У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 жовтня 2007
року                                                                            м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Григор'євої Л.І.,

суддів:

Балюка М.І.,                 Данчука В.Г.,      Гуменюка В.І.,              Косенка В.Й., -

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства (далі-ВАТ) “Суха Балка”,
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі
про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

У березні 2005 року ОСОБА_1 звернувся з зазначеним позовом, посилаючись на
те, що з 1972 року по 1987 рік він працював на шахті “Ювілейна”, яка є структурним
підрозділом ВАТ “Суха Балка” бурильником у шкідливих підземних умовах, де і
була спричинена шкода здоров'ю. Висновком МСЕК у 1988 році позивачу було
встановлено 25% втрати професійної працездатності. Висновком МСЕК від 28
березня 1996 року ОСОБА_1 було встановлено 45% втрати професійної
працездатності безстроково. З січня 1992 року до квітня 1994 року ОСОБА_1.
відповідачем ВАТ “Суха Балка” проводились виплати відшкодування шкоди,
спричиненої його здоров'ю із розрахунку середнього заробітку бурильника, з
врахуванням ступеня втрати працездатності 45%. Починаючи з липня 1994 року ВАТ
“Суха Балка” не застосовував коефіцієнт підвищення тарифних ставок. Позивач
просив стягнути на його користь заборгованість, яка склалась станом на 1 квітня
2001 року, а саме: з ВАТ “Суха Балка” по щомісячних платежах відшкодування
втраченого заробітку за період з 01 липня 1994 року по 01 квітня 2001 року  стягнути 22 585 грн. 87 коп., компенсацію
втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати
щомісячних платежів - 16 174 грн. 12 коп. З відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Кривому Розі просив стягнути одноразово
заборгованість по щомісячних виплатах - 24 762 грн. 94 коп. за період з 01
квітня 2001 року по 01 липня 2005 року; компенсацію - 3 903 грн. 11 коп., а
також щомісячно стягувати по 990 грн. 18 коп., починаючи з 01 травня 2005 року.
Крім
того, позивач просив поновити йому строк для звернення до суду.

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2005 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2006
року, позов задоволено частково. Стягнуто з ВАТ “Суха Балка” на користь ОСОБА_1
одноразово заборгованість по щомісячних виплатах - 19 738
грн. 79 коп., компенсацію за несвоєчасну виплату - 10 936
грн. 04 коп., а всього-30 674 грн. 83 коп. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Кривому Розі на користь позивача
одноразово 17 688 грн. 96 коп.  в рахунок заборгованості по щомісячним
виплатам по 01 травня 2005 року; з 01 травня 2005 року щомісячно по
913 грн. 39 коп. до зміни обставин, які тагнуть
перерахунок щомісячних виплат.

У
касаційній скарзі відкрите акціонерне товариство “Суха
Балка” просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої
інстанції,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того,
що починаючи з 1994 року, відповідач не застосував коефіцієнт підвищення
тарифних ставок і невірно зробив розрахунок сум відшкодування шкоди ОСОБА_1. у
результаті чого такі суми були незаконно занижені. У подальшому товариством
також неправильно застосовувалися або ж не застосовувалися взагалі коефіцієнти
підвищення тарифних ставок працівників підприємства. Після передачі товариством
документів відділенню Фонду, останнє також неправильно виплачувало позивачеві
суми відшкодування шкоди, а тому визначені ОСОБА_1. суми підлягають стягненню з
відповідачів.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

З 1 липня 1993 року до 11 липня 2001 року, тобто під час виникнення спірних
правовідносин, діяли Правила відшкодування власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків
(далі-Правила), затверджені постановою Кабінету Міністрів України 23 червня
1993 року № 472, які є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює
правовідносини по відшкодуванню власником підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків.

Пунктом 41 указаних Правил встановлено, що у разі якщо заяву про
відшкодування потерпілий або заінтересовані особи подали через три роки з дня
визнання МСЕК стійкої втрати працездатності, відшкодування проводиться з дня
подання заяви.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 27
березня 1992 року № 6 “Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом
про відшкодування шкоди”, п.22, виплати призначені, але своєчасно не одержані,
потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги про
перерахунок (наприклад, за відсотком втрати працездатності) сум щомісячних платежів,
раніше визначених судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що не
перевищує трьох років.

Проте суди зазначених положень законодавства, а також роз'яснення Пленуму
Верховного суду України не врахували й стягнули недоплачені виплати за період,
починаючи з липня 1994 року.

Відповідно до абзацу 6 пункту 28 Правил перерахований або не нарахований
розмір втраченого заробітку в перерахунку на 100 відсотків втрати професійної
працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного
працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом
повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць
роботи.

Судом належним чином, в порушення вимог ст.ст. 202, 202-1, 203 ЦПК України
(1963 року), який діяв на час розгляду справи не було визначено характер
спірних правовідносин, всупереч зазначених Правил стягнув на користь позивача
заборгованість з щомісячних виплат відшкодування частини втраченого заробітку
за весь період, а також не витребував від відповідача відомості про розмір
середнього заробітку по професії позивача на кожний момент підвищення тарифних
ставок за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у
перерахунку на повний календарний місяць роботи, внаслідок чого не визначився з
відповідністю розміру суми відшкодування шкоди, нарахованої позивачу,
установленим обмеженням.

Суд апеляційної інстанції на наведене уваги не звернув, не перевірив доводи
апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини і факти, що
спростовують такі доводи, залишив рішення районного суду без змін.

За таких обставин, постановлені судові рішення вважати обґрунтованими немає
підстав. Такі рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відкритого
акціонерного товариства “Суха Балка” задовольнити.

Рішення  Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу від 16 червня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської
області від 26 січня 2006 року скасувати, а справу направити для розгляду до
суду першої інстанції іншим суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                          М.І.
Балюк

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко