У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5 грудня
2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Охрімчук Л.І.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення боргу за договором позики та
трьох процентів річних від простроченої суми, за касаційними скаргами ОСОБА_1на
рішення апеляційного суду Донецької області від 22 травня 2007 року та
ОСОБА_2на рішення Новоазовського районного суду від 19 квітня 2007 року та
рішення апеляційного суду Донецької області від 22 травня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2007 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення боргу, посилаючись на те, що 5 січня 2000 року позичив відповідачу 24
000 доларів США, які останній зобов'язався повернути до 1 липня 2000 року, але
борг так і не повернув. 28 січня 2007 року відповідач на підтвердження  договору позики і власного зобов'язання
написав розписку, підтвердивши тим самим наявність боргу і свій обов'язок
повернути його. Просив стягнути з відповідача на свою користь 121 200 грн.
боргу за договором позики, що становить еквівалент 24 000 доларів США,  а також 3 % річних від простроченої суми в
розмірі 25 452 грн.

Рішенням Новоазовського районного суду від 19 квітня 2007 року позов
задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 121 200 грн. боргу за
договором позики та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 25 452 грн., а
також судові витрати по справі.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 22 травня 2007 року
рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3 % річних від простроченої
суми скасовано та у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. В
частині стягнення судового збору рішення змінено.

В касаційних скаргах ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої інстанції, а ОСОБА_2 просить скасувати
постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове про відмову в позові,
посилаючись на їх необґрунтованість та порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а касаційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та
трьох процентів річних від простроченої суми, суд першої інстанції виходив з
того, що розпискою від 28 січня 2007 року відповідач визнав борг, тобто
перервав перебіг позовної давності, після чого він почався заново. З цих
підстав суд вважав, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної
давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині
стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та
ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд
виходив з того, що строк для захисту права позивача сплинув 2 липня 2003 року,
а строк позовної давності суд йому не поновлював.

Однак, з таким висновком суду апеляційної інстанції
погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить
про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.  Ч. 3 ст. 264 ЦК України визначено, що після
переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що 5 січня 2000 року відповідач позичив у позивача 24000
доларів США, які зобов'язався повернути до 1 липня 2000 року, однак свого
зобов'язання не виконав. 28 січня 2007 року відповідач склав розписку, якою
визнав борг та підтвердив свій обов'язок повернути його.

За таких обставин висновок суду першої інстанції, який,
задовольняючи позов, вказав, що позивач звернувся до суду в межах строку
позовної давності, є правильним.

Таким чином, апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми
боргу, яке ухвалено згідно із законом, що відповідно до ст. 339 ЦПК України є
підставою для скасування в цій частині рішення апеляційного суду та залишення в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити, а касаційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення апеляційного суду
Донецької області від 22 травня 2007 року в частині відмови у позові ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення трьох процентів річних від простроченої
суми за період з 1 липня 2000 року до 28 січня 2007 року в сумі 25 452 гривні,
а також в частині зміни розміру стягнення судового збору скасувати і залишити в цих частинах в силі рішення Новоазовського районного суду від 19 квітня 2007 року.

В решті рішення апеляційного суду Донецької області від 22 травня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Л. Сенін

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М.
Романюк