У х в а л а

іменем   україни

5 грудня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Патрюка М.В.,

суддів:
Пшонки М.П.,
Берднік І.С.,

Костенка А.В.,                      Прокопчука Ю.В., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за основним та додатковим позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2, управління міського майна Маріупольської міської ради Донецької
області, треті особи - житлово-комунальне підприємство “Житло - Схід” м.
Маріуполя та Четверта Маріупольська державна нотаріальна контора, про визнання
причини пропуску строку позовної давності поважною, подовження строку позовної
давності, визнання свідоцтва на право власності на житло частково недійсним,
отримання права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги, визнання
свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним і визнання права власності
на ½ частину в квартирі, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1про
усунення перешкод в здійсненні права користування і розпорядження майном, за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2006 року, додаткове рішення цього
ж суду від 30 листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області
від 15 березня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом
до ОСОБА_2, Маріупольської міської ради та ЖКП “Житло-Схід” про визнання
свідоцтва на право власності на житло частково недійсним та визнання права
власності на ½ частину АДРЕСА_1

У червні 2005 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну
позовну заяву до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження майном шляхом виселення відповідача із спірної
квартири без надання іншого жилого приміщення.

У процесі розгляду справи ОСОБА_1 свою позовну заяву
уточнив та доповнив, просив суд визнати причину пропуску строку позовної
давності поважною, просив подовжити цей строк, а також визнати свідоцтво про
право власності на житло від 19 травня 1994 року та свідоцтво про право на
спадщину за законом від 7 червня 2005 року частково недійсними, визнати його
спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_3 і визнати право
власності за ним на ½ частку квартири.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 30 листопада 2006 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2007 року, позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволені.

Додатковим рішенням від 8 грудня 2006 року відмовлено
ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування постановлених у
справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали
справи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, в спірній двокімнатній АДРЕСА_1проживали
і були зареєстровані відповідач - ОСОБА_2 та його мати - ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд керувався тим, що позивач
проживав у спірній квартирі постійно протягом двадцяти років в якості члена
сім'ї ОСОБА_3 - основного квартиронаймача. а тому набув право на житло і
повинен був приймати участь у приватизації квартири в 1994 році нарівні з
ОСОБА_3 і відповідачем.

Проте такого висновку суди дійшли з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 64, 65 ЖК України наймач вправі у встановленому
порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним,
вселити в займане ними жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також
інших осіб, і ці особи в разі проживання набувають рівного права користування
цим жилим приміщенням.

Суди положення зазначеного Закону не врахували і не перевірили, в якості
кого позивач вселився в спірну квартиру.

Зазначивши в рішенні. що ОСОБА_1 в спірній квартирі проживає в якості члена
сім'ї ОСОБА_3, суд не дав оцінки поясненням відповідача, що він не давав своєї
згоди на вселення позивача як члена своєї сім'ї, а також іншим письмовим
доказам, які приєднані до матеріалів справи.

Так, із копії договору піднайму жилого приміщення та довідки ЖКП “Житло
“Схід” вбачається, що ОСОБА_3 у грудні 1998 році здала ОСОБА_1 у найом спірну
житлову площу. І цей договір був зареєстрований у тому ж місяці орендним
підприємством “Азовжитлосервіс” - дільниця №5 (а. с. 156).

У своїх заявах на оформлення спірної квартири згідно Закону України “Про
приватизацію державного житлового фонду” в загальну сумісну власність та інших
письмових документах, наданих компетентним органом в 1994 році, ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 не вказували позивача членам своєї сім'ї (а. с. 13-15).

Таким чином, судом не прийнято до уваги і не дано ніякої оцінки поясненням
відповідача, що спірна житлова площа була передана позивачу в найом після її
приватизації для тимчасового користування.

Крім того, суд, вирішуючи питання про законність приватизації спірної
квартири в 1994 році, належним чином не перевірив вимоги закону щодо додержання
позивачем трирічного строку позовної давності.

За таких обставин, коли судові рішення ухвалені з порушенням норм як
матеріального, так і процесуального права, вони не можуть вважатися законними
та обґрунтованими і підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись
статтями 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 30 листопада 2006 року, додаткове рішення цього ж суду
від 30 листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15
березня 2007 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

М.П. Пшонка

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук