Справа №2-520/8,2007
РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2007 року
Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого
судді               Шевченко Т.М.

при секретарі                        Мірошниченко О.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головного
управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_5, ОСОБА_6та ОСОБА_7, про визнання
недійсними договору купівлі-продажу, договору дарування та свідоцтва про право
на спадщину за законом та визнання права власності на частину квартири, -

встановив:

у серпні 2006 року позивачка ОСОБА_1. звернулася у суд
з позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсним в частині покупця
договір купівлі-продажу квартири №
АДРЕСА_1, посвідчений 01.02.2000
р. державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори;
визнати недійсним договір дарування вищевказаної квартири, посвідчений 02.03.2000 р. державним
нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори; визнати за нею
право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири, яка є спільним майном
подружжя, а також на 1/8
частину вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті
чоловіка ОСОБА_8., посилаючись
на те, що з 16.08.1997 р.
позивачка та ОСОБА_8. перебували
у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними була придбана вищевказана квартира.
ІНФОРМАЦІЯ_1р. ОСОБА_8. помер, після смерті якого відкрилася спадщина, під час
оформлення якої позивачка дізналася проте, що спірна квартира належала її
чоловікові на підставі договору дарування, укладеного між ним та його матір'ю
ОСОБА_9., а не договору купівлі-продажу.

В судовому
засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та просив суд
задовольнити позов, зазначивши, що спадщину у виді спірної квартири, що
відкрилася після смерті ОСОБА_8.,
прийняли його батьки ОСОБА_2. та ОСОБА_3., позивачка, а
також син померлого від першого шлюбу -
ОСОБА_4., отримавши 16.08.2006
р. свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину кожний.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3. та ОСОБА_4. в судовому засіданні
не визнали позовні вимоги та заперечували проти його задоволення, посилаючись
на те, що позивачка ОСОБА_1.
після укладення оспорюваних нею договорів була зареєстрована у вказаній
квартирі та проживала в ній, їй було відомо про укладення договору дарування, а
тому ОСОБА_1.
пропустила строк позовної давності.

Відповідачі
ОСОБА_5., ОСОБА_7. та ОСОБА_6. в судовому засіданні визнали позовні вимоги та
не заперечували проти їх задоволення, посилаючись на те, що фактичним покупцем
належної їм квартири за оспорюваним договором був ОСОБА_8., з яким вони
досягли всі домовленості щодо істотних умов договору, після чого отримали від
нього та ОСОБА_1. завдаток за квартиру та вартість квартири.

Відповідач
Головне управління юстиції в м. Києві в судове засідання не забезпечив явку
свого представника, надіславши до суду листа про слухання справи у відсутності
їх представника.

Вислухавши
пояснення сторін у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

16 серпня 1997
р. був укладений шлюб між ОСОБА_8. та ОСОБА_1., що підтверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 16.08.1997
р.

01.02.2000 р. між ОСОБА_5, ОСОБА_7, яка діяла від свого імені та
імені своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2р., та ОСОБА_6був
укладений з ОСОБА_3договір купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_1, посвідчений

2

державним
нотаріусом ОСОБА_11. Першої Київської державної нотаріальної контори. Згідно
умов договору продаж квартири вчинено за 4200
гривень.

02.03.2000 р. ОСОБА_3подарувала
належну їй квартиру №
АДРЕСА_1 своєму синові ОСОБА_7, про що
був укладений договір дарування, посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_11.
Першої Київської нотаріальної контори.

04.04.2000 р.
ОСОБА_1. була зареєстрована у вищевказаній квартирі, що підтверджується копією
її паспорту, виданого 04.04.2000 р. Московським РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Згідно свідоцтва
про смерть, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1р.,
ОСОБА_8. помер ІНФОРМАЦІЯ_1p. За заявами
ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_3.
та ОСОБА_4. у Другій
Київській нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 370 щодо майна ОСОБА_8., померлого ІНФОРМАЦІЯ_1р., та 16.08.2006 р. всі
вказані спадкоємці отримали свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/4
частині квартири №
АДРЕСА_1 кожний.

Відповідно до ст.
71ЦК України в редакції 1963
р. що діяв на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для
захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність),
встановлюється в три роки.

На підставі ст. 80 ч. 2 ЦК України в
редакції 1963 p., враховуючи, що
позивачка ОСОБА_1.
дізналася про порушення свого права у 2006
р. під час прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її чоловіка ОСОБА_8., суд вважає
необхідним поновити їй строк позовної давності звернення до суду з даним
позовом.

Посилання
відповідачів на те, що позивачка ОСОБА_1.
знала про укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу та дарування
станом на час їх укладення, не знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, оскільки ОСОБА_1.
була зареєстрована у спірній квартирі за згодою власника ОСОБА_8. та під час
реєстрації не була ознайомлена з правовстановлюючим документом на квартиру.

Відповідно до
ст. 58 ч. 2 ЦК України в
редакції 1963 р. якщо
угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються
правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

В судовому
засіданні встановлено, що спірна квартира була придбана фактично ОСОБА_8..
Відповідачі ОСОБА_5., ОСОБА_7. та ОСОБА_6. всі домовленості щодо істотних умов
договору, зокрема вартості квартири, ціни договору, завдатку та інш., були
досягнуті ними саме з ОСОБА_8. та ОСОБА_1., що підтверджується розпискою
ОСОБА_12. про отримання коштів у сумі 5000
доларів США завдатку за продаж спірної квартири. Крім того, судом
встановлено та не оспорювалося сторонами, що ОСОБА_8. був присутнім в Першій Київській державній нотаріальній
конторі при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу. Після укладення
оспорюваних договорів подружжя ОСОБА_1вселилося у спірну квартиру, де постійно
проживали.

За таких
підстав, суд вважає, що покупцем квартири №
АДРЕСА_1 за оспорюваним договором купівлі-продажу є саме
ОСОБА_8., а тому вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1. та ОСОБА_8., а тому оспорюваний договір купівлі-продажу є удаваною угодою,
яку суд вважає необхідним визнати недійсною в частині покупця.

На підставі ст.
48 ЦК України в редакції 1963 р. суд вважає необхідним визнати недійсним також
договір дарування вищевказаної квартири, оскільки судом було встановлено, що
покупцем та власником спірної квартири був ОСОБА_8., а не його матір ОСОБА_3.

Відповідно до
ст. 368 ч. З ЦК
України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до
ст. 372 ч. 2 ЦК України у
разі поділу майна, що у є спільній сумісній власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними або законом.

На підставі
вказаних норм закону, суд вважає необхідним визнати за позивачкою ОСОБА_1., з
якою ОСОБА_8. перебував
у зареєстрованому шлюбі та проживав до дня смерті, право власності на 1/2
частину спірної квартири, яка була спільним майном їх подружжя.

Згідно ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

3

Враховуючи, що
після смерті ОСОБА_8., померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1p.,
відкрилася спадщина у виді 1/2 частини спірної квартири, суд вважає
необхідним визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане
16.08.2006 р.
державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори, а також
визнати за ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_9. таОСОБА_4. право на спадщину за законом
а 18 частину спірної квартири за кожним.

На підставі ст. 88 ЦПК України
солідарно стягнути з відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3. та ОСОБА_4. на
користь ОСОБА_1 51 грн.
державного мита та 30 грн.
витрат інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи.

Керуючись ст.
ст. 48, 58, 71 та 80 ЦК України в
редакції 1963 p., ст. ст. 368, 372, 1261 та 1269 ЦК України, ст.
ст. 10, 60 212 та 213 ЦПК України, суд
-

вирішив:

Позов
задовольнити.

Визнати
недійсним договір купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_7, яка діяла від свого
імені та імені своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2p.,
ОСОБА_6та ОСОБА_3, посвідчений 01.02.2000
р. державним нотаріусом ОСОБА_11. Першої Київської державної нотаріальної
контори, в частині покупця, визнавши покупцем за даним договором ОСОБА_8.

Визнати
недійсним договір дарування квартири №
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3та ОСОБА_7, посвідчений 02.03.2000
р. державним нотаріусом ОСОБА_11. Першої Київської державної нотаріальної
контори.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири № АДРЕСА_1.

Визнати частково
недійним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3та
ОСОБА_4 16.08.2006 р. державним нотаріусом Другої Київської нотаріальної
контори після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1р. щодо часток спадкоємців.

Визнати за
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3та ОСОБА_4право на 1/8 частину за кожним спадщини у виді квартири № АДРЕСА_1, що відкрилася
після смерті ОСОБА_8,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1р.

Рішення може
бути оскарженим в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.