Справа
№
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 березня 2007 року Ялтинський міський
суд Автономної республіки Крим

у
складі судді Ганича М.Ф., при секретарі Василенко Ж.І., за участю адвоката

ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про

стягнення
боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач,
звернувся в суд з позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача

суму
боргу в розмірі 3910 гривень і судові витрати по справі у сумі 81 гривні,

мотивуючи
свої вимоги тим, що 27 вересня 2006 року він уклав з відповідачем

договір
позики, за умовами якого передав відповідачу 4000 гривень, а відповідач

прийняв
на себе зобов'язання повернути гроші до 31 грудня 2006 року. Свої

зобов'язання
відповідач виконав частково і повернув йому тільки 390 гривень.

Дотепер,
суму боргу, яка залишилася, відповідач не повертає.

Представник
позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а також

просить
стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача за надання

юридичної
допомоги в сумі 500 гривень.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на
те, що зазначені в розписки

гроші
він у позивача в борг не брав, а зазначена розписка, яку він склав, є

документом,
що підтверджує, що між ним як директором МЧП «Альма» і позивачем як

директором
філії «Синтез-юг» існували договірні зобов'язання по поставці

продукції
і наступного розрахунку.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позов

підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона

(позикодавець)
передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові

кошти
або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується

повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж

кількість
речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з

моменту
передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 27 вересня 2006 року
позивач і відповідач уклали

договір
позики, за умовами якого позивач передав відповідачу гроші в сумі 4000

гривень,
а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути гроші до 31 грудня

2006
року. Цей договір позики був оформлений у письмовому виді розпискою, що

відповідає
вимогам ст.1047 ЦК України та підтверджується оригіналом цієї

розписки,
залученої до матеріалів справи (а.с.20).

Як встановлено судом свої зобов'язання
перед позивачем по поверненню

боргу
відповідач виконав частково в сумі 390 гривень, що підтверджується

поясненнями
представника позивача, а також представленими представником

позивача
розрахунками по поверненню суми позики (а.с.21).

На підставі ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути

позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначні

родовими
ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої

якості,
що були передні йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені

договором.

Оскільки відповідач суму боргу за
договором позики повернув частково в

сумі
390 гривень, а суму боргу, яка залишилася. дотепер не повернув, суд

вважає,
що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

При
цьому доводи відповідача про те, що він не укладав з відповідачем договору

позики
та зазначені в розписці гроші від позивача не одержував, судом до уваги

не
приймаються, оскільки спростовуються оригіналом розписки складеної

власноручно
відповідачем про укладання договору позики. При цьому суд приймає

до
уваги, що відповідач у судовому засіданні факт складання зазначеної розписки

не
заперечував.

Оскільки відповідач свої зобов'язання за
договором позики виконав частково в

сумі
390 гривень, з нього на користь позивача підлягає стягненню невиплачена

сума
позики в розмірі 3610 гривень.

Крім того з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню судові

витрати
по оплаті судового збору в сумі 51 гривні, витрати по інформаційно-

технічному
забезпеченню розгляду справи в сумі 30 гривень і витрати по наданню

правої
допомоги в сумі 500 гривень, а всього 581 гривня.

Усього з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 4191

гривень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10,60,212-215 ЦПК України, ст.

ст.1046,1047,1049
ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму
боргу в розмірі 3610 (три тисячі шістсот десять) гривень і

судові
витрати в сумі 581 (п'ятсот вісімдесят одну) гривню, а всього 4191

(чотири
тисячі сто дев'яносто одну) гривню.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Автономної Республіки

Крим
через Ялтинський міський суд АРК у порядку та строки, передбачені ст.ст.

294-296
ЦПК України.

Суддя: