21 березня 2007 року                                                                м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської
головуючої судді                                                          Лизенко І.В.,
при секретарі судового засідання                                   Паршиковій Н.А.,
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства
«Миколаївпромсантехмонтаж» про визнання звільнення незаконним,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, -
Позивачка звернулася до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що 14.09.2004р. Лисичанським міським центром зайнятості була
направлена на роботу до відповідача, де працювала
ізолювальником, 22.10.2004р. була звільнена за ст. 38 КЗпП України, але
заяву про звільнення за власним бажанням не писала, з наказом про звільнення ознайомлена не була. Заробітну плату за жовтень
2004 року виплачено їй не було. Вважає звільнення
незаконним, оскільки за власним бажанням не звільнялася, тому просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 22.10.2004р. (день звільнення) по 13.12.2004р.
(день влаштування на іншу роботу) у сумі 796 грн., заробітну плату за вересень 2004 року у сумі 64 грн., за
жовтень 2004 року - 140 грн., відшкодувати завдану незаконним звільненням моральну шкоду у сумі 1700 грн.
11.09.2006р. позивачка збільшила
позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, просила суд стягнути з відповідача
У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та
доповнила позовні вимоги: просила суд визнати
наказ №43-к від 22.10.2004р. про звільнення за ст. 28 КЗпП України незаконним. У судовому засіданні пояснила, що 14.09.2004 року
була прийнята відповідачем на роботу
ізолювальником, пропрацювала по 27.09.2004 року десять робочих днів, та пішла у відпустку без збереження заробітної
плати з 28.09.2004 року по 03 жовтня 2004 року включно. Вийшла на роботу 04.10.2004 року, пропрацювала сім днів, та
написала заяву про надання відпустки без збереження
заробітної плати на чотири дні, так як їй пред'являлися претензії, що вона повільно працює. 15.10.2004 року їй повернули трудову
книжку, у якій було зроблено запис про звільнення за власним бажанням, хоча
заяву про звільнення за власним бажанням вона не писала. У зв'язку з
цим через декілька днів вона звернулася до прокуратури м. Лисичанська. Декілька разів вона зверталася до прокуратури м. Миколаєва,
прокуратури Миколаївської області, які більше
року розглядали її питання, тому вона пропустила строк звернення до суду. Просила суд поновити строк звернення до суду, визнати
наказ про звільнення незаконним, стягнути з
відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.10.2004р. по 13.12.2004р., заробітну плату у сумі 204
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, допитаний за
дорученням суду, просив розглянути справу за його
відсутності, позов не визнав, та письмово пояснив, що позивачка була прийнята на роботу згідно наказу №36-к від 14.09.2004 року
ізолювальником 4 розряду для виконання робіт та об'єкті ТОВ «ЛІНОС» з
випробувальним строком 1 місяць, що зазначено у
наказі про прийом на роботу, який підписано позивачем. У вересні 2004 року ОСОБА_1 жодного дня не працювала, виправдовувальних
документів щодо відсутності на роботі не надала. У жовтні 2004
року позивачка працювала сім днів, була відсутня на роботі 14 днів,
виправдовувальних документів не надала. Відповідно до ст. 27 ч. 3 КЗпП України
строк випробування позивачки був продовжений на кількість
днів її відсутності на роботі. Так як
позивачка не могла належним чином виконувати свої трудові
обов'язки з причини регулярної відсутності на роботі, тому результати
виконуваної нею роботи не відповідали встановленим вимогам. Наказом №43-к від
22.10.2004р. позивачку було звільнено на підставі ст. 36 КЗпП України, у
трудовій книжці помилково було зроблено запис про звільнення за власним
бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. На виконання протесту прокурора м.
Миколаєва від 19.07.2004 року наказ №43-к відповідачем змінено та звільнено
позивачку відповідно до результатів роботи за результатами випробування у
зв'язку з невідповідністю працівника роботі згідно ст. 28 КЗпП України. За час
фактичної роботи позивачки згідно табелю робочого часу за жовтень 2004 року за
7 робочих днів їй було виплачено 143 грн., що підтверджується її підписом у
відомості про отримання заробітної плати. Вважає, що права позивачки
відповідачем не порушені, підстави для стягнення шкоди з відповідача відсутні.
Судом досліджені наступні докази:
судовому засіданні пояснила, що у вересні 2004 року працювала з позивачкою в
одній бригаді в ВАТ «Миколаївпромсантехмонтаж» на території ВАТ «ЛІНОС»,
позивачка працювала у вересні 2004 року, прогулів не допускала, потім написала
заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати. Після цього
майстер їй сказала, що вона звільнена за власним бажанням, графік роботи -
п'ятиденний робочий тиждень, восьмигодинний робочий день;
ОСОБА_3, яка у судовому засіданні пояснила, що позивачка працювала у
відповідача близько двох місяців. Після звільнення у неї стався нервовий зрив
через це, вона доглядала її як сусідка;
судовому засіданні пояснив, що позивачка, яка є його дружиною, працювала у
відповідача близько двох місяців, через звільнення вона перенесла сильний
стрес, відмовлялася приймати їжу, весь час плакала, так як була єдиним
годувальником сім'ї, коштів в сім'ї не було;
копія паспорту, копія посвідчення, копія відповіді прокуратури Миколаївської
області від 10.11.2005р., копія відповіді прокуратури Миколаївської області від
04.07.2005р., довідка, довідка про склад сім'ї, копія трудової книжки, копія
відповіді прокурора м. Миколаєва від
24.03.2005р., копія відповіді прокуратури Луганської області від 30.03.2005р.,
копія відповіді прокуратури Луганської області від 12.04.2005р., копія
відповіді прокуратури м. Лисичанська від 25.04.2005р., копія відповіді
прокуратури м. Миколаєва від 01.07.2005р., копія відповіді прокуратури
м. Миколаєва від 19.07.2005р., копія відповіді прокуратури Миколаївської
області від 08.09.2005р., копія відповіді прокуратури м. Миколаєва від
15.11.2005р., копія відповіді прокуратури м. Лисичанська від 28.11.2005р.,
копія амбулаторної картки позивача, копія довідки про доходи, письмові
пояснення відповідача, копія довідки з ЄДРПОУ, копія свідоцтва про державну
реєстрацію відповідача, копія заяви позивача про прийом на роботу, копія наказу
про прийом на роботу №36-к, копія табелю обліку робочого часу за вересень 2004
року, копія табелю обліку робочого часу за жовтень 2004 року, копія платіжної
відомості за жовтень 2004 року, копія доповідної від 15.07.2005р., копія наказу
про звільнення від 22.10.2004р. №43-к, копія протесту прокурора м. Миколаєва
від 19.07.2005р., копія наказу про звільнення зі змінами від 22.10.2004р.
№43-к, довідка про навчання, виробнича характеристика позивача, копія
направлення на працевлаштування, копія картки обліку виплат безробітному,
довідка з ЄДРПОУ від 14.03.2007р.
Суд, вислухавши
пояснення позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає позов
таким, що підлягає задоволенню частково.
Судом встановлені такі факти та відповідні ним
вересня 2004 року №36-к позивачка була прийнята на роботу до відповідача
ізолювальником 4 розряду зі строком випробування один місяць, що
підтверджується копією наказу (а.с.45).
жовтня 2004 року №43-к, зміненим згідно протесту прокурора м. Миколаєва від
19.07.2005р., позивачку звільнено з 22 жовтня 2004 року за ст. 28 КЗпП України
за результатами випробування, як таку, що не витримала випробувальний строк
Відповідно до платіжної відомості за жовтень 2004 року (а.с.49) позивачу
виплачено заробітну плату за фактично відпрацьований час - сім робочих днів, у
Задовольняючи позов частково, суд
виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою
про вирішення трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення свого права, а у
справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Згідно зі ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків,
установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи
міськрайонний суд може поновити ці строки.
Суд вважає причини пропуску позивачем строку звернення до суду: тривалий
розгляд заяв позивача про порушення
трудового законодавства прокуратурами м. Лисичанська, м. Миколаєва, Миколаївської області, що підтверджується копіями відповідей
відповідних прокуратур (а.с.7,8,14,15,16,17,18,19,20,21,22)
- поважними. Пропущений позивачем строк звернення до суду слід поновити.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору
може бути обумовлене угодою сторін
випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому
доручається. Строк випробування при прийнятті на роботу робітників не може перевищувати
Відповідно до ст. 28 КЗпП України коли строк випробування закінчився, а
працівник продовжує працювати, то він
вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах.
Якщо протягом строку випробування встановлено
невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати
трудовий договір. Розірвання трудового
договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, передбаченому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.
Зі змісту наведеної норми випливає, що робітник вважається таким, що
витримав випробування, якщо строк
випробування витік, а він продовжує працювати. Якщо працедавцю робітник не
підходить, але ним пропущений строк та робітник продовжує працювати після закінчення випробувального терміну, то звільнення
працівника можливе лише на загальних підставах.
Підставою звільнення за ст. 28 КЗпП України є лише невідповідність
працівника посаді, на яку його прийнято. Під
невідповідністю розуміється недостатня кваліфікація або неможливість
виконувати роботу за станом здоров'я.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 КЗпП України якщо працівник в період випробування
був відсутній на роботі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або з інших
поважних причин, строк випробування може бути
продовжено на відповідну кількість днів, протягом яких він був відсутній.
Не відповідає вимогам даної норми продовження строку випробування позивачці
на кількість днів її відсутності на роботі, оскільки
наведена норма дає право працедавцю продовжувати
випробувальний термін тільки в разі відсутності працівника з поважних причин. У письмових поясненнях представник відповідача зазначив,
що позивачка не надала виправдовувальних документів своєї
відсутності, отже підстави для продовження відповідачем строку випробування
позивачці були відсутні. Окрім того, факт продовження випробувального строку
не підтверджено документами, наданими відповідачем.
Таким чином, звільнення позивача 22 жовтня 2004 року після закінчення
терміну випробування в один місяць у зв'язку
з незадовільними результатами випробування не відповідає вимогам ст. ст. 27, 28 КЗпП України, а тому є незаконним.
Позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 235 ч.1 КЗпП
України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі, органом, який розглядає трудовий спір.
заявлені позовні вимоги про поновлення на роботі, оскільки, як вона пояснила,
не бажає працювати у відповідача. Також не заявлено позовні вимоги про зміну
формулювання звільнення у трудовій книжці позивачки. Запис про звільнення у
трудовій книжці (а.с. 11-12), як пояснив письмово представник відповідача,
зроблений помилково: звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.
Занесений до трудової книжки позивача зазначений запис про звільнення не
змінено. Оскільки суд дійшов висновку про незаконність
звільнення позивачки, позивачка не бажає поновлюватися на роботі у відповідача,
то наявний у трудовій книжці запис про звільнення за таких умов
відповідає вимогам законодавства.
ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за
Хоча судом
позивачка не поновлюється на роботі через відсутність таких позовних вимог, але
враховуючи, що суд дійшов висновку про незаконність звільнення позивачки, суд
вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки середній заробіток
за час вимушеного прогулу з 22 жовтня 2004 року - дня звільнення, по 13 грудня
2003 року включно (дня, що передує
працевлаштуванню позивачки за іншим місцем роботи). З пояснень позивача, свідка
що графік роботи позивача - восьмигодинний робочий день при п'ятиденному
робочому тижні. Отже кількість робочих днів з 22.10.2003р. по 13.12.2003р.
включно складає 36 робочих днів. Середній заробіток за час вимушеного прогулу
складає 735,48 грн. (36x20,43=735,48, де 20,43 грн. - середньоденна заробітна
плата позивача, що вирахувана відповідно до відомості про отримання заробітної
плати за жовтень 2003 року (а.с.49): 143 грн. / 7 фактично відпрацьованих днів
також підлягає стягненню заробітна плата позивача за вересень 2003 року за
відпрацьованих 10 робочих днів у сумі 204,30 грн., що вирахувана шляхом
множення кількості відпрацьованих днів - 10 на середньоденну заробітну плату
позивача - 20,43 грн., оскільки у судовому засіданні не знайшли підтвердження
письмові пояснення представника відповідача про вчинення позивачем прогулів у
вересні 2004 року та про те, що позивач у вересні 2004 року ні одного дня не
працювала. Дані пояснення спростовуються показаннями свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4. Кількість відпрацьованих позивачем у вересні 2004 року днів
підтверджується поясненнями позивача, показаннями свідка ОСОБА_2. Окрім того, у
копії табелю обліку робочого часу за вересень 2004 року (а.с.46,47) взагалі
відсутнє прізвище позивача та відмітки про її наявність чи відсутність на
роботі, тому даний табель не може братися до уваги як доказ на підтвердження
відсутності позивача на роботі.
табелю обліку робочого часу за жовтень 2004 року (а.с.48) та копії платіжної
відомості (а.с.49) позивачем відпрацьовано у жовтні 2004 року сім робочих днів,
що не заперечується позивачем, яка
пояснила, що інший час перебувала у відпустці без збереження заробітної
ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у
разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.
звільненням позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у моральних стражданнях через порушення права на
працю, звільнення з порушенням трудового законодавства, що
підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4.
шкоди, завданої позивачу, суд визначає у 500 грн. залежно від характеру та
тривалості правопорушення, глибини душевних страждань позивача, а також,
враховуючи вимоги розумності та справедливості, тому позовні вимоги у цій
частині підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на
користь держави підлягає стягненню судовий збір у
сумі 51 грн. з позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 8,50 грн. з позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у сумі 30 грн.
На підставі викладеного, ст. ст. 26-28, 232-235, 237-1 КЗпП України,
керуючись ст. ст. 10, 11, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
Поновити ОСОБА_1 строк звернення до
суду.
Позов ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства
«Миколаївпромсантехмонтаж» про визнання звільнення незаконним, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати наказ голови правління відкритого акціонерного товариства «Миколаївпромсантехмонтаж» від 22 жовтня 2004 року за
№43-к про звільнення ОСОБА_1 з 22.20.2004р. за ст. 28 КЗпП
України як таку, що не витримала випробування, незаконним.
Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Миколаївпромсантехмонтаж» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу у сумі 735 (сімсот тридцять п'ять) гривень
48 копійок, заробітну плату за вересень 2004 року у сумі 204 (двісті чотири) гривні 30 копійок, та на відшкодування моральної шкоди
500 (п'ятсот) гривень.
Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Миколаївпромсантехмонтаж» на
користь держави судовий збір у сумі 59 (п'ятдесят
дев'ять) гривень 50 копійок, витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду цивільних справ у сумі 30 (тридцять) гривень.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом
подання до Лисичанського міського суду заяви
про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів з дня його проголошення або
подання апеляційної скарги у той самий строк. Апеляційна скарга подається
протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до
Лисичанського міського суду Луганської області.