У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:                  Яреми А.Г.

Суддів: Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до фермерського колективного господарства “Хлібороб”,
третьої особи: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області  від 27
грудня 2006 року,

в с т а н о в
и л а :

У жовтні 2002
року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до фермерського колективного господарства “Хлібороб”,
третьої особи: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті смерті
годувальника, мотивуючи тим, що 26 січня 2001 року її чоловік      ОСОБА_3 був смертельно травмований
автомобілем КАМАЗ-5320, який належав відповідачу. Просила стягнути щомісячні
платежі на утримання дочки ОСОБА_4, 1997 року народження, та на своє утримання
до досягнення дочкою 14 років, витрати на поховання, а також 15000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська від
20 квітня 2006 року позов задоволено частково. З фермерського колективного господарства “Хлібороб” на користь ОСОБА_1 стягнуто 15509
грн. 40 коп., в тому числі 714 грн. 26 коп. на відшкодування матеріальної шкоди
- витрат на поховання та виготовлення пам'ятника, по 1500 грн. ОСОБА_1 та її
дочці на відшкодування моральної шкоди, на відшкодування матеріальної
шкоди  ОСОБА_1 одноразово за період з 26
січня 2001 року по 20 квітня 2006 року 7062 грн. 83 коп.  і ОСОБА_4 за цей же період - 4734 грн. 31
коп., а також на користь ОСОБА_1 щомісячно з 20 квітня 2006 року по 4 вересня
2011 року по 312 грн. 55 коп., а з 4 вересня 2011 року по 4 вересня 2015 року -
по 156 грн. 28 коп.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області  від 27 грудня 2006 року рішення Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська від      20
квітня 2006 року в частині стягнення одноразових та щомісячних виплат у зв'язку
зі смертю годувальника скасовано і в позові в цій частині ОСОБА_1 відмовлено. В
іншій частині судове рішення залишено без змін.

У своїй касаційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Колегія суддів
вважає, що касаційна скарга  підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються.

Частково скасовуючи
рішення суду першої інстанції, апеляційний суд послався на те, що одноразова
допомога і щомісячні виплати на відшкодування шкоди, заподіяної смертю
годувальника, можуть виплачуватись лише у разі заподіяння шкоди, пов'язаної з
виконанням потерпілим трудових обов'язків.

Проте з таким висновком
апеляційного суду в повній мірі погодитись не можна.

Так, суд першої інстанції взагалі не
вирішував питання про стягнення одноразової допомоги, оскільки такі вимоги і не
заявлялись. Позивачка наполягала на стягненні щомісячних платежів, і саме вони
були стягнуті одноразово за минулий час, що апеляційний суд помилково розцінив
як одноразову допомогу.

Згідно з вимогами ст.457 ЦК України 1963 року, який діяв
на час виникнення правовідносин, в разі
смерті потерпілого, за якого організація або громадянин не зобов'язані
сплачувати внески по державному соціальному страхуванню, право на відшкодування
шкоди мають особи, вказані у ч. 2 ст. 456 цього Кодексу, на строки, зазначені у
частині третій тієї ж статті.

Відповідно до ст. 456 ЦК
України 1963 року в разі
смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні потерпілого або мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася після його
смерті.

Шкода
відшкодовується: неповнолітнім дітям - до досягнення шістнадцятирічного віку, а
учням - вісімнадцятирічного віку, одному з батьків або подружжя померлого
незалежно від віку і працездатності, якщо він не працює і здійснює догляд за
дітьми, братами, сестрами або онуками померлого, які не досягли восьми років, -
до досягнення восьмирічного віку.

А тому
апеляційний суд безпідставно скасував рішення суду першої інстанції в частині
відшкодування шкоди особам, які на час смерті потерпілого перебували на його
утриманні.

За такого
неправильного застосування норм матеріального права рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню.

Не може
залишатись в силі і рішення суду першої інстанції, оскільки суд безпідставно
застосував до даних правовідносин положення ЦК України 2003 року, зокрема
ст.1200 ЦК стосовно визначення розміру і періоду відшкодування
матеріальної шкоди.

Керуючись ст.ст.336,
338, 343, 344 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України,

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська від        20 квітня
2006 року та рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області  від 27
грудня 2006 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ярема А.Г.

Судді:                                                                                       Левченко
Є.Ф.

Лихута Л.М.

Охрімчук
Л.І.

Сенін Ю.Л.