Справа
№22ц-562/2007 рік.
першій інстанції - Бечко Є.М.
УХВАЛА

Іменем       України

16 березня 2007
року                                                               місто
Чернігів

Апеляційний   суд   Чернігівської області в складі: головуючого - судді Коренькової З.Д. суддів - Заболотного В.М., Ішутко В.М. при секретарі - Куксі М.В.

з участю - ОСОБА_1, ОСОБА_4,
адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду М.Чернігова від 22 січня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду М.Чернігова від 22.01.2007 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Визнано недійсним
свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному сумісному майні,
придбаному подружжям за час шлюбу, що складається з 1/2 частини квартири
№10 в будинку АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_2 як чоловіка померлої ОСОБА_6, посвідчене 28.03.2006 року державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної
контори. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив
з того, що 1/2 частину квартири покійна ОСОБА_6 отримала, обмінявши свою
1/2 частину будинку, яку в свою чергу отримала у власність в порядку
спадкування від померлого батька. А тому відповідач не міг набути право
власності на 1/2 частину квартири, як один з подружжя на набуте в період
шлюбу майно, оскільки це майно належало особисто померлій, і не є майном,
набутим подружжям. Відмовляючи в частині визнання недійсним свідоцтва на ім'я
позивачки про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири, суд виходив
з того, що згідно ст.1301
ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається
недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане,
не мала права на спадкування. А оскільки ОСОБА_3 таке право має, дане свідоцтво
не може бути визнано недійсним. Крім того, у випадку задоволення вимоги про

визнання за нею права на спадкування за законом на 1/2
частину квартири, порушилось би право відповідача на спадкування за
законом.

В своїй апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 просить
зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального права. Зокрема, суд невірно прийшов до висновку, що ОСОБА_2 не
має права на 1/2 частину спадкового майна, як чоловік спадкодавця. В судовому
засіданні було встановлено, що 07.02.1993 року між ОСОБА_2 і
ОСОБА_6 був укладений шлюб і з того часу вони проживали разом однією сім'єю. 09.01.1997 року був проведений обмін будинку АДРЕСА_2 на квартиру АДРЕСА_1, і в цій квартирі вони проживали разом до смерті ОСОБА_6 Також, суд не
прийняв докази, які надав відповідач, а послався лише на договір міни квартири.

В своїх запереченнях позивачка ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу,
оскільки вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
перевіривши доводи скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, після смерті ОСОБА_6 відкрилась
спадщина, яка складається із 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 і грошових заощаджень. Спадкоємцями є сторони - матір і чоловік померлої ОСОБА_6, як спадкоємці першої черги.

Факт того, що майно, а саме частина 1/2 квартири належала на праві
власності померлій ОСОБА_6 підтверджують свідоцтво про право на спадщину за
законом від 05.11.1996
року (а.с. 12), згідно якого
після смерті її батька ОСОБА_7, вона та позивачка
отримали у спадщину в рівних долях будинок АДРЕСА_2, який в подальшому вони обміняли на спірну квартиру, що підтверджується
договором міни від 09.01.1997
року (а.с. 13).

З цього випливає, що незважаючи на укладений шлюб 07.02.1993 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_2, зазначена частина квартири не може вважатись,
як майно, що набуте за час спільного життя подружжя, так як вона була особистим
майном померлої.

Таким чином, суд вірно прийшов до висновку про
необхідність задоволення вимог ОСОБА_3 в цій частині. Доводи апелянта з приводу
того, що сторони спільно робили обмін будинку на квартиру, який був придбаний
за час їх подружнього життя, не можуть бути прийняті до уваги апеляційним
судом, так як спростовуються вищевикладеним.

За   таких
обставин,
рішення   суду   першої
інстанції   є   законним
і обґрунтованим,    постановленим    з
дотриманням    норм    матеріального    та процесуального  права,
а  доводи  апеляційної
скарги  не  дають
підстав  для його скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.303, 307-308, 313-315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 22 січня 2007
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.