АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц -
521 / 2007                                  Головуючий
в 1 інстанції - Гнєзділов B.C.
Категорія - 44                                                        Доповідач   - Глущенко Н.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ          УКРАЇНИ

6
березня 2007 року              Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого   - Глущенко Н.Г.

суддів                -
Григорченка Е.І., Прозорової М.Л.

при
секретарі  - Шило С.Ю.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали позовної заяви за
апеляційною скаргою

ОСОБА_1
та

ОСОБА_2
на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська  від 16 жовтня
2006 року про відмову відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1
та ОСОБА_2 до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просять
скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від
16.10.2006 року про відмову відкриття провадження у справі та направити справу
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначеною ухвалою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у відкритті провадження у
справі за їх позовом до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди / а. с. 8 /.

Як на підстави апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на те, що
ухвала суду від 16.10.2006 року про відмову відкриття провадження у справі
постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому є незаконною / а.
с. 10-11 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що
скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду залишити без змін з наступних
підстав.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що у квітні 2006
року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди, спричиненої їм в

результаті тривалого розгляду в Заводському
районному суді м. Дніпродзержинська ( суддя Литвиненко Ф.К.) їх справи № 2-286
/ 05 по скарзі на неправомірні дії державного виконавця Булай В.М. /а. с. 3-4/.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від
16.10.2006 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1
та ОСОБА_2 до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди на підставі ч. 2 ст. 122 ЦПК України, оскільки
зміст позовних вимог зводиться до визнання неправомірною бездіяльності
головуючого по справі, щодо строків розгляду конкретної справи та порушення
вимог процесуального закону суддею при розгляді справи.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що спірні правовідносини, про які йдеться у позовній заяві ОСОБА_1,
виникли з розгляду конкретної справи у судовій інстанції, а тому згідно зі
ст.15 ЦПК України позов не може бути розглянутий у порядку цивільного
судочинства, що і є підставою для відмовив позивачу у відкритті провадження у
справі  відповідно до ч. 2 ст. 122 ЦПК
України.

Вказаний висновок суду відповідає матеріалам позовної заяви, а також
діючому матеріальному та процесуальному закону, а тому підстав для скасування
ухвали суду від 16.10.2006 року про відмову відкриття провадження у справі суд
апеляційної інстанції не знаходить.

Правосуддя в Україні регулюється конституційними нормами окремо від
діяльності інших органів державної влади. Відповідно до ст. 62 Конституції
України матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя,
відшкодовується лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як
неправосудного. Проте й у цьому разі за заподіяну шкоду відповідає не суд або
суддя, а держава.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює
правосуддя не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятком є лише
випадки, коли суд (суддя) виступає як і будь-яка установа (особа), а не як
орган (особа), що здійсню правосуддя. Тому заяви, скарги щодо неправильності
процесуальних дій судді чи суду не підлягають розглядові в суді першої
інстанції, оскільки до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків,
допущених при здійсненні правосуддя. Виходячи з зазначеного, суддя відповідно
до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України відмовляє у відкритті провадження у справі за такими
заявами чи скаргами.

Доводи позивачів в апеляційній скарзі, щодо незаконності
зазначеної ухвали суду, не можуть бути прийняті до уваги оскільки вони
зводяться до незгоди з висновками суду та особистого тлумачення апелянтом норм
права, що суперечить діючому законодавству. Інші доводи не є суттєвими для
вирішення спірних питань.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до
скасування ухвал суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарг є необгрунтовані, а ухвала суду
відповідає вимогам закону та матеріалам позовної заяви.

Керуючись ст.
ст. 303,307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська
від 16 жовтня 2006 року про відмову відкриття провадження у справі - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з цього часу.