Справа № 22-3501 -2007 р.                         Головуючий в 1 інстанції Володимирська І.М.
Категорія 41                                                  Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2007 р.                                                Апеляційний
суд Донецької області

в складі:

головуючого -
судді Бондаренко Л.І., суддів: Єлгазіної Л.П., Азевича В.Б. при секретарі Артамоновы С.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою Державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія"
на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 7 лютого 2007 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства „Донецька вугільна
енергетична компанія" про стягнення середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2006
року позивач звернувся з зазначеним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим,
що він перебував у трудових відносинах з Відокремленим підрозділом „Шахта
„Південно донбаська №3" ДП „Донецька вугільна енергетична компанія" з
04.10.1999 року по 16 липня 2006 року. На момент звільнення йому не були
сплачені нарахована заробітна плата і компенсація за невикористану відпустку.
Просив стягнути середній заробіток за час
затримки розрахунку в розмірі 4 127-76 грн., та моральну шкоду, яка
заподіяна йому внаслідок затримки розрахунку у розмірі 3000 грн.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову на тій
підставі, що позивач з приводу розрахунку на шахту не звертався та
пропустив строк на звернення до суду за захистом порушеного права.

Рішенням
Селидівського міського суду Донецької області від 7 лютого 2007 року позов задоволений частково. На користь позивача
стягнуто середній заробіток за увесь час затримки - 4 127-76 грн. та
грошова компенсація моральної шкоди - 500 грн.

Відповідач в
апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду у зв'язку з не повним
з'ясуванням судом обставини справи та порушенням норм матеріального і
процесуального права, і постановити нове рішення про відмову у задоволені
позовних вимог.

В обґрунтування
доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що належні позивачу
суми дійсно не були виплачені в день звільнення, оскільки позивач в цей день не
працював. Тому виплати зазначених сум йому повинні проводитися з наступного дня
після пред'явлення вимог про розрахунок. Окрім того, суд не врахував
відсутність вини підприємства, а позивач своїми діями сприяв виникненню
моральної шкоди.

Представник відповідача підтримав доводі апеляційної
скарги.

2.

Позивач просив
її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухав суддю-доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне її відхилити.

Згідно зі ст.
308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
вимог матеріального і процесуального права.

Як вбачається з
матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між
сторонами і надав їм відповідну оцінку.

Задовольняючи
позов, місцевий суд виходив з того, що відповідач у день звільнення не провів
повний розрахунок з позивачем, який звільнився за власним бажанням.

Судом першої
інстанції встановлено, що з 16.07.2006 року позивач був звільненій за власним
бажанням. У день звільнення йому не була сплачена заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку. Данні
суми були перераховані з затримкою на 27 днів. Суд обґрунтовано дійшов
висновку, що несвоєчасна виплата розрахунку на загальну суму - 10 979-49 грн.
призвела до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і
додаткових зусиль, необхідних позивачу для організації свого життя.

Апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і
оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно зі ст.
117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника звільненому працівникові сум
у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити його
середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стягуючу
суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд дійшов до правильного
висновку, що саме з вини підприємства позивачу були несвоєчасно сплачені
належні суми. З матеріалів справи вбачається, що шахта зробила заявку до ДП
„Донецька вугільна енергетична компанія" на перерахування грошових коштів
лише 24.07.2006 року.

З огляду на
викладене, апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи відповідача
викладені в апеляційній скарзі.

Таким чином, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного
висновку про задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку та часткове задоволення позовних вимог про стягнення
грошової компенсації моральної шкоди.

Судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, та не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуально права,
які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.
ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, апеляційний
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу Державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія" відхилити.

Рішення
Селидівського міського суду Донецької області від 7 лютого 2007 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання
законної сили безпосередньо до Верховного Суду України.