УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 листопада 2007 року                                                          м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гнатенка
А.В.,

суддів:                    Барсукової В.М.,
Балюка М.І.,

Гуменюка
В.І.,               Косенка В.Й., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Бахчисарайського району Автономної Республіки Крим в інтересах
ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства “Бахчисарайський виноробний завод”
про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та
компенсації за втрату частини заробітку,

в с т а н о
в и л а:

У листопаді 2006 року прокурор, звернувшись до суду з
указаним позовом, зазначав, що ОСОБА_1 працювала водієм у ЗАТ “Бахчисарайський виноробний завод” і 13 березня 2006 року
була звільнена за власним бажанням. Однак відповідач, в порушення вимог діючого
законодавства, не виплатив їй своєчасно заробітну плату, а повний розрахунок
провів лише 9 серпня 2006 року.

Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1
середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 1648 грн. 39
коп. та компенсацію за втрату частини заробітку в розмірі 1 грн. 85 коп.

Рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної
Республіки Крим від 6 грудня 2006 року позов
задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 1467 грн. 74 коп.
та компенсацію за втрату частини заробітку в розмірі 1 грн. 85 коп. В
задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від                  2 квітня 2007 року зазначене
рішення суду скасовано, постановлено нове, яким у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно
до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного
суду та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, виходив з того, що позивачка
пропустила строк звернення до суду.

Проте з таким висновком апеляційного суду
погодитися не можна.

Згідно з частиною 1 ст. 233 КЗпП України працівник може
звернутися з заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з
дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 5 п. 25 постанови № 13 “Про
практику застосування законодавства про оплату праці” від 24 грудня 1999 року
роз'яснив, що непроведення розрахунку
з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі,
наступного дня після  його звернення з
вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду
починається з наступного дня після  проведення зазначених виплат незалежно від
тривалості затримки розрахунку.

Як убачається з матеріалів справи повний розрахунок з
позивачкою проведено 9 серпня 2006 року, а позов прокурором заявлено в
інтересах позивачки 7 листопада 2006 року, тобто в межах трьохмісячного строку.

За таких обставин у апеляційного суду не було
передбачених законом підстав для скасування рішення районного суду і ухваленні
нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Ураховуючи, що апеляційним судом помилково
скасовано рішення районного суду, ухвалене згідно із законом, рішення
апеляційного суду відповідно до статті 339 ЦПК України підлягає скасуванню з
залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від                  2 квітня 2007 року скасувати, а рішення Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 6 грудня
2006 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                      А.В. Гнатенко

Судді:                                                                  В.М.
Барсукова

М.І.
Балюк

В.І.
Гуменюк

В.Й. Косенко