УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20
лютого 2007 року
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в складі:

Головуючого, судді:
Любобратцевої Н.І..

Суддів:                              Даніла Н. М.

Чистякової Т.І.

При секретарі:                  Сафіної Ф.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Виробничої фірми «Строймонтаж», треті
особи ОСОБА_2,
Казенне підприємство «Південний еколого-геологічний центр», ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника
Виробничої фірми «Строй монтаж на рішення
Сімферопольського районного суду АР Крим від 11 вересня 2006року,

встановила:

ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до Виробничої фірми «Строймонтаж», треті особи ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної шкоди в розмірі 950грн 12
коп. та моральної шкоди в розмірі 8000грн. Позовні вимоги мотивовані тим,
що в результаті ДТП, яка
сталася 12.01.2004року, вона отримала тілесні ушкодження, які відносяться до
середнього ступеню тяжкості. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями вона
вимушена була нести додаткові витрати, тому просить компенсувати їх шляхом
стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою суду від 20.06.2006року були залучені до участі у справі як треті
особи на стороні відповідача Казенне підприємство «Південний
еколого- геологічний центр» та ОСОБА_3

В судовому засіданні позивачка та її представник
підтримали заявлені вимоги.

Представник
відповідача та третьої особи ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не
визнав. Вважав, що провадження по справі необхідно закрити, оскільки є такі, що
набрали законної сили вирок суду та ухвала Апеляційного суду з приводу спору
між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Крім того,
вважав, що співвідповідачем по справі також повинно бути Казенне підприємство
«Південний еколого- геологічний центр».

Представник
Казенного підприємства «Південний еколого- геологічний центр» та ОСОБА_3 з
позовом не згодні за тими самими підставами, що і представник відповідача.

Рішенням
Сімферопольського районного суду АР Крим від 11 вересня 2006року позов задоволений частково. Стягнуто з
Виробничої фірми «Строймонтаж» на користь ОСОБА_1 950грн 12 коп матеріальної
шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з
рішенням суду, представник Виробничої фірми «Строймонтаж» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення
суду скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального та
процесуального права, та направити справу на новий розгляд.

Позивачкою
рішення суду не оскаржено.

Справа №22- 432/2007 р. Головуючий в
першій інстанції, суддя -
Сікорська Н.І.

Доповідач, суддя
- Чистякова Т.І.

Перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши
представника позивачки та представника Казенного підприємства «Південний
еколого- геологічний центр», колегія суддів вважає апеляційну скаргу не
підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
частково позовні вимоги, суд виходив із їх обґрунтованості. Колегія суддів
погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам
справи та законодавству.

Так, із
матеріалів справи вбачається, що 12.10.2004
року близько 16 год.30
хв. у результаті зіткнення транспортного засобу ГАЗ 32213, яким керував ОСОБА_2 у зв'язку з
виконанням трудових відносин з виробничою фірмою «Строй монтаж» та
транспортного засобу КАМАЗ
53212, яким керував ОСОБА_3 з зв'язку з виконанням трудових
відносин з Казенним підприємством «Південний еколого-геологічний центр»,
ОСОБА_1 було завдано середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Вироком
Сімферопольського районного суду від 26.10.2005року ОСОБА_2 визнаний винним
у скоєнні злочину, передбаченого ч.1
ст.286 КК України. З ВФ «Строймонтаж» на користь ОСОБА_1 стягнуто в рахунок
матеріальної шкоди 1963грн 66
коп., в рахунок моральної шкоди 3000грн. Ухвалою Апеляційного суду АР Крим
від 06.12.2005року розмір моральної шкоди був збільшений до 5000грн. ( а.с.15, 16, 43-45)

Постановою
Сімферопольського районного суду від 26.10.2005року кримінальну справу за
обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України
закрито у зв'язку з актом амністії (
а.с. 37 - 38)

Вказані
обставини сторони не заперечували, тому відповідно до ч. 1 ст.61 ЦПК
України вони не підлягають доказуванню.

Судом також
встановлено, що з 28.11.2005року до 15.12.2005року та з18.02.2006року до 26.04.2006року ОСОБА_1
знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології
Сімферопольської ЦРКЛ у зв'язку з причиненими тілесними ушкодженнями, які їй
були завдані у результаті дорожньо -
транспортної події, яка сталася в жовтні 2004року, що підтверджується
витягом з історії хвороби №9911,
а також витягом з медичної картки №3273
( а.с.5,49)

Також позивачка
знаходилась на лікуванні у Кримської Республіканської клінічної психіатричної
лікарні №1 з
13.02.2006року до 09.03.2006року з приводу перенесеної черепно- мозкової
травми, яка спричинена в жовтні 2004року (
а.с.50)

У зв'язку з тим,
що позивачка перебувала на лікуванні у вказаних лікарнях, вона понесла
матеріальні затрати на придбання ліків у сумі 950 грн. 12
коп., що підтверджується фіскальними чеками та квитанціями, рецептами
лікарів, які приєднані до матеріалів справи, та які були досліджені судом при
розгляді справи, ( а.с.6-11)

Суд правильно визнав
вказані витрати позивачки як додаткові, оскільки при розгляді позовних заяв про
відшкодування матеріальної шкоди при розгляді кримінальної справи відносно
ОСОБА_2 вказані витрати на придбання ліків для лікування, яке відбувалося після
постановления вироку,
не були та й не могли бути враховані ні позивачкою, ні судом.

Відповідно до п.
п.З, 8 Постанови
Пленуму Верховного Суду України, особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто
заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними сукупними діями, або діями з єдністю
наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку
відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну
внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Особа, що
відшкодувала шкоду, за яку передбачена відповідальність у солідарному порядку,
має право зворотної вимоги до кожного з солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено законом,
як у випадках, коли відшкодування було

присуджено з
усіх боржників, так і при покладенні цього обов'язку на вимогу потерпілого на
частину з них.

З урахуванням викладеного, суд правильно на підставі ст. 1172, 1187 ЦК України стягнув вищевказану суму матеріальної шкоди з
відповідача.

Згідно зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскаржуючи висновки суду, апелянт
не надав допустимих доказів, які спростовують висновки суду. Підстави для скасування
рішення суду за доводами апеляційної скарги відсутні.

Виходячи з
наведеного, та керуючись ст. 303, 308 ЦПК України, колегія суддів, УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Виробничої фірми
«Строймонтаж» відхилити.

Рішення
Сімферопольського районного суду АР Крим від 11 вересня 2006року залишити без змін.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.