УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

12 березня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого, судді
Курської А.Г. суддів    Горбань
В.В.

Шаповалової О А. при секретарі
Гребенніковій Н.О. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
визнання права власності на недобудоване
домоволодіння та земельну-ділянку, відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на ухвалу Євпаторійського міського суду АР Крим
від 21.04.2005 року,

ВСТАНОВИЛА:

07.02.2005 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу недобудованого жилого будинку та земельної ділянки площею 0,0603
га, розташованих АДРЕСА_1, укладеного між ним та відповідачем 20.01.2005 року, визнання за ним
право власності на придбаний ним згідно вказаного договору жилий будинок та
відшкодування моральної шкоди в розмірі
25000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
20.01.2005 року він з відповідачем уклали договір купівлі-продажу двоповерхового жилого будинку,
що знаходиться АДРЕСА_1, а також земельної ділянки за вказаною адресою. Згідно
з умовами договору відповідачу сплачено за майно суму, еквівалентну 10 000 доларів
США, що підтверджується розпискою. Укладення договору здійснено з письмової згоди
дружини позивача та дружини відповідача. Проте відповідач ухиляється з різних
причин від нотаріального посвідчення договору, у зв'язку з чим позивач на
підставі ч.2 ст.220 ЦК України просив визнати договір
дійсним, а також визнати за ним право власності на спірний жилий будинок
та земельну ділянку.

29.03.2005 року представником позивача подана заява про уточнення позовних вимог, в якій зазначено прохання про стягнення з
відповідача у відшкодування моральної шкоди 25000 грн.

Ухвалою суду від 21.04.2005 року між сторонами по справі затверджена мирова угода, згідно якої визнана дійсною угода
купівлі-продажу недобудованого жилого будинку і
земельної ділянки, що укладена 20.01.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1. За
ОСОБА_1. визнано право власності на недобудоване двоповерхове домоволодіння (
84,3 % готовності) АДРЕСА_1, і земельну ділянку площею 0,0603
га, кадастровий номер :01:059:0256, розташовану
за, цією ж адресою, без зміни її цільового призначення, з припиненням права власності ОСОБА_2 на вказане майно. В свою

Справа №22-ц-844/2007

2

чергу ОСОБА_1
відмовився від позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 25000
грн.

В апеляційній
скарзі на ухвалу суду ОСОБА_3 просить її скасувати та справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги полягають в тому,
що затверджена судом мирова угода не відповідає вимогам закону, оскільки згідно
з її умовами визнано дійсним договір купівлі-продажу, який укладений з
порушенням встановленого законом порядку, а крім того, визнано право власності
на жилий будинок за ОСОБА_1. з припиненням відповідного права у ОСОБА_2, але у останнього
таке право як на момент укладення договору, так і на момент затвердження
мирової угоди, не виникло, оскільки будинок не прийнятий в експлуатацію, тому
предметом договору могли бути тільки будівельні матеріали та обладнання. Також
ОСОБА_3 вважає, що суд допустив порушення норм процесуального права, оскільки вирішив спір, не залучивши її до участі
у справі, як співвласника спірного майна.

В апеляційній
скарзі на рішення суду ОСОБА_2 також просить його скасувати та справу направити
на новий розгляд до суду першої інстанції. Апелянт стверджує, що мирова угода,
яку він підписував, була складена на інших умовах, а саме він повинен був
повернути ОСОБА_1. отриману від нього за будинок суму в розмірі 10 000 доларів США, а він в свою
чергу - відмовитись від позову. При затвердженні мирової угоди, що міститься в
матеріалах справи, він не був присутній, оскільки судових повісток про виклик
до суду не отримував, про оскаржувану ухвалу дізнався тільки в жовтні 2006 року
під час розгляду іншої справи за позовом ОСОБА_1 про виселення його з сім'єю.

В запереченнях
на апеляційну скаргу представник позивача просила ухвалу залишити без змін, а
скарги - без задоволення.

Судова колегія,
заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін та представника
ОСОБА_3, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг,
визнає їх обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а ухвалу суду
визнає незаконною і такою, що підлягає скасуванню з направленням справи на
новий розгляд на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, оскільки суд першої
інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання.

Відповідно до
положень ст.179 ЦПК України в редакції 1963 року, який діяв під час розгляду
справи, було передбачено, що мирова угода сторін, викладена в адресованій суду
письмовій заяві, додається до справи, про що зазначалось в протоколі судового
засідання. До затвердження мирової угоди сторін суд повинен був роз'яснити
сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. Про затвердження мирової угоди
суд постановляв ухвалу, якою одночасно закривав провадження в справі.

Суд першої
інстанції дійшов висновку про можливість затвердження мирової угоди між
сторонами, викладеної у письмовій заяві від 06.04.2005 року, пославшись на те,
що її вимоги не порушують будь-чиїх прав та законних інтересів.

Як убачається зі
змісту ухвали суду від 21.04.2005 року, сторони виявили бажання укласти мирову
угоду у судовому засіданні. Також в ухвалі зазначено, що наслідки, передбачені
ст.228 ЦПК України (в ред.
1963 року) сторонам роз'яснені.

Між тим, такі
висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам
процесуального закону.

Як слідує з
матеріалів справи, вирішення питання про затвердження мирової угоди відбувалося
за відсутності сторін, у судовому засіданні 21.04.2005 року була присутня
тільки представник позивача.

З протоколу
судового засідання від 23.03.2005 року вбачається, що по справі була об'явлена
перерва до 21.04.2005 року ( а.с.53), про що особисто повідомлені позивач та
його представник ( а.с.54), при цьому в тексті протоколу та розписки виправлено
дату наступного судового засідання на 21.04.2005 року без застережень секретаря
судового засідання або підпису судді. Крім того, на аркуші справи 55 є
повідомлення телеграфом на ім'я ОСОБА_2,
в якому він сповіщався про відкладення розгляду справи на

3

06.04.2005 року ( а.с.55). Проте даних про вручення відповідачу цієї
телеграми, також як і протоколу судового засідання від 06.04.2005 року, у
справі немає.

У листі суду від 12.04.2005 року ( а.с.61) відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про призначення розгляду питання про затвердження мирової
угоди на 21.04.2005 року. В цьому ж листі йому було
запропоноване або з'явитися у зазначений день в судове засідання, або письмово підтвердити свою згоду на затвердження мирової
угоди.

Але, як вбачається з матеріалів справи, не зважаючи на те, що відповідач не
надіслав до суду свого письмового погодження і не
з'явився у судове засідання 21.04.2005 року, а також
за відсутності даних про його належне повідомлення, суд затвердив мирову угоду без з'ясування його волевиявлення на день розгляду
питання щодо затвердження мирової угоди.

За таких підстав, колегія вважає, що суд порушив порядок розгляду питання
про затвердження мирової угоди, передбачений ст.179 ЦПК
України ( в ред. 1963 року), оскільки не перевірив волевиявлення відповідача щодо укладення мирової
угоди та її умов і не роз'яснив йому до затвердження
мирової угоди наслідки цієї процесуальної дії.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_3. про те, що суд допустив порушення її процесуального права, не залучивши її до участі у справі,
колегія суддів визнає обгрутованими, а заперечення проти
цього представника позивача такими, що не заслуговують на увагу, оскільки спірний договір купівлі-продажу жилого
будинку та мирова угода щодо відчуження
сумісного майна, придбаного в період шлюбу, узгоджувались з ОСОБА_3, як з дружиною відповідача, права і законні
інтереси якої зачіпались як при затвердженні
мирової угоди, так і при розгляді спору по суті позовних вимог.

Згідно з ч.3 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає
питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній
порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 312,
313-315, 317, 325 ЦПК України, колегія судців

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити, ухвалу Євпаторійського
міського суду АР Крим від 21.04.2005 року
скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.