У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 жовтня 2007 року                                                                                               м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Гнатенка А.В.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                      Данчука
В.Г.,

Балюка М.І.,                       Гуменюка В.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні
власністю, виселення, заняття з реєстрації, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, ОСОБА_1, треті особи: житлово-будівельний кооператив № 72, нотаріус
ОСОБА_6., ОКП “БТІ та ЕО”, про визнання права власності на спадкове майно та
визнання договору купівлі-продажу від 1 липня 2005 року № 2649 недійсним, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 4
грудня                 2006 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся в суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 і просив усунути перешкоди у користуванні власністю, зокрема квартирою
АДРЕСА_1, зняти з реєстрації ОСОБА_2, ОСОБА_3, виселити їх та ОСОБА_4 із
спірної квартири.

ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до             ОСОБА_5, ОСОБА_1 і просила визнати
за нею право власності на спадкове майно, а саме ½
ідеальної частки кооперативної квартири АДРЕСА_1, визнати
незаконними реєстраційне посвідчення від 15 жовтня 1992 року, видане ОСОБА_5 та
технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, виданий у вересні 1992 року, визнати
недійсним договір купівлі-продажу квартири від
1 липня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19
червня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено та постановлено зобов'язати                          ОСОБА_2, ОСОБА_3.,
ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1. Виселити ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1. Зобов'язати ЖБК № 72 зняти з
реєстрації                ОСОБА_2,
ОСОБА_3

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено за
безпідставністю позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 4 грудня
2006 року рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду апеляційної
інстанції, ОСОБА_1 подав до Верховного Суду України касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення
скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна
скарга ОСОБА_1 підлягає
задоволенню виходячи із слідуючих підстав.

Скасовуючи
рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 19 червня 2006 року та направляючи справу на новий
розгляд, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 вселений у спірну
квартиру у встановленому законом порядку, а тому набув право користування нею,
як член сім'ї колишнього власника. Окрім того суд не вирішив питання щодо
проживання у спірній квартирі сина ОСОБА_2 1 серпня 2001 року народження.

Проте з такими
висновками суду не можна погодитися, оскільки суд дійшов їх без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування
обставин справи, прав та обов'язків сторін у даних правовідносинах, неправильно
застосувавши норми матеріального та процесуального права, що призвели до
неправильного вирішення справи.

Законом від 7 лютого 1991 року № 697-ХІІ “Про власність”
(чинним на час виникнення спірних відносин) передбачено, що член
житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, набуває право власності на це майно.

Встановлено, що до
укладення 1 липня 2005 року оспорюваного договору купівлі-продажу спірної
квартири її власником була позивачка ОСОБА_5 після сплати у повному розмірі пайових
внесків як член ТБК. Після укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу
право власності на квартиру набув ОСОБА_1

Згідно із Законом України “Про
власність” йому належить право володіння, користування та розпорядження
належним йому майном.

Відповідно до положень
ст. 48 Закону України від 7 лютого 1991 року власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Суд встановив, що
позивач у визначеному законодавством порядку купив 1 липня 2005 року спірну
квартиру у власника ОСОБА_5 Відповідач у справі ОСОБА_3 є колишнім членом сім'ї останньої, тобто - власника.

Оскільки права членів сім'ї колишнього
власника є похідними від прав власника, то з припиненням для власника права
власності на жиле приміщення члени його сім'ї також втрачають право
користування цим приміщенням.

Суд першої інтонації, задовольняючи
позовні вимоги в часині виселення, обґрунтовано виходив із положень ст. 48
Закону.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та направляючи справу на новий розгляд всупереч вимогам
ч. 3 ст. 315 ЦПК України в ухвалі не
зазначив, які порушення закону були допущені судом першої інтонації.

Крім того, апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин
статті 116, 148 ЖК України, тоді як відповідно до постанови Верховної Ради
Української РСР від 26 березня 1991 року “Про
введення в дію Закону Української РСР “Про власність” чинні акти законодавства
Української РСР застосовуються,  оскільки
вони не суперечать цьому Законові.

Таким чином, суд першої
інтонації правомірно застосував до спірних правовідносин Закон “Про власність”.

Оскільки обставини справи
встановлені судом із порушенням норм матеріального та процесуального права, то
рішення апеляційного суду не може бути залишено в силі.

Разом із тим судом першої інстанції повно й всебічно
встановлені обставини справи, а рішення суду є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, встановивши, що
апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд
касаційної інстанції скасовує судове рішення апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції.

При викладених обставинах рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольни.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 4 грудня
2006 року скасувати.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19
червня 2006 року залишити без зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

М.І. Балюк

В.Г. Данчук

В.І. Гуменюк