Справа 22ц- 364/07                               Головуючий
у першій інстанції - Пісоцкій
Категорія - 40                                        Доповідач
апеляційної інстанції- Данилова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2007 року                                                                    м.
Миколаїв

Колегія
суддів   судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого                 Лисенка П.П.

суддів                            Данилової О.О.,
Кутової Т.З.

при
секретарі                      Негрун І.О.

за участю   позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2
представника відповідача Крістофоль О.С., Колєснікова 0.0. розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1
на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 січня  2007
року по справі за позовом

ОСОБА_1

до Арбузинської виправної колонії №
83 /далі ВК -83/

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу

та моральної шкоди

УСТАНОВИЛА.

9 листопада 2006 року ОСОБА_1
звернулась з позовом до ВК -83
про захист порушених трудових прав.

Позивачка
зазначала, що з 1995 року
обіймала посаду інспектора з контролю за виконанням режимних вимог
оперативно-режимного відділу колонії. Оскільки у серпні 2002 року цю посаду
було скорочено, її формально було переведено на посаду фотографа відділу по
контролю за виконання судових рішень, але з фактичним виконанням функціональних
обов'язків за попередньою посадою. Але в зв'язку з упередженим до неї
ставленням нове керівництво раптово стало вимагати від неї виконання роботи
фотографа. Наказами від 11
та 16 серпня 2006 року її притягли
до дисциплінарної відповідальності за невиконання цих функціональних
обов'язків, а наказом №38
о/с від 16 серпня 2006 року - звільнили за п.З
ст.40 КЗпП за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків за
трудовим договором. Посилаючись на відсутність передбачених законом підстав для
звільнення за цією нормою, позивачка просила поновити її на роботі, стягнути 6532 грн.97 коп.
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 5000 грн. моральної
шкоди.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 січня 2007 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення скасувати та задовольнити її
позов, посилаючись на відсутність її вини у невиконанні функціональних
обов'язків фотографа.

Апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що
з 2002 року
ОСОБА_1 мала виконувати обов'язки фотографа, 10 та 11
серпня 2006 року
вона цих обов'язків не виконала, за що її було притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, а за невиконання того ж завдання 16 серпня 2006 року позивачку
обгрунтовано звільнили

2

за систематичне
невиконання обов'язків за трудовим договором відповідно до п.3 ст.40 КЗпП.

І хоча основний висновок суду про відсутність підстав для поновлення на
роботі ОСОБА_1 відповідає обставинам справи, але з підставами для відмови у
позові колегія погодитися не може.

Відповідно до вимог ст.24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку
підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є
невиконання з вини працівника покладених на нього трудових обовязків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з 1995 року ОСОБА_1
виконувала обов'язки інспектора з контролю за виконанням режимних вимог
оперативно-режимного відділу колонії. Ці обов'язки вона продовжувала виконувати
і після її офіційного переведення у серпні 2002 року на посаду фотографа відділу контролю за виконанням
судових рішень. Вимоги відповідача зробити знімки засуджених 10, 11 та

16 серпня 2006 року ОСОБА_1 виконати
не змогла через відсутність професійних

навичок та відповідної кваліфікації. Про ці обставини відповідачу було
відомо.

За такого умови для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності
за систематичне невиконання трудових обовязіків відсутні, але таке не
перешкоджало позивачу розірвати трудовий договір за інших підстав, передбачених
ст. 40 КЗпП.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що з наказом про звільнення № 38 о/с від 16 серпня 2006 року позивачку
було ознайомлено у день звільнення, а з позовом до суду вона звернулась 9 листопада 2006 року, тобто з
пропуском строку, передбаченого ст.233 КЗпП..

Колегія не може взяти до уваги посилання на тяжку хворобу
батька, оскільки він помер ще до спливу строку на звернення до суду / а.с. 13/ у
Новоархангельску Кіровоградській області. Звернення до інших органів для
вирішення трудового спору не перериває строку звернення до суду, не перешкоджав
таким діям, а тому також не може бути підставою для поновлення цього строку

Отже,     поважність
причин  пропуску     строку,
передбаченого  ст.233  КЗпП ОСОБА_1 не довела.

Таким чином, підставою відмови у задоволенні позову
ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, є пропуск строку звернення
до суду за вирішенням трудового спору. Тому рішення суду в частині підстав
підлягає зміні.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК безпідставним є стягнення з
позивачки судового збору / державного мита/.

Керуючись ст.ст.
309,316  ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Арбузинського
районного суду Миколаївської області від 12
січня 2007 року
змінити.

Підставою відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновленні на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди вважати пропуск позивачкою строку на звернення до суду за
вирішенням трудового спору, передбаченого ст.233 КЗпП України.

Виключити з
резолютивної частини судового рішення стягнення з ОСОБА_1

17 грн.
судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення, але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржено в
касаційному порядку до Верховного Суду України.