Справа № 22ц - 481/2007                            Головуючий у  1  інс.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ                      УКРАЇНИ

10
квітня 2007 року апеляційний суд Чернігівської області у складі: головуючого -
судді Скрипки А.А., суддів - Ішутко В.М., Заболотного В.М.,

при секретарі -
Куксі М.В., Пільгуй Н.В.

з участю сторін
: ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_10., ОСОБА_11.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні
скарги ОСОБА_1і ОСОБА_2на рішення Варвинського районного суду Чернігівської
області від 10 січня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5та ОСОБА_12 про виселення з житлового будинку без
надання іншого житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням Варвинського районного суду від 10
січня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_3. про виселення з належного їй житлового
будинку ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_5. та ОСОБА_6. без надання їм іншого
житлового приміщення, задоволені частково. В судовому засіданні ОСОБА_3.
змінила свої позовні вимоги, оскільки ОСОБА_6. виселилась з її будинку, то
позивачка не наполягала на її виселення.

Виселено ОСОБА_2та ОСОБА_5з будинку, розташованого по АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення.

В задоволені
інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1. просить скасувати рішення суду в
частині виселення ОСОБА_2. та ОСОБА_5.
з будинку, розташованого

по АДРЕСА_1, та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В іншій
частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апелянт вказує, що його дружина ОСОБА_2. та її неповнолітня дочка ОСОБА_5. в дім, власником
якого є його мати ОСОБА_3., вселилися у вересні 2005 року за згодою останньої.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2. просить скасувати рішення суду в частині
виселення її разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_5. з будинку, який
належить ОСОБА_3., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити. В іншій частині рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Апелянт зазначила, що з моменту вселення ніяких суперечок та претензій щодо
вселення у неї з власницею будинку не виникало. З цього приводу ОСОБА_3. у
відповідні органи з заявами та скаргами не зверталась, і питання про її
виселення з цих підстав не ставилось.

Заслухавши доповідача, доводи та заперечення сторін, представників сторін,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд
приходить до висновку, що в задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити з
таких підстав.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_3є власником житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1, в якому, крім неї, з 2001 року проживають її син
ОСОБА_1., його неповнолітня дочка ОСОБА_7., а з жовтня 2005 року - його
співмешканка ОСОБА_2. та її неповнолітня дочка ОСОБА_5., що підтверджується
довідкою Журавської сільської ради (а.с. 15) та сторонами по справі. Відповідач
ОСОБА_1. має у користуванні квартиру в АДРЕСА_2, загальною площею 31,4 кв. м.,
де він і є зареєстрованим. Відповідачі ОСОБА_2. та ОСОБА_5. зареєстровані як
мешканці м. Ічня Чернігівської області.

ОСОБА_1., його дочка, ОСОБА_2., в теперішній час дружина
відповідача, зі своєю дочкою мешкають окремою сім'єю і займають дві житлові
кімнати будинку, користуючись всіма підсобними та надвірними будівлями.

Позивачка ОСОБА_3. також займає дві кімнати в будинку, користуючись всіма
підсобними приміщеннями спільно з відповідачами.

На протязі тривалого часу між матір'ю та сином (сторонами по справі),
зберігаються неприязні стосунки, виникають сварки на тій підставі, що ОСОБА_1.
вважає себе таким, що має право на зазначений будинок, оскільки за життя його
батька ОСОБА_8. останній запевняв його, що вказаний будинок буде

належати
йому. В 2001  році його батько помер,
заповівши будинок своїй дружині ОСОБА_3., яка й прийняла спадщину.

В жовтні 2004 року ОСОБА_3. звернулася до суду з позовом про виселення
ОСОБА_1. з будинку, в якому на той час він проживав зі своєю сім'єю. Згідно
мирової угоди, укладеної між ними в судовому засіданні та затвердженої судом,
ОСОБА_1., без дозволу позивача, не повинен був вселяти в будинок колишню
дружину ОСОБА_9., допомагати в веденні домашнього господарства, не вчиняти
сварок, не чинити перешкод в користуванні і розпорядження ОСОБА_3. своїм
житлом, а остання надавала відповідачеві та його дітям дві кімнати в
зазначеному житловому будинку та дозволяла користуватися іншими підсобними
приміщеннями.

У липні 2005 року позивач ОСОБА_3. знову зверталася до суду з позовом про
виселення ОСОБА_1. з будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або
інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують житлове
приміщення або використовують не за призначенням, або систематичним порушенням
правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній
квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Зазначених вище
дій зі сторони відповідачів встановлено не було.

Проте, вселення в будинок, власницею якого є ОСОБА_3.,
без її згоди відповідачів ОСОБА_2. та ОСОБА_5. є незаконним, оскільки, згідно з ч. 2 ст. 156 ЖК України,
член сім'ї власника будинку вправі вселяти в займане ним житлове приміщення
інших членів сім'ї лише за згодою власника. В судовому засіданні відповідачі не
надали доказів того, що позивачка давала згоду на вселення в будинок
співмешканки ОСОБА_2., тому суд обґрунтовано виселив відповідачів ОСОБА_2. та
її дочку ОСОБА_5. без надання іншого жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка вселилася в спірний
будинок зі згоди позивачки, не знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні.

За таких підстав, коли рішення суду відповідає матеріалам справи і вимогам
закону, апеляційний суд не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись CT..CT.307, 308, 313-315,
317, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні  скарги
ОСОБА_1 і  ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2007
року  залишити    без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.