Справа  № 2-210/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12
жовтня 2007 року
Індустріальний районний  суд    м.

Дніпропетровська

у
складі: головуючого   судді  Зосименко С.Г.

при секретарі             Карпенко В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.

Дніпропетровська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДГС Транссервіс",

третя
особа: ОСОБА_3   про  відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі
в квітні 2005 року звернулися до суду з позовом до  ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

Ухвалою
Індустріального районного суду від 13 липня 2005 року  до участі у

справі
в якості  відповідача було залучене ТОВ
«ДГС Транссервіс», а ухвалою від

2
листопада  2005 року -  акціонерна
страхова компанія  « Дністер» .

Рішенням Індустріального районного суду від 29
грудня 2005 року  позовні

вимоги
позивачів були задоволені частково, стягнено із ОСОБА_4 на

користь  ОСОБА_1
суму матеріальної шкоди в розмірі 510

грн.,
моральної шкоди 1000 грн., послуги експерта 450 грн., державне мито в

розмірі
143 грн. 50 коп., а всього 2103 грн. 50 коп.
і на користь ОСОБА_2  моральну
шкоду  в розмірі 1000 грн., державне мито
8 грн. 50 коп.

Ухвалою
колегії суддів  судової палати з
цивільних справ  апеляційного суду

Дніпропетровської
області від 29 червня 2006 року  рішення
Індустріального

районного
суду від 29 грудня 2005 року  скасовано і
справа направлена на новий

розгляд
в іншому складі.

При новому розгляді справи  позовні вимоги позивачів були уточнені в  частині

сторін
по справі та сумі відшкодування шкоди.
В уточненій позовній заяві

позивачі
та їх представник у судовому засіданні посилався на те, що 15 січня

2005
року  о 22 годині 45 хвилин в м.
Дніпропетровську на перехресті пр. ім.

Газети
«Правда» та вул. Калініна сталася дорожньо - транспортна пригода  з

вини
ОСОБА_4 , який керував автомобілем  ВАЗ
2107, державний НОМЕР_1, в результаті чого
було пошкоджено  належний ОСОБА_1
автомобіль

«Міцубісі
Лансер», державний НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2, чим

заподіяно
ОСОБА_1  матеріальні збитки в сумі 960
грн.     та моральну шкоду

в
розмірі 2000 грн.,  а ОСОБА_2
заподіяно  моральну шкоду в розмірі 5000

грн.  Просили стягнути вказані суми  та судові витрати із відповідача   ТОВ

«ДГС
Транссервіс», оскільки ОСОБА_4 знаходився
з відповідачем в трудових

відносинах.

Представник
відповідача позовні вимоги не визнав. Просив в задоволенні позову

відмовити.
Вважає, що підприємство є неналежним відповідачем,  оскільки

ОСОБА_4
не знаходився в  трудових відносинах
з  підприємством, в штатному

розкладі
не числився, директором наказ про прийняття його на роботу не

видавався.
Запис в трудову книжку не здійснювався. В щомісячних звітах

підприємства
до податкової  інспекції, Пенсійного
фонду і інші фонди ОСОБА_4, як працівник не числиться.   Між підприємством і ОСОБА_4 13.10.2004

року
був укладений договір оренди транспортного засобу марки ВАЗ 2107 державний

НОМЕР_1.   Відповідно
до  акту  прийому - передачі транспортного

засобу
від 13.10.2004 року  автомобіль перейшов
в фактичне  володіння ОСОБА_4  Між підприємством і  ОСОБА_4
були  цивільно-правові відносини,

договір
оренди ним виконувався.
Підприємство  здійснювало
діяльність по

наданню
послуг для  транспортних засобів з
радаром.

Представник
третьої особи    суду пояснив,  що ОСОБА_4 з 13.10.2004 року

знаходився
в трудових відносинах  з  ТОВ
«ДГС Транссервіс». ОСОБА_4

сказали
про те, що він повинен підписати договір оренди,  однак другий

екземпляр
йому не надали, договір оренди нотаріально не укладався.  Автомобіль

знаходився
на території підприємства, ОСОБА_4 не міг на власний розсуд

користуватися
автомобілем, так він виїжджав на зміну по подорожньому листу, а

вкінці
зміни здавав гроші.

Суд,
заслухавши сторони,  свідків, вивчивши
матеріали справи,   вважає, що

позов
підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом
установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.01.2005 року

на
перехресті пр. ім. Газети Правди та вул. Калініна в м. Дніпропетровську

відбулася
дорожньо-транспортна пригода з участю автомобілів « Міцубісі Лансер»,

державний
НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1 ( а.с.8) , та знаходився під

керуванням
ОСОБА_2 та автомобіля « ВАЗ 2107», державний НОМЕР_1,

який
знаходився під керуванням ОСОБА_4 та  на
підставі  тимчасового

реєстраційного
талону належав  ТОВ « ДГС Транссервіс» (
а.с.50)

Дана
дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини водія ОСОБА_4, що

підтверджується
постановою Новомосковського міськрайонного суду

Дніпропетровської
області від 10.03.2005 року, відповідно до якої
ОСОБА_4 притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді
штрафу  в розмірі

20
грн. Вказана постанова не оскаржувалася ( а.с.9).

Автомобілю
«Міцубісі  Лансер»  в результаті дорожньо-транспортної

пригоди
завдано матеріальних збитків, згідно
висновку спеціаліста   № 49 від

20.01.2005
року    вартість матеріального збитку,
завданого власнику

пошкодженого
в результаті ДТП автомобіля  « Міцубісі
Лан сер», державний

НОМЕР_2
складає - 13492 грн. 69 коп. ( а. с. 10-26).

У
відповідності до страхового полісу №Б/4099233 цивільна відповідальність

ОСОБА_4
була  застрахована у акціонерній
страховій компанії «Дністер».

ОСОБА_1  виплачено страхове відшкодування в розмірі
12982 грн. 69 коп. , за

відрахуванням
510 грн.  франшизи ( а.с.146-149).

Крім
того позивачкою ОСОБА_1 понесені витрати по оплаті послуг експерта авто-

товарознавця
в сумі 450 грн.  Загальна вартість
матеріального збитку завданого

ОСОБА_1
внаслідок ДТП складає 13492грн.69 коп. - 12982 грн. 69 коп. = 510

грн.
+ 450 грн. = 960 грн.

Суд
не може прийняти до уваги твердження
представника  відповідача ТОВ
«ДГС

Транссервіс»,  та свідків ОСОБА_5- директора даного
підприємства,

ОСОБА_6
- механіка підприємства, про те що ОСОБА_4
не знаходився з

підприємством
в трудових відносинах, оскільки це спростовується матеріалами

справи.

Так  відповідно до подорожнього листа за січень
2005 року, виданого ТОВ «ДГС

Трансервіс»
( а.с.75), зазначено, що ОСОБА_4
15.01.2005 року керував

автомобілем
ВАЗ 2107, державний НОМЕР_1, проходив
механіка та лікаря

перед
виїздом на маршрут.  Це
підтверджується   відомістю платежів на

автомобіль
ВАЗ 2107, державний НОМЕР_1  за січень
2005 року ( а.с.

74).  При управлінні автомобілем ОСОБА_4 користувався
тимчасовим

реєстраційним
талоном, ліцензійною картою підприємства
ТОВ  « ДГС Транссервіс»

на
перевезення  пасажирів та їх багажу на
таксі ( а. с. 50).  Договір оренди

автомобіля
від 13.10.2004 року, на який посилається представник відповідача, є

нікчемним
правочином, оскільки  відповідно до ч. 2
ст. 799 ЦК України договір

найму
транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному

посвідченню.
Даний договір нотаріально посвідчений не був, що не заперечує

представник
відповідача. Незважаючи на те, що автомобіль ВАЗ 2107, державний

НОМЕР_1,
було передано ОСОБА_4 згідно акту прийому-передачі

від
13.10.2004 року (а. с. 68), останній не міг на власний розсуд

розпоряджатися
автомобілем. Згідно договору № 144 про надання послуг по

організації
перевезення пасажирів (а. с. 51)ОСОБА_4 зобов'язаний був

кожного
дня проходити медичний огляд з відміткою у подорожньому листку, кожного

дня
надавати автомобіль для перед рейсового технічного огляду,  додержуватися

розроблених
ТОВ „ДГС Транссервіс” єдиних тарифів на пасажирські перевезення

тощо.  Таким чином, суд приходить до висновку, що
між ОСОБА_4 та ТОВ „ДГС

Транссервіс”
фактично склалися трудові правовідносини.

Відповідно
до ч.1 ст.1172 ЦК України - юридична або фізична особа відшкодовує

шкоду,
завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових)

обов'язків.

Виходячи
із вищевикладеного, суд  вважає, що
позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині
відшкодування матеріальної шкоди в сумі 960

грн.
обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Позивачами заявлені  позовні вимоги в частині   відшкодування моральної

шкоди.
Так моральна шкода  спричинена  ОСОБА_1 оцінена нею в  сумі 2000

грн.,
а ОСОБА_2 в сумі 5000 грн.

Відповідно
до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній  особі

неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка

її
завдала, за наявності її вини.

Відповідно
до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року

№
4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)

шкоди”
зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року № 5, за моральну (

немайнову
)  шкоду, заподіяну працівником під час
виконання трудових обов'

язків,
відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває в

трудових
відносинах, а останній  відповідає перед
нею в порядку регресу, якщо

спеціальною
нормою закону не встановлено іншого.

Відповідно
до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року

№
4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)

шкоди”
зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року № 5, за моральну (

немайнову
)  шкоду,
розмір відшкодування  моральної (
немайнової) шкоди суд

визнає
залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних,

психологічних
тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з

урахуванням
інших обставин.

Оскільки
позивачами  в позовній заяві та
представником позивачів  у судовому

засіданні
не було  зазначено,  яких саме моральних страждань  позивачі зазнали

та
з чого при цьому вони виходили, суд не вбачає законних підстав для

задоволення
позовних вимог позивачів в частині стягнення моральної шкоди   і в

цій
частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно
ст. 88 ЦПК України із відповідачів підлягає стягненню на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір в  розмірі 135
грн. , та збір на інформаційно-

технічне
забезпечення в розмірі 30 грн.

Керуючись  п. п.8,9
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995

року
№ 4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної

(немайнової)
шкоди” зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року № 5,

ст.
ст.  13, 1167, 1172,    ЦК України , ст. ст. 11, 15, 60, 61, 88,
212- 215

ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги  ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити

частково.

Стягнути
з  Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДГС Транссервіс"
на

користь
ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 960 грн.

суму
сплаченого судового збору  у розмірі  135 грн. , всього - 1095  грн.

Стягнути
з  Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДГС Транссервіс"
витрати

на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

В
іншій частині позову відмовити.

Рішення
може  бути оскаржено до апеляційного суду
Дніпропетровської області

через
Індустріальний районний суд шляхом подачі у 10-ти денний строк з дня

проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього

протягом
20-ти днів апеляційної скарги або без подання заяви про апеляційне

оскарження
шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10-ти днів з дня

проголошення
рішення.

Суддя

С.Г.  Зосименко