Справа №22-ц-261/07р.                                                  Головуючий
1 інст. - Музиченко В.О.
Категорія: відшкодування шкоди                                                   Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 березня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого
- Колтунової А.І.

суддів -
Малійської СМ.,
Солодкова А.А.

секретар - Мелешко Т.Г., Трофименко М.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представв-ника
ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Комінтер­нівського районного суду м. Харкова від 17
листопада 2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_1 про відшкодування збитків та мо­ральної шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми за
договором купівлі-продажу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

23 серпня 2006 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1
про відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позивачі посилалися на ті обставини, що 05 квітня 2006
року ними з відповідачами було укладено договір купівлі-продажу трикімнатної
квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Ця квартира після проведеної реєстрації договору в КП
«Харківське міське бюро технічної інвентаризації» і отримання свідоцтва стала
належати їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно з п. 5.1. договору купівлі-продажу відповідачі
зобов'язались в строк до 02 травня 2006 року знятись з реєстрації та обліку,
здійснити всі дії, необхідні для фактичної передачі їм ква­ртири, тобто
звільнити квартиру від речей домашнього вжитку для вільного та безперешкодного
користування нею, а також передати ключі та вчинити інші дії, необхідні для
реалізації ними права власності в повному обсязі. При цьому вони у договорі
гарантували, що квартира буде вільною, без заборгованості за комунальні
послуги.

07         травня
2006 року вони прибули до м. Харкова та привезли на вантажному автофургоні

речі домашнього вжитку та продукти харчування, однак з
причини невиконання відповідачами

своїх обов'язків за договором вони до теперішнього часу
не мають можливості поселитися у квар­

тирі та розвантажити найнятий автофургон, який
знаходиться на платній стоянці.

У зв'язку з чим, позивачі просили суд стягнути з відповідачів збитки, а
саме: суму майнової шкоди, пов'язаної з невиконанням відповідачами умов
договору - 117633,14 грн., суму компенсації моральної шкоди - 19999,00 грн.
(1/5 від суми майнових збитків), витрати, пов'язані з наданням юридичної
допомоги - 13763,31 грн., витрати по сплаті державного мита - 2320 грн.,
витрати по інформаційно-технічному забезпеченню - 30 грн., в всього - 153726
грн. 45 коп.

8          судовому
засіданні суду першої інстанції ОСОБА_3 та його представники ОСОБА_9,
ОСОБА_8підтримали свої позовні вимоги, просили задовольнити їх у повному
обсязі.

ОСОБА_1, ОСОБА_6, та їх представник ОСОБА_10 проти
задоволення по­зову заперечували, пред'явили зустрічний позов до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення суми за договором купівлі-продажу та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що ними у повному
обсязі не були виконані умови договору купівлі-продажу спірної квартири,
оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не провели з

2

ними розрахунку, а саме - до теперішнього часу ОСОБА_1 не
отримана сума боргу в роз­мірі
28500 грн., яка з
урахуванням 3 % річних складає 28821 грн..„

У зв'язку з чим,
просили стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 несплачену
суму за договором купівлі-продажу квартири в розмірі 28821 грн., а та­кож в
рахунок відшкодування спричиненої їх моральної шкоди 1600 грн.

Рішенням
Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2006 року позов­ні
вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволені частково.

Стягнуто з
ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
відшкодування майнових збитків 120 524 грн. 52 коп. та в рахунок мо­ральної шкоди - 5 000 грн., а всього - 125 524
грн. 52 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_6,
ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь
ОСОБА_1 28 821 грн.

В задоволенні
вимог ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про відшкодуван­ня моральної шкоди в розмірі 1
600 грн. відмовлено.

В апеляційній
скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_12
просить рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення на їх користь у відшкодування майнової та
моральної шкоди 125 524 грн. 52 коп. скасувати, постанови­ти в цій частині нове
рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 від­мовити, в іншій
частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на ті обставини, що рішен­ня
суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді
справи суд першої інстанції не в повному обсязі вивчив всі обставини, що ма­ють
значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі,
що призвело до неправильного її вирішення.

В судовому
засіданні апеляційної інстанції представники ОСОБА_1 ОСОБА_10, ОСОБА_12 підтримували
апеляційну скаргу.

ОСОБА_3 та його
представники ОСОБА_9, ОСОБА_8проти
задоволення апеля­ційної скарги заперечували.

Заслухавши
пояснення позивача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, об­говоривши
доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає
част­ковому задоволенню з наступних підстав.

Частково
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення солідар­но з
ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_1 на їх користь 120 524 грн. 52 коп. в раху­нок
відшкодування майнової шкоди та 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з невиконанням з боку
відповідачів умов договору купівлі-продажу позивачами були понесені збитки, які
підлягають відшкодуванню.

Судова колегія
вважає, що погодитися з висновками суду першої інстанції у повному обсязі
неможливо з наступних підстав.

Судом встановлено,
підтверджується письмовими доказами та не оскаржується сторонами, що 05 квітня
2006 року між ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_1 був укладений
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 49-50).

Договір
купівлі-продажу вищевказаної квартири був зареєстрований в КП «Харківське мі­ське
бюро технічної інвентаризації» за № 10392159 від 13 квітня 2006 року (а.с. 51).

Згідно з п. 5.1
названого договору відповідачі зобов'язались в строк до 02 травня 2006 року
знятись з реєстраційного обліку, здійснити всі дії, необхідні для фактичної
передачі квартири по­зивачам (а.с. 49).

Вступившим у
законну силу рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 серпня
2006 року по спору між тими ж сторонами встановлено, що вказані умови договору
купівлі-продажу відповідачі не виконали, спірну квартиру не звільнили.

Відповідно до
вищевказаного рішення суду ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_6 виселені з квартири
АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстра­ційного обліку (а.с. 117-122).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2006 року
рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16

3

серпня 2006 року в частині
виселення сім'ї ОСОБА_1 із вищевказаної квартири залишено без змін (ах. 123-125).

При такому
положенні судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного
висновку, що відповідачі в односторонньому порядку не виконали умови договору
купівлі-продажу, не звільнивши у встановлені строки спірну квартиру.

Доводи відповідачів
відносно того, що позивачами також не були виконані умови договору та не
оплачена у повному обсязі вартість квартири, судова колегія не приймає до
уваги, оскільки вищенаведеним рішенням суду, що вступило в законну силу,
встановлено, що ОСОБА_1 в одно­сторонньому порядку відмовились від прийняття
оплати, не сплатили борги за отримані комуналь­ні послуги, не знялись з
реєстраційного обліку за вказаною адресою, що свідчить саме про неба­жання
виконувати умови правочинну (а.с. 122).

Таким чином,
судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що
відповідачі зобов'язані відшкодувати позивачам дійсні збитки, понесені
останніми з причини неналежного виконання ними умов договору купівлі-продажу.

При розгляді
справи достовірно встановлено, що у травні 2006 року позивачі прибули до мі­ста
Харкова та вимушені були проживати на приватних квартирах та у готелі до
виселення відпо­відачів зі спірної квартири.

Факт проживання
відповідачів на приватних квартирах та у готелі та проведена ними оплата
підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, які судом
першої інстанції належним чином вивчалися та яким дана вірна оцінка.

У зв'язку з чим,
судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про стяг­нення з
відповідачів на користь позивачів суми 12 280 грн. за оплату проживання у місті
Харкові з 20 травня 2006 року до вселення на спірну житлову площу.

Вважає
правильними судова колегія і висновки суду першої інстанції в частині стягнення
з відповідачів на користь позивачів 3 861 грн. 57 коп. за простій автофургону DRAI 687/DRAA 673 в
період з 07 травня 2006 року по 15 листопада 2006 року на платній стоянці в
місті Харкові, оскіль­ки достовірно встановлено, що автофургон з майном, яке
належить позивачам, знаходився на плат­ній стоянці, та позивачами проведена
оплата, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами: актами
здачі-приймання робіт та квитанціями про оплату (а.с. 35, 36,148-153).

Не вбачає судова
колегія й підстав для скасування рішення суду в частині стягнення з від­повідачів
на користь позивачів витрат за проживання їх сина на приватній квартирі в сумі
3 535 грн.

На підтвердження
вказаної суми позивачами надані договір оренди від 30.05.2006 року, від­повідно
до якого ОСОБА_3 була орендована однокімнатна квартира для проживання їх сина
та внесена сума 700 доларів США,
що еквівалентно сумі 3 535 грн. (а.с. 29-32).

Понесені
позивачами витрати на оплату проживання їх сина знаходяться у причинному зв'­язку
з невиконанням умов договору купівлі-продажу квартири, оскільки ОСОБА_13 є
сином по­зивачів, членом їх сім'ї, і у зв'язку з не звільненням відповідачами
придбаної ними квартири, вони були вимушені наймати приватне житло для його
проживання.

Погоджується
судова колегія і з рішенням суду в частині стягнення з відповідачів на ко­ристь
позивачів сплаченої ними суми в рахунок погашення заборгованості відповідачів
за послуги міжміського телефонного зв'язку та абонентної плати в сумі 192 грн.
42 коп., а також понесених витрат на оплату послуг посередників для оренди
житла в сумі 58 грн. 50 коп., виготовлення ксе­рокопій документів, що приєднані
до матеріалів справи в якості доказів - 84 грн..

Наявні в
матеріалах справи письмові докази підтверджують, що вищевказані витрати пози­вачами
понесені (а.с. 44, 46-48, 162-166).

Разом з тим,
судова колегія не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з відпові­дачів
на користь позивачів 97 335 грн. 39 коп. за позанормативний простій автомобіля DRAI 687/DRAA 673, на
якому позивачі відповідно до договору на перевезення вантажів від 25 квітня
2006 року, укладеним з SRL
"Trafic-GMV" Молдова, Кишинэу, здійснювали
перевезення належно­го позивачам майна.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 в указаній
частині, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до умов договору
за позанормативний простій транспорт­ного засобу з вини замовника, останній
сплачує 100 доларів США
за кожен день простою.

4

ОСОБА_4 відповідно до
наданих документів внесла
за простій транспортного
засобу су­му, еквівалентну
97 335 грн. 39 коп., яка і підлягає
стягненню з відповідачів.

Однак в суді
апеляційної інстанції відповідачами були надані докази, що спростовують ви­сновки,
викладені в рішенні суду.

Зібрані по
справі докази свідчать про те, що власником автотранспортного засобу DRAI 687/DRAA 673 є
ОСОБА_11 - батько позивача.

Із матеріалів
справи вбачається, що договір на перевезення вантажу був укладений з ОСОБА_4,
квитанції про внесення суми за простій автомобіля були оформлені на її ім'я, а
акти звір­ки розрахунків підписані особисто нею (а.с. 154-160).

Крім того, в
судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 пояснив, що гроші за про­стій
автомобіля вносила особисто його дружина, що і підтверджується документами (а.
с. 224).

Однак із
відповіді Державної прикордонної служби України вбачається, що ОСОБА_4у вказані
періоди державний кордон України не перетинала та на території Молдови не
знаходилась (а.с. 132).

Посилання з
наступних судових засіданнях апеляційної інстанції ОСОБА_3 на ту обста­вину, що
вищевказані суми проплачувались особисто ним, судова колегія не приймає до
уваги, оскільки вони протирічать наявним в матеріалах справи письмовим доказам,
оформленим на ім'я ОСОБА_4, а також первісним поясненням ОСОБА_3

Також в
засіданні апеляційної інстанції представниками відповідача надані документи,
які підтверджують, що вказані суми на рахунок фірми SRL "Trafic-GMV" Молдова, Кишинэу не над­ходили та
належним чином оприбутковані не були (а.с. 270).

Крім того, в
силу вимог ч. 1, 2 ст. 22, ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України особа, яка порушила зо­бов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим реальні збитки.

Витрати на
оплату простою автофургону протягом півріччя не можуть бути визнані необ­хідними,
оскільки позивачі мали можливість провести розвантаження даного автофургону,
оскіль­ки знімали житло, вартість якого стягується з відповідачів.

Також вони мали можливість здати
майно на зберігання.

Таким чином,
простій автофургону, що належить на праві приватної власності батьку відпо­відача
ОСОБА_3, здійснювався на їх страх та ризик, оскільки вказані збитки, навіть
якщо вони і мали місце, не знаходяться у причинному зв'язку з діями
відповідачів.

На підставі
викладеного судова колегія вважає, що рішення суду в даній частині підлягає
скасуванню, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення з
ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_1 97 335 грн. 39 коп. за позанормативний простій ав­тофургону
DRAI 687/DRAA
673 слід відмовити.

Оскільки в
засіданні апеляційної інстанції позивач та його представник посилались, що ви­трати
на придбання квитків в сумі 425 грн. 58 коп. понесені у зв'язку з поїздкою
ОСОБА_4 до мун. Кишнэу для урегулювання питання про оплату простою автофургону,
а в даній частині судова колегія дійшла висновку про необґрунтованість позовних
вимог, то судова колегія вважає, що під­лягає скасуванню рішення суду і в
указаній частині.

Судова колегія
вважає, що в даній частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити,
оскільки понесені позивачами витрати в сумі 425 грн. 58 коп. на придбання
квитків не знаходяться у причинному зв'язку з діями відповідачів.

Без урахування
роз'яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду Украї­ни № 4
від 31 березня 1995 року (з наступними змінами та доповненнями) «Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» постановлено
рішення суду і в частині стягнення з відповідачів на користь позивачів 5 000
грн. в рахунок відшкодування моральної шко­ди.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з наступними
змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що оскільки питання від­шкодування
шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду не­обхідно
в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати,
якими право­вими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав
чинності законодавчий акт, що визначає умови

5

і
порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії,
якими заподі­яно цю шкоду.

При задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди
суд першої інстанції вказав, що моральна шкода спричинена позивачам відповідачами
внаслідок неналежного виконання умов договору купівлі-продажу квартири.

Разом з тим умовами договору купівлі-продажу не
передбачено відшкодування сторонам моральної шкоди (а.с. 94-95).

За таких обставин у суду першої інстанції не було
правових підстав для стягнення суми 5 000 грн. з відповідачів на користь
позивачів в рахунок відшкодування моральної шкоди по вказа­ним правочинам.

У зв'язку з чим, в указаній частині судова колегія
скасовує рішення суду та відмовляє в за­доволенні позовних вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, сума, що підлягає стягненню з відповідачів
на користь позивачів в рахунок відшкодування їм майнових збитків, спричинених у
зв'язку з неналежним виконанням договору, підлягає зменшенню до 20 062 грн. 92
коп.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові
витрати, якщо позов задоволено част­ково, присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку з чим судова колегія зменшує суму сплати
судового збору, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачів з 2
350 грн. 63 коп. до 1 700 грн., а з урахуванням витрат на ін­формаційно-технічне
забезпечення - 30 грн. вказана сума складає 1 730 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 610, 611,
623, 625, 1166, 1167 ЦК України,
CT..CT. 10, 11, 212-213,
303, 304, п.З ч.1 ст. 307, п. З, п. 4 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.. ст.. 316, 317, 319
ЦПК України, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2006 року змінити.

Зменшити суму, що підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, з 120 524 грн. 52 коп. до 20 062 грн. 92 коп.
(двадцять тисяч шести­десяти двох грн. 92 коп.).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_4 судові ви­трати (судовий збір та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення) в розмірі 1 730 грн. (одна тисяча сімсот тридцять грн..).

В іншій частині рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17
листопада 2006 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Рішення суду набирає чинності негайно, але може бути
оскаржена безпосередньо до Верхо­вного суду України протягом двох місяців з дня
його проголошення.