Справа № 22ц-273407                                            Головуючий у 1 інстанції Виродов Ю.Т.
Категорія  5                                                        Доповідач Дем*яносов М.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

8 червня  2007 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді :    Новікової Г.В.

суддів :                 Кіянової С.В., Дем*яносова М.В.

при секретарі:    Арутюнян Г.В.

розглянувши у відкритому с удовому засіданні в м. Донецьку
цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю комерційний банк „ Український фінансовий світ" , ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Донецька від 29 листопада 2006 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, співвідповідач ОСОБА_5,
третя особа товариство з обмеженою відповідальністю ( далі ТОВ) комерційний
банк ( далі КБ) „ Український фінансовий світ" про визнання дійсним договору
купівлі-продажу квартири та визнання право власності на неї,
та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні
жилим приміщенням, виселення та стягнення суми.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи
за доводами апеляційної скарги,

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2005 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
співвідповідач ОСОБА_5 і просив визнати дійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений між ним та
відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визнати за ним право
власності на вказанум квартиру.

Посилався на те, що між ним та відповідачами спочатку в усній формі у
серпні 2002 року було укладено договор купівлі-продажу спірної квартири за 7420 грн., що на той час було еквівалентно 1400 доларів США. В період із серпня 2002 року до 11 березня 2003 року він передав відповідачам як завдаток 1200 доларів
США про що було укладено нотаріально посвідчену угоду про
завдаток. Відповідачі надали йому ключі від квартири і він почав робити там
ремонт. В угоді про завдаток було передбачено, що договор купівлі-продажу квартири повинен бути
посвідчений не пізніше 11 травня 2003 року.

Проте, незважаючи на досягнення щодо всіх істотних умов зазначеного
договору та на виконання за ним своїх зобов*язань,
відповідачі від нотаріального посвідчення договору відмовилися.

Пославшись на викладене ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

2

ОСОБА_5 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1, посилаючись на те, що 7 жовтня 2005 року вона за договором
купівлі-продажу придбала у відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 спірну квартиру за 15 000 доларів США, є законною її власницею, що вказана квартира раніше була продана
ОСОБА_1 їй відомо не було. Просила її зустрічний позов
задовольнити -вселити її в спірну квартиру . У зв*язку з тим, що їй не було де проживати, вона була вимушена орендувати інше
житло, витрати понесені нею складають 9750 грн.
Вказану суму просила стягнути на її користь з ОСОБА_1

Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 29 листопада 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дійсним договор купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4. Визнано
право власності за ОСОБА_1 на вказану квартиру.

У зустрічному позові ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_5 та ТОВ КБ „ Український фінансовий світ „ просять рішення суду скасувати, як таке що постановлено з
порушенням норм матеріального та процесуального
права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і
постановити нове рішення яким позовні вимогиОСОБА_5 задовольнити. Крім того просять скасувати ухвалу Київського районного суду
м. Донецька від 28.10.2005 року про заборону
відчуження спірної квартири .

Апеляційний
суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Рішення суду  слід
скасувати з підстав неправильного застосування норм матеріального права та
постановити нове рішення яким позовні вимоги
ОСОБА_5 частково задовольнити.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем
ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 було укладено усний договір купівлі-продажу квартири.
Проте з таким висновком погодиттись не можна, оскільки відповідно до вимог
п.2ст. 44 ЦК України ( в редакції 1963 року яка
діяла нак час винекнення спірних
правовідносин) угоди між фізичними особами ( громадянами) на суму більше 100 руб., за винятком тих, що передбачені ст. 43
цього Кодексу повинні вчиняться у письмовій формі.

Згідно за ст. 227 ЦК України ( 1963 року) договір
купівлі-продажу жилого будинку ( квартири) підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договір є недійсним. Однак суд першої інстанції при вирішенні
справи на ці вимоги закону уваги не звернув.

Крім того , суд не встановив і вказані обставини не знайшли свого
підтвердження як в суді першої так і апеляційної інстанції ,чи досягли сторони
згоди щодо всіх істотних умов договору, що мало бути підтверджено
письмовими доказами( текстом письмового договору, від
нотаріального посвідчення якого ухиляється сторона в договорі, чи відбулося повне або часткове виконання договору та чи
дійсно одна зі сторін ухилялась від його нотаріального посвідчення.

Навпаки як вбачається із матеріалів справи відповідачі придбали у власність
спірну квартиру шляхом приватизації 10
жовтня 2002 року, а позивач посилається , що згоду на

3

' продаж квартири він отримав в другій половині серпня 2002 року. На той
час відповідачі не були ще законними власниками вказаної квартири і не
мали право нею розпоряджатися.

Крім того правило ч.2ст.195 ЦК України(1963 року) про залишення
завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї
подвійної суми завдатку, як це передбачено угодою про завдаток між сторонами , укладений 11.03.2003 року, застосовується в
тих випадках, коли між сторонами було укладено
договір, проте він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У тих випадках ,
коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору
платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 безпідставні, не грунтуються на вимогах закону у зв*язку з чим в
задоволенні позовних вимог йому слід відмовити.

Як вбачається із матеріалів справи 7 жовтня 2005 року ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 продали , а ОСОБА_5 купила за 75750 грн. вказану
квартиру. Вказаний договір сторонами не оспорюється і є чинним на час розгляду
справи, (а.с.280.).

ОСОБА_5 є власником АДРЕСА_1.

Відповідно до
вимог Закону України „ Про власність", роз*яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 зі
змінами від 25.05.1998 року „ Про Судову практику у справах за позовами про захист права
приватної власності слід враховувати , що
відповідно до ст. 55 Закону України „ Про власність" громадянин не може
бути позбавлений права власності на своє майно.

Відповідно до вимог ст. 48 вищевказаного Закону України від 7 лютого 1991
року , власник може вимагати усунення будь яких порушень його права власності,
хоч би ці порушення і не були поєднанні з
позбавленням володіння, та відшкодування завданих цим збитків.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 без передбачених законом підстав проживає в спірній квартирі, перешкоджає
ОСОБА_5 користуватися своєю власністю, чим порушуються її законні права, тому
суд вважає за можливе усунути перешкоди   і виселити відповідача ОСОБА_1 із спірної
квартири.

В задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_5 слід відмовити у зв*язку з тим,
що нею ненадано відповідних доказів, що вона не має
іншого житла, вимушена була орендувати інше житло і на це
витратила кошти в розмірі 9750 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 28.10.2005 року з метою забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 було накладено
заборону на відчудження квартири АДРЕСА_1. У зв*язку з тим,
що ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог то
відсутні правові підстави для забезпечення його позову, тому вищевказану ухвалу
слід скасувати.

4

Керуючись ч.1п2ст.307,309, 313,316 ЦПК України,
апеляційний суд,-

ВИРІШИВ :

Апеляційні скарги  ТОВ КБ „ Український фінансовий світ"
та ОСОБА_5  задовольнити
частково.

Рішення
Київського районного суду м. Донецька від 29 листопада 2006 року квітня скасувати.

Відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 та визнання право власності.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково. Усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1. В задоволенні решта позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з дня його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня  набрання ним законної сили.