Справа
№ 2-237/2007p.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2007 року                                                                                   м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в
складі головуючої - судді
Міськевич О.Я.

секретаря -             Попова І.Г.

представника позивача адвоката  -    ОСОБА_3

представника відповідача адвоката - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Надвірна справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення завданої моральної шкоди.

В судовому
засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги і пояснила суду, що
вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від
15.12.20004р. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.
129 ч.1 КК
України і призначено покарання із застосування ст. 69 КК України у
виді 520грн. штрафу. Вирок суду вступив в законну силу. ОСОБА_2 засуджено за
те, що 5 липня
2004року , приблизно
о 17год 15 хв. в м.
Надвірна на грунті неприязних стосунків між ним та ОСОБА_1 виникла сварка, в
ході якої ОСОБА_2, тримаючи у руках господарські вила, став погрожувати ОСОБА_1
вбивством. При цьому він наніс йому штиковий удар у живіт, від якого останній
ухилився. ОСОБА_1 реально сприйняв погрози ОСОБА_2 вбити його і перелякався,
так як раніше в його житті не виникало подібних
ситуацій. Неправомірними діями ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду, яка полягає
в пережитому ним переляку, нервовому стресі, наслідки якого він відчував протягом тривалого часу. Спричинену моральну
шкоду він оцінює в 10 000грн. З приводу нервового
напруження, розладу сну та постійного страху ОСОБА_1 звернувся за медичною
допомогою до лікаря невропатолога Надвірнянської ЦРЛ і знаходився на
амбулаторному лікуванні з 06.07.2004р. по 15.07.2004р. Як вбачається з довідки
від 12.03.2005р. йому був поставлений діагноз: вегетосудинна дистонія, астено-
невротичний синдром. ОСОБА_1 продовжував працювати в господарстві ОСОБА_5 Однак
через постійне відчуття страху та тривоги не міг зосередитися на роботі,
постійно відчуваючи нервове напруження, як
наслідок звільнився з даної роботи. Просить постановити рішення яким стягнути з ОСОБА_2, завдану моральну шкоду,
яку він оцінює в 10000грн.та 250 грн. витрат по оплаті допомоги адвоката.

В судовому
засіданні відповідач позов не визнав, заперечив обставини на які посилається
позивач, пояснивши суду що до конфлікту, який мав місце у 05.07.2004р він не
був знайомий з ОСОБА_1, а тільки просив припинити незаконні дії щодо перекриття дороги шлагбаумом. В нього викликає
сумнів, що він 79річний чоловік так міг налякати позивача, що вже минув
тривалий час і він досі перебуває у нервовому напруженні та стресі і зазнає
страждань через даний конфлікт, незважаючи на 10 денний курс лікування. Вважає, що довідка від
02.03.2005р. за № 133 про
перебування на амбулаторному лікуванні позивача є недостовірною, так як на
запит його представника була дана протилежна відповідь, про те що ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1р.н. не звертався за

медичною
допомогою у вказаний період. Крім того слід також зазначити, те, що під час розгляду
кримінальної справи позивач жодних претензій до нього не мав . Тому просить
в  відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши
пояснення представника позивача, показання свідка, дослідивши письмові докази,
надані на виконання вимог ст.ст.56, 60
ЦПК України, і які є достатніми для обгрунтування і заперечення позовних
вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини справи, а також за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про
необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ст.З ЦПК
України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст.60
ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню
підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

В судовому
засіданні встановлено, що згідно вироку від 15.12.2004року ОСОБА_2 визнано
винним у вчиненні злочину передбаченого с
129ч.1 КК України. І призначено покарання із застосуванямст.69 КК України у
виді 520 грн.
штрафу. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного
Суду України даний вирок залишено без змін, а у задоволенні касаційної скарги
ОСОБА_2 відмовлено. Вирок суду від 15.12.2004р. вступив у законну силу. Вина
ОСОБА_2 встановлена даним вироком і не
підлягає доказуванню. ОСОБА_1 було визнано потерпілим по даній справі.
Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2, ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яка
полягає у душевних стражданнях, а саме пережитому переляку, нервовому стресі, тривозі за своє здоров»я. Враховуючи те,
що по справі є дві довідки, які суперечать одна одній, суд вважає
достовірною довідку, яка предоставлена
на запит суду від 06.03.2007р. про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1р.н. знаходився
на амбулаторному лікуванні з 06.07.2004р. по 15.03.2004р. і йому було
постановлено діагноз: вегетосудинна дистонія, астено-невротичний синдром. Судом
не взято до уваги консультативну довідку, видану завідуючем кафедри нервових
хворіб ОСОБА_7, так як вона надавалась без дослідження амбулаторної карточки та без огляду
самого пацієнта і тому не може бути об»єктивною та достовірною.

Допитаний в
судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6, завідуючий неврологічним відділом
Центральної лікарні підтвердив, що ОСОБА_1 знаходився на лікуванні у вказаний
період, а також вказав що існує певний порядок видачі таких довідок і довідка
такого плану видається тільки на підставі амбулаторної карточки. Крім того
діагноз який постановлений ОСОБА_1 є поширеним синдромом і може виникати в
стресових ситуаціях, а також посилювати під дією певних чинників.

Відповідно до
вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю,
душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, і
відшкодовується особою, винними діями якої її заподіяно.

Суд, виходячи з
вимог розумності і справедливості, враховуючи характер, глибину і тривалість
душевних страждань, задовільний стан здоров'я потерпілого, а також особу
відповідача, те що він являється пенсіонером, учасником війни, а також те, що
між неправомірними діями ОСОБА_2 та душевним станом позивача є безпосередній
причинно-наслідковий зв'язок, вважає, що позовні вимоги підлягають до
часткового задоволення в сумі 600
грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід також
стягнути судові витрати по справі згідно представлених квитанцій.

На підставі наведеного, ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України,
керуючись ст.ст.5, 15, 61, 88,
208, 212-215, 218, 223, 224, 228 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов   задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_1 600грн. моральної шкоди та 250 грн. витрат по оплаті допомоги адвоката. Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 8грн.50коп. судового
збору та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заява про апеляційне
оскарження не була подана. У разі подачі заяви про апеляційне
оскарження, але апеляційна заява не була подана в строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку. Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду до
Апеляційного суду Івано-Франківської області може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення, апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження через
суд першої інстанції.