Справа № 2-20/07
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

19 червня 2007 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Католікяна М.О.,

при секретарі: Ніколенко К.М.,

з участю:

- позивача ОСОБА_1.;

- представника позивача ОСОБА_4;

- відповідача ОСОБА_2;

- представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/6 частину домоволодіння, стягнення компенсації вартості 1/6 частини домоволодіння, стягнення збитків, відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

10 червня 2004 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3., треті особи - КП «ДМБТІ», Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що у 1966 році його батьки побудували будинок АДРЕСА_1. УІНФОРМАЦІЯ_1 році помер батько позивача, після чого відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини домоволодіння. Спадкоємцями за законом стали матір позивача, позивач та його сестра, ОСОБА_2 Мешкаючи у спірному домоволодінні позивач фактично прийняв спадщину. УІНФОРМАЦІЯ_1 році у домоволодіння вселилася та була зареєстрована дружина позивача, ОСОБА_7. У січні 2003 року ОСОБА_2 на підставі довіреності, виданої матір'ю позивача, зареєструвала право власності на все домоволодіння на матір. У березні 2003 року на підставі довіреності, виданої матір'ю позивача, ОСОБА_2 продала домоволодіння ОСОБА_3 а в березні 2002 року вивезла матір до свого місця проживання, змінивши замки у спірному домоволодінні, позбавивши позивача його права користуватися будинком. 27.03.2003 р. рішенням суду позивач був позбавлений права користування домоволодінням та знятий з реєстрації. Вказані обставини явилися причиною звернення позивача до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини після смерті батька, визнання права власності на 1/6 частку домоволодіння у порядку спадкування за законом, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу спірного будинку, виділення в натурі 1/6 частки домоволодіння, усунення перешкод у користуванні домоволодінням, вселення, зобов'язання Самарського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зареєструвати позивача у спірному домоволодінні, зобов'язання КП «ДМБТІ» унести відповідні зміни до Реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 1 а.с.а.с. 5 - 9).

Ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи був залучений Відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Самарського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області.

11 березня 2005 року судом у справі було ухвалено рішення, яким позовні вимоги відхилено (т. 1 а.с.а.с. 164 - 168).

31 травня 2005 року Апеляційний суд Дніпропетровської області своєю ухвалою скасував рішення суду першої інстанції, направивши справу на новий розгляд

(т. 1 а.с.а.с. 195 - 199).

17 листопада 2006 року позивач змінив свої вимоги, звернувшись з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності на 1/6 частку домоволодіння у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, стягнення компенсації вартості 1/6 частки домоволодіння в сумі 21 719,00 грн., стягнення збитків в сумі 2 184,04 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн. Свої вимоги про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтував тим, що відповідач незаконно посприяла скасуванню його реєстрації у спірному домоволодінні, наслідком чого явився продаж домоволодіння, позбавлення його спадкового майна. При спробі відновити свої порушені права позивач був змушений замовляти дублікати правовстановлюючих документів на будинок, оплачувати послуги експертів тощо (т. 1 а.с.а.с. 63 - 66).

Позивач, її представник у судовому засіданні позов підтримали, пояснили, що позовна заява, подана 17.11.2006 р., є повною та остаточною редакцією позовних вимог.

Відповідач, її представник заперечували проти позову.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи № 2-843/04 за позовомОСОБА_9 до ОСОБА_1, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що 05.05.1954 р. Виконавчий комітет Дніпропетровської районної Ради депутатів трудящих своїм рішенням № 20 надав ОСОБА_10 право індивідуального будівництва на земельній ділянці під АДРЕСА_2Дніпропетровської області площею 1 200,0 м2 (т. 1 а.с. 60, а. 61 цивільної справи № 2-843/04).

06 травня 1954 року ОСОБА_10 було відведено в натурі зазначену земельну ділянку, про що свідчать копія акту Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації, копія довідки про землекористування

(т. 1 а.с.а.с. 60, 61, а.а. 60, 62, 63 цивільної справи № 2-843/04).

18 травня 1954 року було затверджено план будівництва будинку на виділеній земельній ділянці. У подальшому у зв'язку із змінами в адміністративно-територіальному розподілі міста Дніпропетровська спірному будинку було присвоєна адреса:

АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 62, а. 15 цивільної справи № 2-843/04).

20 травня 1954 року між ОСОБА_10 та Виконавчим комітетом Дніпропетровської районної Ради депутатів трудящих було укладено договір на право будівництва і безстрокове користування виділеною земельною ділянкою, і ОСОБА_10 розпочала будівництво. Договір був посвідчений державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори ОСОБА_11. і зареєстрований у реєстрі за № 1/10576

(т. 1 а.с.а.с. 69, 70, 99 - 101, 106, а.а. 10, 11, 56, 57, 82 цивільної справи № 2-843/04).

30 серпня 1955 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 було укладено шлюб, що підтверджується копією довідки відділу РАГС Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська № 213 від 30.10.2002 р. (актовий запис № 18). При цьому ОСОБА_10 змінила своє прізвище на прізвище чоловіка (т. 1 а.с. 25, а.а. 8, 113 цивільної справи № 2-843/04).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народилася донька, відповідач у справі.

28 серпня 1956 року Виконавчий комітет Дніпропетровської районної Ради депутатів трудящих своїм рішенням № 442 задовольнив прохання ОСОБА_8 про усиновлення позивача (того часу - ОСОБА_12) з подальшою зміною прізвища та по батькові (т. 1 а.с. 21).

14 вересня 1966 року ОСОБА_8 було видане свідоцтво про усиновлення НОМЕР_4 позивача (т. 1 а.с. 13).

Того ж дня на ім'я позивача бюро ЗАГС м. Ігрень Дніпропетровської області було видане свідоцтво про народження, за яким його батьками стали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер, про що свідчить копія повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 09.10.2002 р. відділом РАГС Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (актовий запис № 262)

(т. 1 а.с. 16, а. 111 цивільної справи № 2-843/04).

Після його смерті спадкоємцями першої черги стали його дружина (ОСОБА_9), та його діти (ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_13).

26 жовтня 1979 року Виконавчий комітет Самарської районної Ради народних депутатів своїм ухвалив рішення № 1079 про затвердження акту готовності до експлуатації спірного будинку (т. 1 а.с. 105).

02 листопада 1979 року Виконавчим комітетом Самарської районної Ради депутатів трудящих було затверджено акт прийомки в експлуатацію спірного будинку

(т. 1 а.с.а.с. 67, 68, а.а. 24, 25, 58, 59 цивільної справи № 2-843/04).

29 грудня 1979 року у КП «ДМБТІ» було зареєстроване право власності ОСОБА_9 на спірний будинок, що підтверджується відповідним штампом на договорі від 20.05.1954 р. (т. 1 а.с. 101-звор., 106, а. 82 цивільної справи № 2-843/04).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року донька ОСОБА_8, ОСОБА_13, яка того часу носила прізвище «ОСОБА_14», померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 11.09.1984 р. Самарським відділом ЗАГС м. Дніпропетровська (актовий запис № 637).

08 січня 2003 року ОСОБА_9 видала на ім'я відповідача довіреність, якою уповноважила останню в будь-який спосіб розпоряджатися усім її майном. Довіреність бала посвідчена Приватним нотаріусом дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 та зареєстрована у реєстрі за № 17 (т. 1 а.с.а.с. 32, 102).

07 березня 2003 року між відповідачем, яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_9, та третьою особою було укладено договір купівлі-продажу спірного домоволодіння, за яким ОСОБА_3 придбав будинок. Договір був посвідчений Приватним нотаріусом дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 1-403 (т. 1 а.с.а.с. 31, 98, а. 78 цивільної справи № 2-843/04).

27 березня 2003 року Самарський районний суду м. Дніпропетровська своїм рішенням, ухваленим у цивільній справі № 2-1015/03 (2-843/04), визнав, у тому числі позивача таким, що втратив право користування спірним домоволодінням

(т. 1 а.с.а.с. 19, 20, а.а. 124, 125 цивільної справи № 2-843/04).

30 квітня 2003 року реєстрація позивача у спірному домоволодінні була скасована (т. 1 а.с. 15-звор.).

З 09.06.2003 р. право власності на спірне домоволодіння зареєстроване за третьою особою, що підтверджується копією листа КП «ДМБТІ» № 1963 від 29.03.2004 р., копією інформаційної довідки КП «ДМБТІ» № 3181509 від 29.03.2004 р., копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 732220 від 09.06.2003 р.

(т. 1 а.с.а.с. 10, 11, 33).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 померла, про що свідчить копія повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого 01.06.2004 р. відділом РАЦС Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (актовий запис № 2227) (т. 1 а.с. 17).

26 січня 2004 року у спірному домоволодінні була зареєстрована третя особа, що підтверджується копією її паспорта (т. 1 а.с.а.с. 15-звор., 35).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом Української РСР, Кодексом про шлюб та сім'ю Української РСР, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р.

В силу ч. 1 ст. 22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ч. 1, абз.абз. 1 - 3 ч. 2 ст. 4 ЦК УРСР цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

У відповідності з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради.

В силу п. 14 Додатку № 1 до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадиться, у тому числі на підставі нотаріально посвідчених договорів про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затвердженого виконкомом місцевої Ради акту про прийняття будинку в експлуатацію.

Таким чином, задля настання такого юридичного факту, як набуття права власності, відповідно до законодавства, яке діяло у період виникнення спірних правовідносин, необхідна була наявність послідовної сукупності наступних ознак:

- земельна ділянка, яка була виділена особі у встановленому законом порядку;

- будівництво цією особою на відведеній для цього земельній ділянці будинку;

- затвердження виконавчим комітетом місцевої Ради акту про прийняття побудованого будинку в експлуатацію;

- реєстрації права на цей будинок у виконавчому комітеті місцевої Ради.

Аналізуючи зміст приведених вище норм, суд доходить висновку про те, що право власності (як таке) на спірне домоволодіння de yure виникло 29.12.1979 р. після затвердження акту введення будинку в експлуатацію та реєстрації права власності у КП «ДМБТІ», а само це право було набуте виключно ОСОБА_9, оскільки ОСОБА_8 на той час помер, отже новостворене майно, у розумінні ст. 22 КпШС УРСР, не мало ознак спільно нажитого (нажитого під час шлюбу).

Ураховуючи вказане, суд вважає, що після смерті ОСОБА_8 спадщина у вигляді спірного домоволодіння не відкривалася, оскільки на момент смерті померлий не був власником цього домоволодіння, у розумінні закону.

Крім того, судом було встановлено, що на теперішній час спірне домоволодіння у цілому належить третій особі на підставі договору купівлі-продажу від 07.03.2003 р., а позивач і його представник виключили з позову вимогу про визнання цього правочину недійсним, що позбавило суд правової можливості задовольнити вимогу ОСОБА_1. про визнання за ним права власності на частку будинку.

Таким чином, позовна вимога про визнання за позивачем права власності на 1/6 частку спірного домоволодіння у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача вартості 1/6 частки домоволодіння, то суд під час її розгляду виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 ЦК УРСР угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку представляють.

Судом було встановлено, що 07.03.2003 р. між відповідачем, яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_9, та третьою особою було укладено договір купівлі-продажу спірного домоволодіння, за яким ОСОБА_3 придбав цей будинок.

З цього слідує, що, у розумінні ст. 62 ЦК УРСР, за укладеним договором купівлі-продажу правові наслідки виникли не у відповідача як представника за довіреністю, а у ОСОБА_9 як у сторони за договором.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача 1/6 частки спірного домоволодіння є безпідставною і задоволенню не підлягає.

З таких же міркувань суд виходить і при розгляді вимог про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди.

Так, вимога про відшкодування позивачеві його витрат на відновлення документів не ґрунтується на законі.

Витрати з проведення судової будівельно-технічної експертизи та витрати на допомогу адвоката є по суті судовими витратами, у розумінні цивільного процесуального закону, проте відшкодуванню вони не підлягають, оскільки у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено (ст. 88 ЦПК України).

Вимога же щодо відшкодування моральної шкоди взагалі не має під собою жодної підстави, оскільки висунута до особи, якій спірне домоволодіння ніколи не належало, і яка виступала лише представником сторони за договором купівлі-продажу.

Суд критично ставиться до посилань позивача, його представника на відомості КП «ДМБТІ», які містять суперечливі дані про реєстрацію спірного домоволодіння за ОСОБА_9 (т. 1 а.с.а.с. 131, 134).

Так, зі змісту листа КП «ДМБТІ» № 1654 від 04.03.2005 р. вбачається, що у ньому допущена елементарна помилка у зазначенні дати договору забудови, а у листі № 7031 від 11.11.2002 р. - взагалі наведено недостовірну інформацію, що підтверджується копією інвентарної справи спірного домоволодіння (т. 1 а.с.а.с. 55 - 70), наданої представником КП «ДМБТІ», та рештою матеріалів.

Суд роз'яснював позивачеві, його представникові положення ст.ст. 10, 11, 57 - 60 ЦПК України, можливість доповнити свої вимоги вимогою про визнання договору купівлі-продажу спірного домоволодіння недійсним тощо, проте ані позивач, ані його представник не вважали це за доцільне.

У порядку ст. 88 ЦПК України з позивача на користь держави слід стягнути недоплачений судовий збір в сумі 109,11 грн. (виходячи з вартості 1/6 частки домоволодіння, зазначеної у висновку експерта), витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн. (т. 2 а.с. 49).

Керуючись ст.ст. 4, 62, 86 Цивільного кодексу Української РСР, ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР, п. 4 Додатку № 1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., ст.ст. 4 - 8, 10, 11, 18, 57 - 60, 79, 81, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/6 частину домоволодіння, стягнення компенсації вартості 1/6 частини домоволодіння, стягнення збитків, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 109,11 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн., разом - 139,11 грн.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя підпис М. Католікян

Копія вірна:

Суддя Самарського районного

суду м. Дніпропетровська М. Католікян