Копія                                                                                                                                                 Справа
№ 2-543, 2007р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

01 червня 2007р.                     Миргородський міськрайонний
суд Полтавської області

в складі:

головуючої судді         - Куцин В.М.

при секретарі              -
Ніколаєнко М.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Миргороді

справу за позовом  Приватне підприємство „Хорол-Центр”

до ОСОБА_1,
ОСОБА_2

про стягнення
матеріальної шкоди заподіяної працівником підприємству,

В с т а н о в и в :

Приватне підприємство
„Хорол-Центр” (ПП „Хорол-Центр”), звернулося до ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 з позовом про стягнення шкоди
матеріальної заподіяної відповідачами, які являються працівниками підприємства.

В обґрунтування позовних
вимог позивач зазначає, що  ОСОБА_1
працював у позивача на посаді директора на підставі контракту від 5.04.2006
року.

ОСОБА_2 на підставі
наказу № 1 від 05.04.2006 року працювала на посаді головного бухгалтера.

З відповідачами був
укладений договір про повну матеріальну відповідальність.

15.01.2007 року,
відповідачі звільнені з займаних посад.

16.01.2007 року, при
проведенні інвентаризації виявлена нестача товаро-матеріальних цінностей на
суму 21335грн. 65коп.

З 22.02.2007 року по
05.03.2007 року Миргородською ОДПІ проведена виїздна планова документальна
перевірка з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства ПП
„Хорол-Центр”, за період з 20.03.2006 року по 31.12.2006 року. За наслідками
перевірки було підтверджено факт недостачі на вказану суму та також за
порушення податкового законодавства накладено штрафні санкції на суму 7157грн.
87коп., які підприємство сплатило.

Оскільки з відповідачами
було укладено договори про повну матеріальну відповідальність, з ОСОБА_1
укладено контракт, який передбачає повну відповідальність передбачену по
Закону, тому відповідно до ст. 134 КЗпП України, підлягає стягненню з
відповідачів солідарно на користь позивача матеріальна шкода в сумі 28493грн.
52коп.

В судовому засіданні
представники позивача, які діють на підставі довіреності, адвокат ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 позов підтримали просили стягнути солідарно з відповідачів
28493грн. 52коп., матеріальної шкоди заподіяної останніми позивачу в результаті
недостачі зерна ячменю, соняшника, сої та з урахуванням розміру штрафних
санкцій накладених при перевірці Миргородською ОДПІ за порушення податкового
законодавства, та стягнути судові витрати.

При цьому адвокат
ОСОБА_3 вважав, що при укладенні контракту та призначення ОСОБА_1 на  посаду директора підприємства, йому були
ввірені всі матеріальні цінності, а отже згідно договору про повну матеріальну
відповідальність він зобов'язаний відшкодувати шкоду в повному обсязі.

Представник ОСОБА_4
пояснив, що недостача зерна була виявлена при перевірці Миргородської ОДПІ і на
підставі цього був складений акт про недостачу.

Відповідачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 позов не визнали просили відмовити в його задоволенні при цьому
повідомили, що вони підтримують свої заперечення, де зазначено, що вони не
можуть нести повну матеріальну відповідальність так як займані ними посади не
входять до відповідного Переліку.

Крім того при проведенні
перевірки Миргородською ОДПІ позивач погодився з її висновками, їх не
оспорював, не повідомив відповідачів про наслідки проведення перевірки, не
надав доручення на право оскарження акту, хоча перевірки проводилася за період
роботи відповідачів, тому вимога позивача є безпідставною і задоволенню не
підлягає.

А також акт про
виявлення недостачі матеріальних цінностей фальсифікований.

Заслухавши пояснення
представників позивача, дослідивши, письмові докази по справі, заслухавши
заперечення відповідачів, проаналізувавши всі докази в сукупності, суд вважає,
що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.133 п.2
КЗпП України, обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники
підприємств, установ, організацій, у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не
більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству заподіяно,
в тому числі неправильною постановою обліку і зберігання матеріальних
цінностей.

Як встановлено судом
ОСОБА_1 на підставі рішення засновника 17.03.2006 року призначений на посаду
директора ПП „Хорол-Центр” (а.с.19), 05.04.2006 року між засновником ПП
„Хорол-Центр” ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладений контракт, згідно умов якого останній
зобов'язаний забезпечити звіт за використання матеріальних цінностей та
фінансових ресурсів перед державними органами контролю (а.с.31).

Однак ОСОБА_1 не виконав
умов контракту, в результаті чого підприємству заподіяна шкода матеріальна на
суму 28493грн. 52коп., у вигляді не доплачених податків, яка встановлена в ході
перевірки Миргородською ОДПІ та підтверджується актом № 57/23-128/34070484 від
12.03.2007 року „Про результати виїздної планової документальної перевірки з
питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства ПП „Хорол-Центр”
(а.с.47-66).

Нарахування здійсненні
по результатах перевірки позивачем сплачені на користь держави (а.с.71-74).

Оскільки матеріальну
шкоду позивачу підприємству заподіяно в результаті неправильно постановленого
(організованого) обліку матеріальних цінностей з вини відповідача директора ПП
„Хорол-Центр” ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню шкода в розмірі
його середнього місячного заробітку в сумі 96грн. 87коп. (100грн. + 93,74грн.)
: 2 (а.с.32).

Крім того судом
встановлено, що ОСОБА_2 працювала на посаді головного бухгалтера ПП
„Хорол-Центр” на підставі наказу № 1 від 05.04.2006 року.

Згідно наказу на останню
покладена повна відповідальність за виконання законів України, що відносяться
до бухгалтерського обліку, та звіту перед контролюючими органами держави.

Оскільки в ході
вищевказаної перевірки Миргородської ОДПІ (а.с.47-66), виявлені порушення
податкового законодавства допущені при веденні бухгалтерського обліку,
бухгалтером відповідачкою ОСОБА_2, про що свідчать накладені перевіряючим
органом штрафні санкції, які сплачені позивачем (а.с.72-74), тому відповідно до
ст. 132 КЗпП України, підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_2 шкода заподіяна
підприємству з її вини, у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 96грн.
87коп. (100грн. + 93,74грн.) : 2 (а.с.33) згідно вимог Постанови КМ України від
08.02.1995 року, якою затверджено „Порядок обчислення середньої заробітної
плати”.

Разом з тим суд не може
погодиться з твердженнями позивача, що з відповідачів підлягає стягненню в
повному обсязі сума заподіяної матеріальної шкоди підприємству, оскільки з останніми
укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Оскільки відповідно до
„Переліку посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими
підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про
повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей,
переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або
застосування у процесі виробництва” від 28.12.1977 року, не передбачені посади
- „директор” та „головний бухгалтер” приватного підприємства.

Більше того згідно ст.
1351 КЗпП України, договір про повну матеріальну відповідальність
індивідуальну може укладатися при наявності одночасно двох умов: 1) наявність
посади яку працівник займає, або роботи, яку він виконує у зазначеному Переліку
та 2) виконання обов'язків за посадою, виконання роботи відповідно до професії
має бути безпосередньо зобов'язання із зберігання, обробкою, продажем
(відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва довірених
працівником цінностей.

Враховуючи вищенаведене,
суд вважає, що укладення з відповідачами договорів про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність не ґрунтуються на законі, отже вимога про
стягнення всієї суми шкоди заподіяної підприємству з відповідачів з зазначених
підстав задоволена бути не може.

Крім того виходячи із
змісту рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним
зверненням Київської міської Ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення
ч.3 ст.21 КЗпП України від 09.07.1998 року допускається можливість включення до
контрактів не вигідних для працівника умов, зокрема, умови про підвищену
матеріальну відповідальність працівника.

В пункті 4 Постанови
Пленуму Верховного суду України від 29.12.1992 року № 14 „Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками”, роз'яснено, якщо межі матеріальної
відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті вона
покладається на нього відповідно до умов контракту.

Як встановлено судом і
не заперечується сторонами 05.04.2006 року ОСОБА_1 та засновник ПП
„Хорол-Центр” ОСОБА_6 заключили контракт, про прийняття на роботу, на посаду -
директор підприємства ПП „Хорол-Центр” ОСОБА_1

Пунктом 4 вказаного
контракту передбачено, що працівник (відповідач ОСОБА_1), несе повну
відповідальність згідно Законів України.

В разі нанесення збитків
підприємству, якщо ці збитки явились результатом явної безгосподарності, грубих
прорахунків, а також крадіжок, фальсифікацій в облікових документах і інших
адміністративних проступків чи кримінальних злочинів згідно Законів України.

Оскільки в умовах
контракту відсутні умови, які передбачають повну індивідуальну матеріальну
відповідальність і взагалі не зазначено матеріальна відповідальність, а вказано,
що відповідальність настає на підставі Законів України та в яких випадках, суд
вважає безпідставними посилання позивача, на контракт як підставу стягнення
матеріальної шкоди в повному обсязі.

Однак суд не може
погодитися з відповідачами, що з їх вини не заподіяна шкода підприємству,
оскільки це спростовується актом Миргородської ОДПІ від 13.02.2007 року про
результати виїздної планової документальної перевірки з питань дотримання вимог
податкового, та іншого законодавства ПП „Хорол-Центр”, який ніким не оскаржений
на час розгляду справи судом і відповідачі в судовому засіданні повідомили про
відсутність у них наміру оскаржувати висновки перевірки, викладені у
вищевказаному акті ОДПІ.

Відповідно до ст. 88 ЦПК
України, у випадку часткового задоволення позову з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до задоволених
позивних вимог.

Оскільки судовим
рішенням позовні вимоги ПП „Хорол-Центр” задоволено частково, в розмірі 0,7%
суд суми заявлених вимог, пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню з
кожного відповідача: по 7 гривень за надання правової допомоги, по 2 гривні -
сплаченого судового збору, по 0,21 гривні, сплачені витрати на
інформаційно-технічне забезпечення справи, всього на 9,21 гривні.

Керуючись ст.ст. 133,
132 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК
України,

В и р і ш и в :

Позовні вимоги приватного
підприємства „Хорол-Центр”, задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1
та ОСОБА_2  по 96грн. 87коп. -
матеріальної шкоди заподіяної позивачу, по 9грн. 21коп., судових витрат, всього
по 106 (сто шість) гривень 09 копійок з кожного на користь приватного
підприємства „Хорол-Центр”.

В решті позовних вимог
відмовити за безпідставність.

Рішення може бути
оскаржено, шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з
часу постановлення та подачі та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з
часу подачі заяви до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський
міськрайсуд, або подачі апеляційної скарги в строк передбачений для подачі
заяви.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя: / підпис /

«Оригіналу відповідає»:

Суддя Миргородського

міськрайонного суду

Полтавської області                                                                          В.М.Куцин