№ 2-679
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11
вересня 2007 року
Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Садовому О.В.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3  про стягнення
суми та моральної шкоди і по зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення витрат на комунальні послуги та квартирної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2  26 грудня 2005 року звернувся до
Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача
ОСОБА_3 про стягнення суми та моральної шкоди. Ухвалою судді
Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2006 року
вказана позовна заява була залишена без руху для сплати державного мита до 28
лютого 2006 року. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 05 квітня 2006 року цивільна справа була передана на
розгляд за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. 30
серпня 2006 року ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву про стягнення витрат на
комунальні послуги та квартирної плати. Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 30 серпня 2006 року позови об'єднані в одне провадження
для їх спільного розгляду.

Позивач ОСОБА_2 в своєму позові і в
ході судового засідання посилався на те, що 10 січня 2003 року він з
відповідачем уклали договір завдатку з метою придбання ним у ОСОБА_3 займаного нею
житла: квартири АДРЕСА_1. По цьому договору позивач передав відповідачу 2700
грн. За умовами цього договору відповідач повинна була до 01 серпня 2003 року
оформити документи на займане нею житлове приміщення і продати його позивачу, а
позивач повинен був його купити за обумовлену вартість, на час оформлення
документів він повинен був мешкати у вказаній квартирі. Документи відповідачем
оформлені не були і він залишився мешкати в квартирі. Згодом відповідач
відмовилася продавати йому спірну квартиру і тому повинна за договором
повернути йому подвійну суму завдатку, але відмовляється це робити. Вказаними
діями відповідач завдала йому також і моральну шкоду. Вважає такі дії
відповідача незаконними, зустрічні вимоги не визнає і вважає їх безпідставними.
Просив стягнути з відповідача на його користь подвійну суму завдатку в розмірі
5400 грн., моральну шкоду 3500 грн. і витрати, задовольнивши його позов у
повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному
обсязі в зв'язку з його безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги фактично визнала частково, пояснивши, що дійсно
отримала від позивача суму 2700 грн. в рахунок продажу її квартири, але
документи на житло оформити не було можливості не з її вини, вона намагалася це
зробити шляхом звернення у відповідні інстанції, але їй було відмовлено. Згодна
повернути отримані від позивача гроші в сумі 2700 грн., але починаючи з 01
січня 2003 року по 01 жовтня 2005 року позивач мешкав в її квартирі незаконно
не сплачуючи за це витрати на комунальні послуги і квартирну плату, що склала
1739 грн. 45 коп.. Наполягаючи на своєму позові про стягнення вказаної суми з
витратами з ОСОБА_2, вважала можливим провести залік стягнутих сум і стягнути з
неї тільки різницю між сумою її боргу позивачеві і сумою стягнень з нього на її
користь. Моральної шкоди не завдавала. Вважає позовні вимоги ОСОБА_2
необґрунтованими. Просила її позов задовольнити в повному обсязі, в задоволенні
позову ОСОБА_2 про стягнення суми та моральної шкоди відмовити.

Вислухавши пояснення сторін в
судовому засіданні, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали
справи та відмовного матеріалу міліції, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2
частково обгрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню, позовні вимоги
ОСОБА_3 - підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

В судовому засіданні встановлено, що
наймачем квартири АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_3 10 січня 2003 року позивач
ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_3 в простій письмовій формі уклали договір завдатку,
за яким позивач передав ОСОБА_3   2700
грн. в рахунок майбутнього укладання договору купівлі-продажу вказаної
квартири, сторони домовилися укласти договір купівлі-продажу квартири до 01
серпня 2003 року. Відповідач мала намір продати займану квартиру АДРЕСА_1, але
для цього її необхідно було приватизувати, про що позивач був добре обізнаний з
самого початку. До укладання договору завдатку позивач просив відповідача про
можливість мешкання у вказаній квартирі на час оформлення документів, так як
іншого житла в м. Дніпропетровську він не мав, на що відповідач погодилася.

В зазначений термін, 01 серпня 2003
року, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладено між сторонами не було,
тому що виникли складнощі в отриманні відповідачем ОСОБА_3 необхідних документів
для приватизації займаного житла. Вона неодноразово зверталася до обслуговуючої
житло організації КЖЕП «Південне» із заявами про прискорення приватизації
житла, але її звернення не дали бажаного результату, так як займана нею
квартира раніше була частиною комунальної квартири і окремої документації на
неї не існувало; крім того вона зробила там певні переобладнання і виникла
потреба у впорядкуванні нумерації квартир будинку і узаконення перепланувань.
Таке рішення Красногвардійського районного виконкому м. Дніпропетровська було
лише 22 жовтня 2004 року. Але і зараз не всі необхідні документи виконкомом і
КЖЕП оформлені і видані відповідачу, тому квартира  до цих пір не приватизована. Приймаючи до
уваги вказане, суд вважає, що у ОСОБА_3 відсутня вина в відмові від оформлення
документів і укладанні договору купівлі-продажу займаного житла з позивачем,
отримана від останнього сума в 2700 грн. є фактично авансовою сумою в рахунок
укладання договору купівлі-продажу, сам договір завдатку оформлений не належним
чином і не посвідчений нотаріально, а тому у позивача немає законних підстав
вимагати від відповідача подвійної суми завдатку, тобто 5400 рн..

В зв'язку з неможливістю укласти
договір купівлі-продажу ОСОБА_3 попереджала позивача і просила його звільнити зайняте
ним приміщення квартири АДРЕСА_1 після 01 серпня 2003 року, але той відповів
відмовою і відповідач вимушена була звертатися до міліції, з допомогою якої і
був виселений позивач з житла ОСОБА_3 Неодноразові звернення позивача до
міліції про протиправність дій відповідача стосовно його виселення та утримання
його особистих речей не підтвердили будь-які злочинні наміри ОСОБА_3 Постановою
старшого ДІМ Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській
області від 18 лютого 2007 року в результаті повторної і ретельної перевірки
звернень ОСОБА_2 в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 по ч. 1 ст.
190, ст. 365 КК України відмовлено на підставі п. 2 ст. 6 КПК України. Вказана
постанова сторонами отримана, не оскаржена у встановленому законом порядку, має
законну силу.

Не знайшло свого підтвердження в
ході судового засідання і твердження позивача стосовно завдання йому
відповідачем моральної шкоди, оскільки позивачем не надано суду будь-яких
доказів на підтвердження вказаної моральної шкоди, а тому суд вважає ці вимоги
не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги
наполягання позивача на задоволенні позову в повному обсязі, оскільки решта
вимог (крім авансової суми і судових витрат) спростовується вищенаведеним і
нічим об'єктивно не підтверджена в ході судового засідання.

При таких обставинах суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення суми і моральної шкоди підлягають
частковому задоволенню: слід стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 авансову
суму 2700 грн. і судові витрати 62 грн. 50 коп., в задоволенні решти вимог слід
відмовити.

Разом з тим ОСОБА_2 на протязі з
січня 2003 року до жовтня 2005 року постійно без законних на те підстав мешкав
в квартирі АДРЕСА_1, користувався комунальними послугами (електроенергія, гас
та ін.), при цьому не вносив квартирну плату та не оплачував комунальні
послуги. Створені ним борги по цим послугам вимушена була погашати ОСОБА_3 На
неодноразові прохання і вимоги відповідача про звільнення незаконно займаної
квартири ОСОБА_2 відмовлявся звільнити це житло і сплачувати за нього
квартплату і комунальні послуги. Сума витрат за квартирну плату становить 249
грн., сума витрат за комунальні послуги - 1490 грн. 45 коп., про всі ці витрати
відповідача суду надана відповідні квитанції стосовно виплат ОСОБА_3

Суд вважає обґрунтованими вимоги
відповідача про стягнення з позивача вказаних сум, оскільки позивач ОСОБА_2
дійсно без законних на те підстав мешкав в квартирі АДРЕСА_1, користувався
комунальними послугами (електроенергія, гас та ін.), при цьому не вносив
квартирну плату та не оплачував комунальні послуги, відповідач сплатила ці
борги, проти вказаних обставин не заперечував і сам позивач в судовому
засіданні. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з позивача витрат
на комунальні послуги і квартирну плату підлягають задоволенню в повному обсязі
за стягненням судових витрат.

В зв'язку з частковим задоволенням
позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення суми в розмірі 2700 грн. з судовими
витратами 62 грн. 50 коп. і задоволенням вимог ОСОБА_3 про стягнення з позивача
1739 грн. 45 коп. та судових витрат 81 грн., суд вважає можливим провести залік
вказаних сум шляхом остаточного стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь
позивача ОСОБА_2 різниці вказаних сум -
942 грн. 05 коп.(2762.50 - 1820.45=942.05).

Таким чином, остаточно слід стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 942 грн. 05 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195 ЦК України (в редакції 1963
року), ст. 68 ЖК України, ст. ст. 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму 2762 грн. 50 коп.

ОСОБА_2 в задоволенні решти позову до ОСОБА_3 про стягнення суми та
відшкодування моральної шкоди відмовити.

Зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 витрати на комунальні послуги в сумі 1490 грн. 45 коп.,
витрати на квартирну плату в сумі 249 гривень, судовий збір в сумі 51 грн. і
витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 30 грн.,
а всього 1820 грн. 45 коп.

Провести залік сум по задоволеним позовним вимогам і вважати остаточно
необхідним стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 942 грн. 05 коп..

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів
з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу на рішення суду може бути
подано протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в
порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя -