У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 листопада
2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,
Прокопчука Ю.В.,  Костенка А.В.,                                  Пшонки М.П.,
-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1
до відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб (далі -
ВГІРФО)  Ленінського районного відділу
Луганського міського управління МВС України в Луганській області, малого
приватного підприємства (далі - МПП) «Завод «Айдар-Олія» про зобов'язання  провести реєстрацію місця проживання,  за касаційними
скаргами ОСОБА_2 та МПП «Завод «Айдар-Олія»
на рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 9 листопада 2006 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Луганської області від 30 січня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2006 року заявниця
ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту її проживання на
території України.

У подальшому  вона уточнила свої вимоги й пред'явила  позов до МПП «Завод «Айдар-Олія», ВГІРФО
Ленінського РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області, в якому посилалася на те,
що вона знаходиться з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі. У 1998 році в них
народився син ОСОБА_4. Раніше вони проживали в Азербайджані, а потім   третя особа ОСОБА_3 виїхав до України, де
поселився в м. Луганську АДРЕСА_1, і став постійно проживати, зареєстрований
він за вказаною адресою та має роботу. У 1999 році позивачка із сином приїхали
до свого чоловіка, ОСОБА_3, поселилася за вказаною адресою разом з ним. З цього
часу проживає з ним однією сім'єю, веде спільне господарство. У 2006 році в них
народився ще один син ОСОБА_5. Указане житло (гуртожиток), де проживає їхня
сім'я, знаходиться на балансі відповідача МПП « Завод «Айдар-Олія», який не дає
згоди на реєстрацію за місцем проживання її чоловіка. У зв'язку з цим  ВГІРФО Ленінського РВ ЛМУ УМВС України   не має можливості належним чином  оформити її постійне  проживання та
проживання дітей  за вказаною
адресою. Позивачка змушена звертатися до відповідних органів для отримання
дозволу в'їзду до України, а після закінчення строку перебування виїжджати з
України разом із дітьми, а потім знову в'їжджати.  Це створює певні труднощі для позивачки та
дітей, вона не може працевлаштуватися, виникають труднощі з влаштуванням дітей
до школи та дитячого закладу. ОСОБА_1  не
може отримати вид на постійне мешкання, як того вимагає законодавство України
для іноземців. Оскільки її чоловік постійно проживає за вказаною адресою, набув
права на житлову площу у займаному приміщенні, тому позивачка вважає, що,  вселившись за його згодою до вказаного
приміщення як члени його сім'ї, вона з дітьми також набула права на жилу площу
в цьому приміщенні. ОСОБА_1 просить зобов'язати відповідача  ВГІРФО
Ленінського РВ ЛМУ  УМВС  України
в  Луганській  області зареєструвати її та дітей за вказаною
адресою без згоди відповідача - МПП «Завод «Айдар - Олія».

Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 9 листопада                    2006 року, залишеним без
змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Луганської області від 30 січня 2007 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов'язано ВГІРФО Ленінського РВ ЛМУ УМВС України в
Луганській області зареєструвати ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 - за адресою:АДРЕСА_1, без згоди МПП «Завод «Айдар-Олія» м. Луганська,
оскільки вона набула право на користування вказаним жилим приміщенням.

У касаційних скаргах  ОСОБА_2 та МПП
«Завод «Айдар-Олія» просять скасувати постановлені у справі рішення, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції,  посилаючись на неправильне застосування
судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, з висновком якого  погодився
суд апеляційної інстанції, виходив із того, що
будинок, в якому
знаходяться жилі приміщення, які займає ОСОБА_3 - чоловік
позивачки, зареєстрований у 1963 році й має статус гуртожитку, що належав ВАТ
«Луганський міський автобусний парк», якому на час розгляду справи будинок вже не
належить. Відповідач МПП «Завод «Айдар - Олія», правонаступником стосовно
належності гуртожитку не є, а на підставі відповідного договору здійснює
довірче керування вказаною будівлею.

Згідно зі ст. 127 ЖК України для
проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також    інших     громадян
у   період   роботи
або     навчання   можуть використовуватись гуртожитки. Під
гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї
мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як   гуртожитки
у   виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних
депутатів.

Відповідно до ст. ст. 128, 129, 130, 131
ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила
площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи,
організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного
профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу. Згідно
з вказаними положеннями для проживання у гуртожитку надається ліжко-місце у спільних
кімнатах, які призначені для проживання кількох осіб. Ці жилі приміщення надаються  в комплектованому меблями, спеціальним устаткуванням, інвентарем,
культурно-побутовими предметами, необхідними для проживання, занять і відпочинку
громадян вигляді.

Судами також установлено, що чоловік
позивачки - третя особа ОСОБА_3 - вселився в гуртожиток в 1996 році для постійного проживання і це приміщення
йому надавалося не у зв'язку
з трудовими відносинами   з власником на
той час гуртожитку - ВАТ «Луганський міський  автобусний
парк». У вказаній будівлі  йому надано не
ліжко-місце в кімнаті, а дві окремі   кімнати.
Займані   ним   приміщення
меблями,  спеціальними
устаткуванням, інвентарем,
культурно-побутовими предметами, необхідними
для проживання, занять і  відпочинку   громадян, належними як попередньому     власнику, так і відповідачеві  МПП «Завод «Айдар-Олія» не облаштовувалися.

Суд вважає, що з ОСОБА_3 у 1996 році фактично укладено договір найму
жилого приміщення - двох кімнат, щодо яких він набув статус наймача жилого
приміщення. Указаний договір на даний час в установленому порядку недійсним не
визнавався.

Згідно зі ст. 65 ЖК України наймач
житлового приміщення може вселяти в займане ним живе приміщення для проживання у
якості членів сім'ї своїх дружину та дітей, які набувають права на користування
жилою площею нарівні з ним з моменту вселення.

Таким чином, суди
вважали, що позивачка та неповнолітні діти набули права користування спірною
жилою
площею з моменту свого вселення,  тому мають право бути зареєстрованими за цією адресою разом зі своїм чоловіком та батьком.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК України жила площа у гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу
кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового
комітету і на його підставі громадянинові видається спеціальний ордер, який є
єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Не безспірними є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що
відповідно до ст. 65 ЖК України наймач жилого приміщення може вселити у займане
приміщення для проживання у якості членів
сім¢ї    своїх дружину та дітей, які
набувають права на користування жилою площею нарівні з ним з моменту вселення,
оскільки зазначена норма права регулює відносини, пов'язані з користуванням
жилим приміщенням у будинках державного та громадського житлового фонду, а не
гуртожитками.

Чинним житловим законодавством України не передбачено укладання договору  найму
жилої площі в гуртожитках, тому помилковими є висновки судів про те, що
з    ОСОБА_3
був укладений договір найму.

Судами не дано належної оцінки тим обставинам, що гуртожиток не є власністю
МПП “Завод “Айдар - Олія”, оскільки на підставі відповідного договору воно
тільки здійснює довірче керування вказаною будівлею, а власником на момент
укладення договору - 1 жовтня 2003 року (а.с. 48) - була ОСОБА_6, яка                      18 листопада 2006 року
подарувала її (будівлю) ОСОБА_2. Зазначені особи не залучені до участі у справі
й суд вирішив питання про права і обов'язки власника гуртожитку.

Судами також не дано належної оцінки й тій обставині, що приміщення
гуртожитку знаходиться в незадовільному стані й власником отримано дозвіл на
перепланування та переобладнання будівлі, у зв'язку з чим відповідно до наказу
МПП “Заводу “Айдар-Олія” від 1 липня 2005 року призупинено вселення та
реєстрацію громадян у гуртожиток, крім неповнолітніх дітей громадян, які
перебувають у їх відособленому користуванні.

Судами вирішено позов ОСОБА_1, проте не вирішена  відповідно до чинного законодавства доля її
заяви про встановлення факту проживання на території України.

З урахуванням наведеного ухвалені у справі рішення без змін залишитися не
можуть і підлягають скасуванню, а справа - направленню в суд першої інстанції
на новий розгляд, у ході якого суду належить урахувати наведене й залежно від
установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л
и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_2 та малого приватного підприємства «Завод «Айдар-Олія»
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Луганська від 9 листопада 2006 року та ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 30 січня 2007 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка