У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 вересня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:
Яреми А.Г.

Суддів: Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Романюка Я.М., Сеніна
Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, третьої
особи - ОСОБА_3про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та за зустрічними позовами
ОСОБА_2, ОСОБА_7, Сумського обласного спортивно-технічного клубу Сумської
обласної організації сприяння обороні України до ОСОБА_1, третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У березні 2005 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2., третьої особи - ОСОБА_3. про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що в
результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_3., було ушкоджено автомобіль позивача. Враховуючи, що
власником автомобіля є ОСОБА_2., просив стягнути з неї на
відшкодування матеріальної шкоди 2633 грн. 94 коп. та 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_2., ОСОБА_7., Сумський обласний спортивно-технічний клуб
Сумської обласної організації сприяння обороні України (надалі ОСТК ООТСОУ)
звернулись із зустрічним позовом до ОСОБА_1., третіх осіб: ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5  ОСОБА_6. і просили стягнути з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2. 1 721
грн.76 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 1 500 грн. моральної шкоди,
на користь ОСОБА_7. 890 грн.99 коп. матеріальної шкоди та 1000 грн.
моральної шкоди, на користь Сумського ОСТК ООТСОУ 6 838 грн.64 коп. на
відшкодування матеріальної шкоди та 2 000 грн. грн. моральної шкоди. Позивачі за зустрічними позовами обґрунтовували свої
вимоги тим, що керуючи автомобілем, ОСОБА_1.
порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого сталася ДТП, під час якої відбулось зіткнення автомобіля ЗАЗ 1102 під керуванням позивача ОСОБА_1. та автомобіля ВАЗ-2109 під
керуванням ОСОБА_3., після чого автомобіль позивача відкинуло на автомобіль ВАЗ-21074, що належить Сумському ОСТК ООТСОУ, який від удару в
свою чергу відкинуло на автомобіль ВАЗ-21063, який
знаходився на стоянці і належав ОСОБА_7.

Рішенням Зарічного
районного суду Сумської області від 14 листопада 2005 року стягнуто з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. 1 205
грн.20 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 1000 грн. на відшкодування
моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1. на
користь ОСОБА_2. 860 грн. 88 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 1 000 грн. на відшкодування моральної
шкоди, на користь ОСОБА_7. стягнуто 445 грн.48 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, на користь Сумського ОСТК ООТСОУ 2 502
грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1 000 грн.  на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду
Сумської області від 10 січня 2006 року рішення Зарічного районного суду Сумської області від 14
листопада 2005 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1.          1205 грн.20 коп. матеріальної шкоди,
1000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судових витрат і відмовлено ОСОБА_1. в
задоволені позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та моральної
шкоди. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати рішення апеляційного суду Сумської
області від 10 січня 2006 року і вирішити спір по суті, посилаючись на порушення апеляційним судом норм
матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення Зарічного
районного суду м. Суми від
14 листопада 2005 року в частині стягнення з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. 1 205
грн.20 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 1000 грн. на відшкодування
моральної шкоди та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1., апеляційний суд виходив із того, що відповідальність за заподіяння шкоди повинен нести ОСОБА_3., який керував автомобілем
ВАЗ - 2109 на підставах, передбачених чинним законодавством і допустив
порушення ПДР, а не власник
джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_2. Проте ОСОБА_3. приймав участь у справі як
третя особа, а не як
відповідач.

Згідно зі ст.1188 ЦК
України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1)  шкода, завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою;

2)  за
наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3)  за
наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин справи, що
мають істотне значення.

Якщо внаслідок
взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи,
які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

В ході розгляду справи
суд прийшов до висновку, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої
була завдана шкода позивачам по первісному та зустрічному позовам, сталась з
вини ОСОБА_1., в діях якого було порушення вимог п.10.1, п.10.4, п.31.1, п.9.2
Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв'язку з
дорожньо-транспортною пригодою,  та ОСОБА_3.,
в діях якого була невідповідність вимогам п.2.3(б), п.12.3, п.23.4 Правил
дорожнього руху України, а тому визначив вину кожного із них по 50%.

Відповідно до положень
ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності,
інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого
створює підвищену небезпеку.

Скасовуючи рішення суду
першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано прийшов до висновку, що
відповідальність за заподіяну шкоду повинен нести володілець джерела підвищеної
небезпеки ОСОБА_3., який управляв транспортним засобом  і з вини якого поряд з виною іншої особи   сталась дорожньо-транспортна пригода, в ході
якої була заподіяна шкода іншим учасникам дорожнього руху, а не власник джерела
підвищеної небезпеки ОСОБА_2. Проте суд неправильно застосував норму
матеріального права.

Так, згідно з ч.1 ст.33
ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює
первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї
особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу
особу як співвідповідача. У разі відсутності згоди на це позивача суд залучає
до участі в справі іншу особу як співвідповідача.

За таких обставин,
встановивши порушення судом першої інстанції вимог ст.33 ЦПК України, апеляційний
суд зобов'язаний був скасувати судове рішення і направити справу на новий
судовий розгляд відповідно до положень ст.311 ЦПК України.

Крім того, встановивши,
що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої була заподіяна шкода
декільком особам, сталась з вини  двох
осіб - ОСОБА_1. та ОСОБА_3., суд ухвалив рішення про відшкодування шкоди
ОСОБА_7. та Сумському ОСТК ООТСОУ лише
за рахунок ОСОБА_1.

На цей недолік
апеляційний суд також не звернув уваги.

За таких порушень норм матеріального та процесуального
права ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.336, 337,339, 343, 344 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 14 листопада 2005 року та рішення
апеляційного суду Сумської області від 10 січня 2006 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ярема А.Г.

Судді:                                                                           Лихута
Л.М.

Охрімчук Л.І.

Романюк Я.М.

Сенін Ю.Л.