Справа № 2 - 508
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
Іллінецький районний суд Вінницької області в
головуючого судді Димбіцького Ю.В.
у    відкритому     судовому    засіданні    в   м.Іллінці    цивільну
справу  за
ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування
ОСОБА_1. звернувся до суду із
зазначеним позовом, у судовому засіданні
підтримав його і пояснив, що в 2001 році він за власні
кошти через ОСОБА_3. придбав у Кальницькому КСП та в інших осіб трактор МТЗ-80,
причіп 2-ПТС-4, плуг ПЛГ, зерно вантажник, оприскувач та культиватор. У тому ж
році за усною домовленістю він передав вказане майно у користування відповідачу
ОСОБА_2. без обговорення конкретних термінів повернення. На даний час
відповідач відмовляється повернути йому вказане майно.
вважає, що є власником вказаного майна, оскільки воно було придбане за його
кошти, просить суд захистити його право власності, зобов'язавши
відповідача повернути йому вказане майно в натурі, або ж стягнути із нього на
відповідача ОСОБА_4.  в судовому
засіданні позову не визнала і пояснила, що вказана ОСОБА_1. у позові техніка
була придбана батьком відповідача ОСОБА_3. у 2001 році, зареєстрована на нього,
а згодом перереєстрована на його сина - відповідача ОСОБА_2. На даний час
відповідач ОСОБА_2. є законним власником спірної техніки, маючи на неї
відповідні реєстраційні документи. Натомість позивач не має доказів на
підтвердження свого права власності на вказане ним майно, тому вона просить суд
відмовити йому у задоволенні позову.
Заслухавши пояснення позивача, представника
відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача
не доведені в жодній мірі.
Норми матеріального права, вказані позивачем на
обґрунтування своїх вимог, зовсім не стосуються регулювання правовідносин щодо
захисту права власності, які є предметом спору по справі, адже ст.151 ЦК
України (1963 року) - «Поняття зобов'язання і підстави його виникнення», ст.162
ЦК України (1963 року) - «Недопустимість односторонньої відмови від виконання
зобов'язання», ст.233 ЦК України (1963 року) - «Якість проданої речі», ст.267
ЦК України (2004 року) - «Наслідки спливу позовної давності», а Закон України
«Про власність» на момент подання позову до суду уже був визнаний таким, що
Відносини щодо захисту права власності регулюються
главою 29 ЦК України. Однак, зазначений у позові спосіб захисту права власності
позивача на майно, на думку суду, не може бути застосований, рівно як і
будь-який інший законний спосіб, оскільки позивач у правовому розумінні не є
власником вказаного ним майна (при відсутності будь-яких об'єктивних
прийнятних доказів протилежного), не ставить питання про визнання за ним такого
права, не оспорює посвідчене належним чином і підтверджене в суді копіями
відповідних правовстановлюючих документів право власності на нього відповідача.
Не маючи жодних правових підстав для задоволення вимог
позивача, суд доходить висновку про необхідність відмови у позові.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316, 321,
386, 387 ЦК України, ст.ст.209, 212 - 215 ЦПК України,
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2про витребування майна з
чужого незаконного володіння та відшкодування завданих збитків за
безпідставністю вимог.
Рішення може бути
оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання заяви про апеляційне оскарження
протягом 10 днів після його проголошення та подання апеляційної скарги протягом
20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду
Вінницької області через Іллінецький районний суд.

Головуючий :  /підпис/

Рішення набуло
законної сили 23 листопада 2007 року.

Суддя Іллінецького

районного суду                                                                                Ю.В.Димбіцький