Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі :
суддів:
Берднік І.С.,   Прокопчука Ю.В.,  Костенка А.В., Пшонки М.П., -
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання дійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення
апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2007 року,
в с т а н о в и л а:
У квітні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до          ОСОБА_2 про визнання дійсним договору
купівлі - продажу земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1.
Позивач посилався на те, що 6 березня 2002 року між ним та відповідачем був
укладений письмовий договір купівлі-продажу земельної ділянки, розміром 0,12 га
в АДРЕСА_1, що належала відповідачу на праві приватної власності згідно
державного акту серії ЗК 012 № 010679 від 22 грудня 1997 року. На виконання
укладеного договору позивачем було сплачено відповідачу 2 000 гривень, що
еквівалентно 410 доларам США, а
відповідач передав йому правовстановлюючий документ на продану земельну ділянку
- акт на право приватної власності на землю № 510 (серія ЗК 012 № 010679),
рішення сільської ради від 29 березня
1997 року про виділення земельної ділянки та дозвіл на будівництво.
Зазначав, що на спірній земельній ділянці ним та його сім'єю було побудовано
будинок, огорожу, заведено світло, посаджено 75 дерев.

Позивач стверджував, що на його неодноразові звернення про нотаріальне
оформлення договору купівлі - продажу вказаної земельної ділянки, відповідач не
реагував та ухилявся від зустрічей із ним, хоча письмово зобов'язався сприяти в
переоформленні земельної ділянки.

У зв'язку з цим, позивач просив суд визнати договір купівлі - продажу
земельної ділянки розміром 0,12 га, що розташована в АДРЕСА_1, дійсним, як
укладеним 6 березня         2002 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23
жовтня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2007 року
рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухваленого апеляційною інстанцією рішення та
залишення в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки, що перебувала у власності відповідача
ОСОБА_2 за цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового
будинку міськрайонний суд виходив з того, що сторони 6 березня 2002 року уклали
письмовий договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, набувач отримав
від продавця ОСОБА_2 правовстановлюючі документи та сплатив за неї обумовлені
кошти, еквівалентні 410 доларам США, а продавець взяв на себе зобов'язання
сприяти у переоформленні правовстановлюючих документів, але згодом відмовився
від нотаріального посвідчення цього договору.

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дано правильну
оцінку та відповідає вимогам    ч. 2 ст.
47 ЦК УРСР, яка була чинною на час укладення договору й помилкове посилання
суду на ст. 220 ЦК України не може свідчити про незаконність та
необґрунтованість цього рішення.

Проте апеляційний суд безпідставно скасував законне і обґрунтоване рішення
суду першої інстанції, мотивуючи таке вирішення відсутністю доказів того, що
сторони письмово уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки і погодили
всі його істотні умови, зокрема ціну, предмет; що відповідач ухилявся від
нотаріального посвідчення договору (відсутні письмові звернення, телеграми
тощо) та тим, що наявна в матеріалах справи “розписка” не свідчить про письмову
форму договору й досягнуту згоду сторін щодо всіх його істотних умов і, як
укладений в усній формі, договір не може бути визнаний дійсним згідно ч. 2 ст.
220 ЦК України.

Висновок про усність договору купівлі-продажу суперечить письмовому доказу
(а.с. 8), в якому зазначено сторони, предмет договору (0,12 га земельної
ділянки), факт її продажу, зобов'язання оформлення цього договору та яким і
обґрунтовано рішення суду першої інстанції.

Факт продажу земельної ділянки підтверджено визнаним сторонами отриманням
відповідачем від позивача 2 000 грн., а тому місцевий суд вірно виходив з
узгодженості такої ціни ділянки, оскільки відповідач не назвав іншої,
пропонованої ним ціни, неотримання коштів якої перешкодило б йому нотаріально
посвідчити договір (а.с. 8).

Наведене свідчить про те, що апеляційний суд помилково скасував рішення
суду першої інстанції, яке постановлено відповідно до вимог                 ст. ст. 213, 214 ЦПК України,
тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням у
силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2007 року
скасувати, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської
області від 23 жовтня 2006 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка