений з роботи і в них немає можливості
видати наказ про стягнення з нього заробітної плати, зайво виплаченої внаслідок
помилки, «СМПГ» просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1. на
користь Спеціалізованого монтажного підприємства «СМПГ» - 2137 грн. 11 коп.,
зайво виплачених у вигляді заробітної плати, внаслідок лічильної помилки.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від
12 січня 2007 року ухвалено : в позовних вимогах ОСОБА_1до Спеціалізованого
підприємства по газифікації «СМПГ» про поновлення на роботі; стягнення
заробітної плати за вимушений прогул, заборгованості по заробітній платі за
період з травня по липень 2005 року, стягнення заборгованості за частково
невикористану відпустку, стягнення недорахованої суми за лікарняні та відпускні
за період 2001  року - 2006 року при

перерахунку
заробітної плати в зв'язку з доплатою за шкідливі умови праці, стягнення
заробітної плати за виконання робіт по ремонту сейфа в лютому 2005 року, стягнення
заробітної плати за виконання робіт не пов'язаних з трудовим договором
2001-2005 роки, стягнення заробітної плати за дні навчання з охорони праці,
стягнення моральної шкоди та спеціалізованого монтажного підприємства «СМПГ» до
ОСОБА_1про стягнення зайво виплаченої заробітної плати - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1на користь держави мито в сумі 51 грн.

Не погоджуючись з даним рішення суду в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1.
просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити
його позовні вимоги, оскільки вважає, що воно ухвалене з порушенням норм
матеріального права.

Спеціалізоване монтажне підприємство також просить скасувати зазначене
рішення в частині відмови йому в позові про стягнення з ОСОБА_1. зайво
виплаченої заробітної плати та задовольнити дані позовні вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши учасників процесу, обговоривши матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1. та апеляційна скарга «СМПГ»
підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Встановлено, що наказом № 53-к від 10.09.2001 р. ОСОБА_1. був прийнятий на
роботу токарем спеціалізованого монтажного підприємства по газифікації. А
згідно наказу № 10 від 23.02.2006 року його було звільнено з роботи за ст. 40
п. 4 КЗпП України в зв'язку з прогулом без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1. , перебуваючи на
лікарняному 8.12.2005 р. та 16.12.2005 р. двічі звертався з письмовою заявою до
адміністрації «СМПГ» про звільнення його з роботи за власним бажанням по ст..
36 п. 4, ст.. 39 п. 2 КЗпП України та в зв'язку з порушенням власником або
уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового
договору. Дату звільнення вказував «по закінченню лікарняного листа». Згідно
даних листка непрацездатності № 699299 ОСОБА_1. мав стати до роботи 11.02 2006
р. Проте, цього не зробив, а маючи за мету не розривати трудовий договір з
«СМПГ», написав ще одну заяву про продовження йому відпустки на 9 календарних
днів, з 11.02.2006 р. по 19.02.2006 p., оскільки в період відпустки перебував на лікарняному, не
вказуючи вже в даній заяві про своє майбутнє звільнення.

Оскільки попередні заяви про звільнення з роботи
суперечили чинному законодавству, викликали сумнів щодо дійсності їх написання
саме ОСОБА_1. та враховуючи, що фактично в останній заяві він відмовлявся від
свого бажання на звільнення, наказом № 7 йому було відмовлено в задоволенні
заяви про звільнення та продовжено, за його заявою, щорічну оплачувану
відпустку на 9 календарних днів з 11 лютого 2006 р. по 19 лютого 2006 р.
включно.

З тих підстав, що ОСОБА_1., розпочинаючи з 20.02.2006 р.
до роботи не приступив, скоївши прогул без поважних причин, суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про законність звільнення його з
роботи адміністрацією «СМПГ» за п. 4 ст. 40 КЗпП України і правильно відмовив
позивачеві в задоволенні його позовних вимог про поновлення на роботі і
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Судом також обґрунтовано відмовлено позивачу ОСОБА_1. і в
задоволенні інших позовних вимог, а саме : в стягнення заборгованості по
заробітній платі за період з травня по липень 2005 року, стягненні
заборгованості за частково невикористану відпустку, стягненні недорахованої
суми на лікарняні та відпускні за період 2001-2006 року при перерахунку
заробітної в зв'язку з доплатою за шкідливі умови праці, стягненні заробітної
плати за виконання робіт по ремонту сейфа в лютому 2005 року, стягненні
заробітної плати за виконання робіт не пов'язаних з трудовим договором
2001-2005 роки, стягнення заробітної плати за дні навчання з охорони праці,
стягнення   моральної шкоди, оскільки

позивачем
ОСОБА_1. , відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України не доведено тих обставин, на
які він послався, як на підставу своїх позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається відсутність шкідливих умов праці на робочому
місці токаря, де працював ОСОБА_1., що підтверджується даними атестації робочих
місць підприємства, протоколами Черкаської районної санепідемстанції за
2001-2006 р.

Безпідставними являються доводи позивача щодо
недоврахувань йому по заробітній платі, лікарняних та відпускних, оскільки всі
нарахування узгоджувались також і з ним, за його особистим підписом ь якихось
заперечень щодо їх правильності в позивача не виникало.

Зазначені обставини повністю вияснені судом першої
інстанції, який зробив обґрунтовані висновки на підставі досліджених в судовому
засіданні доказів про відмову ОСОБА_1. в задоволенні його позовних вимог.

Судова колегія також вважає , що суд першої інстанції правильно відмовив в
задоволенні позову «СМПГ» до ОСОБА_1. про стягнення зайво виплаченої заробітної
плати, оскільки , як вбачається з матеріалів справи, дані кошти бухгалтерією
«СМПГ» були нараховані ОСОБА_1. добровільно та у відповідності до вимог чинного
законодавства, без допущення помилки, на підставі одноособового волевиявлення.

Аналізуючи зазначене колегія суддів приходить до
висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, обґрунтоване на
зібраних та перевірених по справі доказах, а межах пред'явленого позивачами
позову, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи
апелянтів не є суттєвими, були предметом судового розгляду, суд першої
інстанції дав їм належну оцінку і вони не дають підстав, передбачених ст.ст.
307-309 ЦПК України для його скасування або зміни.

Керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1та апеляційну скаргу спеціалізованого монтажного
підприємства по газифікації «СМПГ» - відхилити. Рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 12 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двохмісячного строку
до Верховного Суду України дня набрання нею законної сили.