УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

21 листопада 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду

України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути  Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Відкритого акціонерного товариства “Рівненський завод тракторних агрегатів”,
профспілкового комітету Відкритого акціонерного товариства “Рівненський завод
тракторних агрегатів”, ОСОБА_3, третя особа виконавчий комітет Рівненської
міської ради, про визнання рішень незаконними та усунення перешкод в
користуванні житлом, за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Рівненського міського суду Рівненської області від 15 вересня 2006 року і
рішення Апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2006 року та
касаційною скаргою їх представника - ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду
Рівненської області від 26 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2004 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до
Відкритого акціонерного товариства “Рівненський завод тракторних агрегатів”
(далі - ВАТ “РЗТА”), профспілкового комітету ВАТ “РЗТА”, ОСОБА_3 про визнання
рішень незаконними та усунення перешкод в користуванні житлом.

Зазначали, що рішенням спільного засідання адміністрації та профкому ВАТ
“РЗТА” від 7.11.2001 р. їм на сім'ю з трьох осіб були  надані кімнати № 5 і № 6 в гуртожитку  АДРЕСА_1 у м. Рівному. Цим же рішенням
кімнати № 7 та № 8 були виділені сім'ї їх батьків. У зв'язку з тим, що кімнати
є суміжними, вони звернулись за дозволом на проведення перепланування всіх
кімнат у 4-х кімнатну квартиру, отримавши на це відповідні погодження.

8.04.2004 р. їм стало відомо, що рішенням місцевого суду від 23.12.2003 р.
було задоволено позов ОСОБА_3 і визнано недійсним рішення адміністрації та
профкому ВАТ “РЗТА” в частині наданні їх сім'ї кімнати № 6.

Пізніше вони дізнались, що рішеннями адміністрації і профкому ВАТ “РЗТА”
від 24.03.2004 р. № 106 та від 15.06.2004 р. № 109 були скасовані рішення про
виділення їм кімнат № 5 і № 6 та про передачу цих кімнат ОСОБА_3

Оскільки цими рішеннями було порушено їх право на житло, позивачі просили
суд поновити його та визнати оскаржувані рішення недійсними.

В подальшому позивачі доповнили позовні вимоги та просили суд визнати
недійсними постанову спільного засідання адміністрації та профкому ВАТ “РЗТА”
від 7.11.2005 р. № 11, якою повторно було скасовано рішення про виділення їм
кімнат № 5 і № 6, а також усунути перешкоди в користуванні кімнатою № 5
АДРЕСА_1у м. Рівному, зобов'язавши відповідачку ОСОБА_3 не чинити їм перешкод у
користуванні цією кімнатою та місцями загального користування.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15.09.2006 р.
позов задоволено частково: визнано п. 1 рішення спільного засідання
адміністрації та профкому ВАТ “РЗТА” № 109 від 15.06.2004 р. у частині надання
ОСОБА_3 кімнати № 5 в гуртожитку АДРЕСА_1 у м. Рівному недійсним;  визнано частково недійсним п. 1 рішення № 11
від 7.11.2005 р. щодо відміни п. 2 постанови від 7.11.2001 р. в частині надання
ОСОБА_1 кімнати № 5 в зазначеному гуртожитку через непроживання протягом
кількох років, а в решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26.12.2006 р. рішення
місцевого суду в частині задоволення позову скасовано та ухвалено нове рішення
про відмову в позові, а в решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційних скаргах позивачі та їх представник просять скасувати судові
рішення щодо відмови в позові, залишити в силі рішення місцевого суду в частині
задоволення позову та задовольнити решту вимог, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають
частковому  задоволенню, виходячи з
наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним
і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 214 цього Кодексу - під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення,  та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку  позовної давності тощо),
які мають значення для вирішення справи,
та  докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позов, місцевий суд, виходив з того, що спірними
рішеннями адміністрації та профкому ВАТ “РЗТА” позивачів неправомірно
позбавлено права користування житловим приміщенням - кімнатою № 5 в гуртожитку
АДРЕСА_1 у м. Рівному. Відмовляючи в частині вимог щодо скасування рішення
відповідачів від 24.03.2004 р. № 106, місцевий суд виходив з того, що на час
вирішення справи це рішення 8.08.2005 р. було скасовано самими відповідачами.
Відмовляючи в частині вимог щодо усунення перешкод в користуванні кімнатою № 5,
створених ОСОБА_3, місцевий суд дійшов висновку, що позивачами не надано доказів
на підтвердження цієї вимоги.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині задоволення позову та ухвалюючи
нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1
не набув права проживання в гуртожитку, а тому оспорюванні рішення не порушують
права позивачів на спірне житло.

Однак погодитись з останніми висновками судів не можна, оскільки вони
ґрунтуються на неправильному застосуванні норм процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи.

Так, при вирішенні справи місцевий суд виходив з того, що пунктом 1
спільного рішення адміністрації і профкому ВАТ “РЗТА” від 7.11.2001 р.
відмінено рішення адміністрації і
профкому  товариства про виділення
ОСОБА_3 кімнати № 6 в гуртожитку АДРЕСА_1у м. Рівному; пунктом 2 цього рішення
ОСОБА_1 на сім'ю з трьох осіб виділено дві кімнати  № 5 і № 6 цього гуртожитку та видано ордер на
заселення цих кімнат.

Оскільки питання щодо прав і обов'язків сторін на кімнату № 6 було вирішено
іншим рішенням місцевого суду від 23.12.2003 р., що набрало законної сили, суд
вирішував спір тільки щодо кімнати № 5.

Під час розгляду справи судом адміністрацією та профкомом ВАТ “РЗТА”
8.08.2005 р.  було  прийнято
рішення  про  скасування п. 3 рішення від 24.03.2004
р.  № 106 в частині відміни рішення про
виділення кімнат № 5 і № 6 ОСОБА_1, а наступним рішенням від 7.11.2005 р. було
скасовано п. 2 рішення від  7.11.2001 р.
щодо виділення кімнат № 5 і № 6 позивачеві на сім'ю із трьох осіб з тих
підстав, що позивач протягом кількох років не проживав у цих кімнатах
гуртожитку і не реалізував свого права на проживання в них (а.с. 78-80).

Зробивши висновки, що ОСОБА_1 не набув права на жилу площу в кімнаті № 5
гуртожитку та що оспорюванні рішення не порушують права позивачів на спірне
житло, апеляційний суд на підставі одних і тих же доказів зробив висновки, які
за змістом є протилежними висновкам місцевого суду, не врахувавши ті обставини,
що жила площа в гуртожитку позивачеві була надана під час його роботи у ВАТ
“РЗТА”; що виданий на ім'я ОСОБА_1 ордер в судовому порядку недійсним не
визнавався; що він був звільнений з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, а
тому  виселення такого працівника з
гуртожитку можливе лише з дотриманням правил, передбачених ч. 3 ст. 132 ЖК
України та що позов про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на жилу площу
в спірній кімнаті уповноваженими особами до суду не подавався і судом не
вирішувався.

Крім того, суди не звернули належної уваги на той факт, що рішенням
Рівненської міської ради від 16.06.2005 р. № 1444 гуртожиток, в якому
знаходяться спірні кімнати, було прийнято в комунальну власність міста і
передано на баланс ЖКП "Галицьке" (а.с. 150).

Таким чином, судами не перевірені повноваження  адміністрації та профкому ВАТ “РЗТА” з
приводу прийняття рішень щодо спірних кімнат у гуртожитку після 16.06.2005 р.,
а також не вирішено питання щодо залучення до участі в справі ЖКП
"Галицьке".

За таких обставин, ухвалені в справі судові рішення не можна визнати
законними і обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2  ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки до касаційної скарги додано ухвалу касаційного суду від 29.05.2007
р. про скасування  рішення  місцевого суду від 23.12.2003 р.  в справі за позовом ОСОБА_3 до ВАТ “РЗТА”,
профспілкового комітету ВАТ “РЗТА” про визнання незаконними рішень щодо кімнати
№ 6 гуртожитку, місцевому суду слід обговорити питання про можливість
об'єднання цих справ в одне провадження.

Керуючись  ст.ст.  336,
338   ЦПК  України,
колегія  суддів  Судової
палати   у цивільних справах
Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 і їх представника - ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 вересня 2006
року і рішення Апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2006 року
скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін