Справа № 22-343/2007р.                                          Головуючий у 1
інст. - Коверзнев В.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

27 березня 2007
року апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого -
судді Іваненко Л.В., Суддів - Шемець Н.В., Губар B.C.,

При секретарі -
Івановій Н.Б.

З участю
- ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.
Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду М.Чернігова від 24 листопада 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства житлово-комунального господарства
"ЖЕК-10", дочірнього підприємства "УКРСІВЕРБУД" закритого
акціонерного товариства "ДСК" про усунення перешкод у користуванні
допоміжними приміщеннями, визнання недійсним договору підряду, відшкодування
збитків та моральної шкоди, -

встановив:

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного
суду М.Чернігова від 24 листопада 2006 року, яким йому відмовлено у задоволенні
позову, та просить ухвалити нове рішення по суті його позовних вимог.

Доводи
апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального права, зокрема, посилання суду на те, що
позивач не мав права вимагати визнання недійсним договору підряду, оскільки він
укладений між відповідачем та його дружиною суперечить п.2 ст.65 СК України,
згідно якого чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання
договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без його згоди,
якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, тому у суду були всі
підстави для визнання договору недійсним. Крім того, на думку апелянта,
колясочна на 4 поверсі безпідставно продана мешканцю квартири №65,
перепланування будинку здійснено без належних дозволів, і ці обставини не
досліджувались у судовому засіданні.

2

Вислухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін, з таких підстав.

По
справі встановлено, що ОСОБА_1 є наймачем квартириАДРЕСА_1, в яку він вселився
з дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 на підставі ордеру від 13.04.2006 р.
(а.с.8). Проте, як зазначає позивач в позові, КП ЖКГ „ЖЕК - 10" порушило
його права, не надавши можливості належним чином користуватися колясочною на 4
поверсі та підвальним приміщенням. Тому він просив зобов'язати відповідача
усунути перешкоди в користуванні колясочною та підвальним приміщенням шляхом
визначення конкретних приміщень, якими він може користуватися.

Суд
першої інстанції, відмовляючи позивачеві в задоволенні цієї частини позовних
вимог, прийшов до висновку про недоведеність порушень відповідачем прав позивача.

З таким
висновком погоджується і апеляційний суд.

Як
вбачається з пояснень позивача в суді першої інстанції та в апеляційному суді
він користується підвальним приміщенням та має від нього ключі. Доказів, що
відповідач створює йому перешкоди у користуванні підвальним приміщенням, судам
не надано і матеріали справи таких доказів не містять.

Щодо
порушення його права на користування колясочною, то суд першої інстанції
зазначив у рішенні, що колясочна на 4 поверсі, де розташована квартира
позивача, відсутня.

Із
оглянутої апеляційним судом інвентарної справи не вбачається наявність
колясочної на 4 поверсі, а приміщення площею 3,6 кв.м., на яке претендує
позивач, є власністю власника квартири № 65.

Із
наданого позивачем апеляційному суду листа управління архітектури та
містобудування Чернігівської міської ради від 19.01.2007 року (а.с.88) слідує,
що наявність колясочної в 3 під» їзді на 4 поверсі будинку, де мешкає позивач,
проектом не передбачена.

З
протоколу судового засідання суду першої інстанції (а.с.46) вбачається, що
позивач не міг конкретно визначитись з приміщенням колясочної, яким би він
бажав користуватися. В судовому засіданні апеляційного суду 27 лютого 2007 року
позивач просив надати можливість користуватися колясочною на 2 поверсі. Проте в
даному судовому засіданні посилаючись на те, що мешканці 2 поверху не дають
дозволу на користування колясочною, відмовився отримувати ключі, які
представила представник позивача, і просив надати йому право користуватися
колясочною, де дозволять мешканці під'їзду.

Представник
відповідача стверджувала, що позивач має право користуватися колясочною і
будь-яких перешкод йому у користуванні цим приміщенням вони не створюють, він
лише має отримати ключі від колясочної на другому поверсі, які вони виготовили
для нього, але він не бажає їх отримати.

Оскільки
позивачем не надано суду будь-яких доказів порушення відповідачем його права на
користування колясочною, то апеляційний суд вважає,

2

що суд першої
інстанції правомірно відмовив йому у задоволенні цієї частини вимог.

Доводи
апелянта щодо незаконного продажу колясочної власнику квартири № 65, здійснення
перепланування будинку без належних дозволів, апеляційний суд не може взяти до
уваги, оскільки це не було заявлено у позові, не були ці доводи предметом
розгляду в суді першої інстанції, а апеляційний суд розглядає справи лише в
межах вимог, заявлених у суді першої інстанції. Виходячи з зазначеного,
необґрунтованим є довід апелянта про необхідність залучення до участі у справі
власника квартири № 65.

Щодо
вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору підряду №27 від 25 квітня 2006
року, укладеного між ОСОБА_2, дружиною позивача, та ДП „УкрСіверБуд" на
виконання робіт по облаштуванню підвального приміщення, стягнення збитків в
сумі 3285 грн. та застосування наслідків недійсності правочину, то суд першої
інстанції також відмовив у задоволенні цих вимог, оскільки договір виконаний
реально і сторонами не оскаржувався, а позивач не має права вимагати визнання
його недійсним.

Такий висновок
суду першої інстанції є обґрунтованим.

Посилання
апелянта на положення ст.65 ч.2 СК України є його невірним тлумаченням даної
правової норми. Стороною в оскаржуваному договорі є ОСОБА_2, яка і має право
звернення до суду у разі порушення її прав за договором підряду, а не її
чоловік - позивач   по даній справі
ОСОБА_1.

Враховуючи
вищевикладене, апеляційний суд знаходить, що позивачу правомірно відмовлено у
задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позовні вимоги
ОСОБА_1 є безпідставними.

Рішення
суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності
висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 314-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова
від 24 листопада 2006 року - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Верховного
Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного суду.