У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

4 жовтня 2007 року                                                                                м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Балюка М.І.,

Барсукової В.М.,

Берднік І.С.,

Гнатенка А.В.,

Григорєвої Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Данчука В.Г.,

Косенка В.Й.,

Костенка А.В.,

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Патрюка М.В.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,

Романюка Я.М,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за скаргою ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з
винятковими обставинами рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 4
березня 2004 року, ухвали апеляційного суду
Житомирської області  від 17
травня  2004 року та  ухвали
Верховного Суду України від  19
червня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Корольовського райвиконкому м. Житомира про стягнення
щорічної допомоги на оздоровлення,

в с т а н о в и л а :

В січні 2004 року
ОСОБА_1  звернувся  з
вищевказаним позовом, в  якому
просив стягнути з управління праці та соціального захисту населення виконкому
Корольовського райвиконкому м. Житомира 5044,90 грн. на відшкодування  невиплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення за шкоду, заподіяну здоров'ю внаслідок
Чорнобильської катастрофи, посилаючись на те, що він має статус учасника
ліквідації наслідків  аварії на ЧАЕС ІІ
категорії та відповідно до  вимог  ст. 48 Закону України “Про статус і  соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи відповідач має сплачувати йому компенсацію за шкоду,
заподіяну здоров'ю в розмірі
чотирьох  мінімальних заробітних
плат.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 4
березня  2004 року в задоволенні позову ОСОБА_1
про стягнення щорічної допомоги на оздоровлення відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 17
травня              2004 року рішення
Корольовського районного суду м. Житомира від 4 березня 2004 року залишено без
змін.

Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції,
ОСОБА_1 оскаржив їх  у касаційному
порядку.

Ухвалою колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 19 червня 2006 року відмовлено у задоволенні
касаційної скарги ОСОБА_1 та залишено рішення Корольовського районного суду м.
Житомира від 4 березня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2004 року
без змін.

У скарзі ОСОБА_1 просить переглянути в зв'язку з
винятковими обставинами рішення Корольовського районного суду м. Житомира від
4  березня  2004 року, ухвалу апеляційного  суду Житомирської області від 17 травня 2004
року та ухвалу Верховного Суду України від 19 червня                 2006 року, посилаючись на
неоднакове застосування судом касаційної інстанції одного і того самого  положення закону. Зокрема, в аналогічній
справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області про
стягнення  компенсації, судом прийнято
протилежне рішення, а саме : судові рішення скасовано та справу направлено на
новий розгляд  до  суду першої інстанції для розгляду в порядку
адміністративного  судочинства.

Скарга підлягає  задоволенню частково за таких  підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1
ст. 354 ЦПК України підставою оскарження у зв'язку з винятковими обставинами судових рішень у цивільних
справах після їх перегляду у касаційному
порядку є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одного i того ж положення закону.

З 1 вересня 2005 року
набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України, призначення якого
полягає у визначенні повноважень адміністративних судів щодо розгляду справ
адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок
здійснення адміністративного
судочинства.

Частиною 2 ст. 4 цього
Кодексу визначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом  встановлений
інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 1 п. 1
ст. 17 Кодексу  адміністративного
судочинства України ( далі-Кодекс) компетенція адміністративних судів  поширюється на  спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної  дії), дій
чи бездіяльності.

Суб'єктом  владним повноважень відповідно до п. 7 ч.1
ст. 3 цього Кодексу є орган державної влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

Відповідно до вимог ч.
ч. 7, 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного  судочинства
України після набрання   чинності  цим
Кодексом заяви  і скарги  у справах, що
виникають  з адміністративно-правових
відносин, розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. Касаційні скарги
(подання) на рішення загальних
судів  у  справах , визначених  пунктом
7 цього  розділу, що подані до
набрання чинності цим Кодексом і не
розглянуті  Верховним Судом  України, передаються для вирішення до Вищого  адміністративного суду  України.

Як вбачається з
матеріалів  справи, на час вирішення судами
першої  та апеляційної інстанції справа
була розглянута за правилами Цивільного процесуального кодексу  України.

Верховним Судом України
справа розглядалася у червні 2006 року в період дії  Кодексу адміністративного судочинства
України.

Оскільки спір, що виник
між сторонами є публічно-правовим, то
його вирішення  відноситься до
компетенції адміністративних  судів.

Тому касаційний розгляд
справи після 1 вересня 2005 року мав здійснювати Вищий адміністративний суд
України. Оскільки справа у касаційному порядку розглянута неповноважним
касаційним судом,          ухвала
Верховного Суду України від 19 червня 2006 рок підлягає  скасуванню, а справу для касаційного розгляду
слід направити до Вищого адміністративного суду України.

З урахуванням
наведеного, ухвала суду касаційної інстанції підлягає  скасуванню із направленням справи для
розгляду в порядку адміністративного судочинства до Вищого
адміністративного  суду України.

Керуючись ст. ст. 358, 359  ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України

ухвалила:

Скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу Верхового Суду України від 19 червня
2006  року скасувати та справу
направити  до Вищого  адміністративного суду України  для
розгляду справи в  касаційному
порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Г. Ярема

Судді: М.І. Балюк

Є.Ф.  Левченко

В.М. Барсукова

Л.М.  Лихута

І.С. Берднік

Л.І. Охрімчук

А.В. Гнатенко

Ю.В. Прокопчук

Л.І. Григор'єва

М.П. Пшонка

В.І. Гуменюк

М.В. Патрюк

В.Г. Данчук             В.Й. Косенко               В.А. Костенко

Я.М. Романюк     Ю.Л. Сенін