У Х В А Л А

У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

24 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у складі:

Левченка Є.Ф., Лихути
Л.М., Охрімчук Л.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та визнання права
власності на квартиру, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 27 лютого 2007 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2004
року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним та визнання права власності на квартиру, мотивуючи свої вимоги тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті ОСОБА_3, відкрилася спадщина у вигляді
квартири АДРЕСА_1, яка 12 серпня 2003 року заповідала все своє майно, в тому
числі вищевказану квартиру ОСОБА_2. Позивач вважає, що спадкодавець на момент
укладення заповіту не могла розуміти значення своїх дій та керуватися ними,
тому просив суд задовольнити позов.

Рішенням
Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від         21 грудня 2006 року у позові ОСОБА_1
відмовлено.

Рішенням
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 27 лютого 2007 року рішення
Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від                      21 грудня 2006 року
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1. задоволено.

Визнано заповіт
ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_2, укладений 12 серпня 2003 року приватним нотаріусом
ОСОБА_4 (реєстр № 2876) недійсним.

Визнано за
ОСОБА_1. право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, визнано за ним
право власності на спадщину у вигляді квартири     АДРЕСА_1

У касаційній
скарзі ОСОБА_2просить скасувати рішення Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим від 27 лютого 2007 року та залишити в силі рішення Феодосійського міського
суду Автономної Республіки Крим від                   21 грудня 2006 року,
посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне
застосування судом норм матеріального права.

Колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст.
324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції
перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права і не може
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення
ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права і
доводи скарги їх висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст.
331, 332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 27 лютого 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду України :                                                                      Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук