Справа № 22ц-271/2007                           Головуючий у першій інстанції -
цивільна     Доповідач
РІШЕННЯ Іменем України

14
березня 2007 року                                                                       м.
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді: Лакізи
Г.П.,

суддів:                       Ішутко В.М.,
Редьки А.Г.

при секретарі:           Вареник О.М.

з   участю:   представника   позивача
Костюченко   В.А.,   відповідачки

ОСОБА_2,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою Закритого акціонерного товариства "Чернігівоблбуд" на рішення
Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2006
року по справі за позовом Закритого акціонерного
товариства "Чернігівоблбуд" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення з
наданням іншого житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 1997
року ЗАТ „Чернігівоблбуд" заявив позов про виселення
ОСОБА_1 та членів його сім'ї - дружини ОСОБА_2, дітей
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, із
гуртожитку: квартири АДРЕСА_1, з наданням іншого жилого приміщення, яким остаточно позивачем вказана
квартира АДРЕСА_2.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Оскаржуваним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2006
року в задоволенні позову відмовлено з тих мотивів, що
ЗАТ „Чернігівоблбуд" не може бути належним позивачем щодо вирішення   питання
про  виселення  ОСОБА_1
та  ОСОБА_2,

оскільки спірне
житло належить на праві власності державі відповідно до рішення господарського
суду Чернігівської області від 26 березня 2004 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського
суду від 24.05.2004
року та постановою Вищого Господарського Суду України від
26.01.2005
року.

У грудні 2006
року ЗАТ "Чернігівоблбуд" звернулось до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 13
грудня 2006 року, а позовну заяву
задовольнити. Свої вимоги мотивує тим, що 26.03.2004р. господарський суд
Чернігівської області прийняв помилкове рішення про визнання права власності на
будинок по АДРЕСА_1 за державою в особі Регіонального відділення Фонду
держмайна України в Чернігівській області. До того ж, він вирішив питання щодо
власника цього будинку, а не про його статус. Апелянт вказує, що і на даний час
спірне житло має статус гуртожитку. В ухвалі Верховного Суду України від
05.07.2000р. також вказано, що в м. Чернігові по АДРЕСА_1 Облрембудтрестом був
введений в експлуатацію гуртожиток. Апелянт вважає, що право на виселення та
поселення в даний гуртожиток належить йому відповідно до ст.ст.55, 132 ЖК України, і право власності на це житло не має ніякого значення для
вирішення спору.

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримала апеляційну
скаргу, а відповідач ОСОБА_2 її не визнала; вважала законним та обґрунтованим
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга
підлягає задоволенню, а оскаржене рішення підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову, відповідно до п.З ч.1 ст.309 ЦПК України, оскільки висновок суду про те, що ЗАТ „Чернігівоблбуд
не може бути належним позивачем щодо вирішення питання про виселення сім'ї
ОСОБА_1, не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, а саме
ст.ст. 127,
128, 132 Житлового кодексу України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 перебував з
позивачем у трудових правовідносинах з 10.03.1988 року, в зв'язку з чим йому на склад сім'ї було надано кімнату АДРЕСА_1. Наказом №58-к від 09.11.1989р. відповідач з 05.11.1989р. був звільнений з роботи за власним
бажанням. Після звільнення з роботи ОСОБА_1 з сім'єю продовжував проживати в
наданому житлі. З 17.10.1991р. ОСОБА_1 знову перебував у трудових відносинах з
позивачем, та був звільнений за власним бажанням з 30.04.1993р. наказом від 03.05.1993 р. (т.1, а.с.43). Заперечення з боку відповідачів під час судового розгляду
справи про те, що ОСОБА_1 припинив роботу у зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, не підтверджені належними доказами, і, навпаки,
спростовуються копіями заяв ОСОБА_1 про звільнення, в яких не вказано поважних
причин його звільнення (т.1, а.с.43, 140). З 05.08.1993 р. по 04.11.1996
р. ОСОБА_1.

за контрактом проходив військову службу
в прикордонних військах (т. 1, а.с. 41, 139), і на вказаний період за ним відповідно до п.2 ст. 12 Закону України „Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів
їх сімей" зберігалось право на спірне житло. За таких обставин в указаний
період позивач був не вправі виселяти відповідача із сім'єю із цього житла, а
тому строки звернення до суду з даним позовом не порушені.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що ЗАТ "Чернігівоблбуд" не може бути
належним позивачем щодо вирішення питання про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із
квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності державі, виходячи з наступного.

2-й під'їзд будинку АДРЕСА_1
має статус гуртожитку, що підтверджується копією рішення
виконавчого комітету Чернігівської міської Ради народних депутатів від 19.06.1995 р. №
144, копією ордера на спірну квартиру, витягами з
інвентаризаційної справи Чернігівського міжміського бюро технічної
інвентаризації, випискою з протоколу № 14 спільного
засідання адміністрації і профкому Облрембудтреста про надання ОСОБА_1 житла у
гуртожитку, копією рішення Чернігівського обласного суду від 19.05.2000р. про
відмову в задоволенні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення виконкому Чернігівської
міської Ради народних депутатів від 19.06.1995 р. №
144, яким вказаний об'єкт визнаний гуртожитком та копією
ухвали судової колегії в цивільних справах Верховного суду України від
05.07.2000р., якою вказане рішення залишене без змін (т.1, а.с.7, 10, 106-109, 210,
246-248; т.2, а.с. 105-110). На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу державного
комунального майна від 27.07.1994
p., укладеного Фондом
комунального майна і приватизації Чернігівської обласної ради з товариством
покупців орендного підприємства "Чернігівоблбуд", позивач набув право
власності на приміщення гуртожитку, а саме на 2-й під'їзд будинку АДРЕСА_1.
Згідно матеріалів інвентаризаційної справи комунального
підприємства „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації"",
право власності на вказане приміщення гуртожитку за підприємством
„Чернігівоблбуд" було зареєстроване на підставі виданого 21.01.2002 р. дублікату вказаного договору купівлі-продажу, акту прийому передачі
майна від 10.07.1995
р. та додатку до вказаного акту від 05.12.2001 р.

Згідно рішення господарського суду Чернігівської області від 26.03.2004р.,
залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2004 року та постановою Вищого господарського суду України від 26.01.2005 року (т.2, а.с. 172-178),
визнано недійсним договір купівлі-продажу від
27.07.1994р., укладений Фондом комунального майна і приватизації Чернігівської
обласної ради з товариством покупців орендного підприємства
"Чернігівоблбуд", в частині включення до об'єкту купівлі-продажу
будинку АДРЕСА_1; за державою в особі Регіонального відділення

Фонду
державного майна України в Чернігівській області визнано право власності на
АДРЕСА_1. Проте в даному випадку визнання права власності на
спірне житло за державою не позбавляє ЗАТ „Чернігівоблбуд" права бути
позивачем по даній справі, оскільки вказане приміщення і на теперішній час має
статус гуртожитку, балансоутрумувачем якого залишається позивач - ЗАТ „Чернігівоблбуд", і з врахуванням положень ст.ст. 128, 129, 132 Житлового кодексу України саме ЗАТ „Чернігівоблбуд" і на даний час
належить право надання житлової площі в цьому гуртожитку та виселення з нього.
Саме на такі обставини звертала увагу колегія суддів апеляційного суду в ухвалі
по даній справі від 13.05.2004
року, коли скасовувала ухвалу Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 02.02.2004
р. про зупинення провадження у справі до вирішення
господарським судом справи за позовом заступника прокурора Чернігівської
області в інтересах регіонального відділення Фонду державного майна України в
Чернігівській області до ЗАТ „Чернігівоблбуд" про визнання права власності
та витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с. 138-139). Названа ухвала залишена без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 02.11.2006 р. (а.с. 158).

Згідно довідки Чернігівського військового комісара, в 1986-1987 p.p. ОСОБА_1 виконував
інтернаціональний обов'язок в ДР Афганістан (а.с.54), а тому відповідно до ч.З ст. 132, ст. 125 Житлового кодексу України, його з сім'єю не може бути виселено без надання
іншого жилого приміщення. Відповідачам на їх сім'ю надається квартира 6 в жилому будинку АДРЕСА_2, яка складається з 2-х
кімнат жилою площею 16,7 кв.м. і 12 кв.м. Цей будинок має статус житлового відповідно до рішення виконкому
Чернігівської міської ради від 17.07.2000 р. (т.1, а.с. 180); він складається з 9
квартир з центральним водопостачанням та газопостачанням,
з загальною кухнею площею 32,9 кв.м., та пічним
газовим опаленням (т.1, а.с. 184). Встановлено, що вказана
квартира є вільною фактично та юридично (копія форми А та довідки обласного
адресно-довідкового бюро -
т.1, а.с.349, 361; т.2, а.с.81),
знаходиться в задовільному санітарно-технічному стані та придатна для
проживання (т.1, а.с. 202,
341; т.2, а.с.70); позивачем вже проведене необхідне
переобладнання з двох окремих кімнат для облаштування окремої двохкімнатної
квартири (т.2, а.с.77-80,
82-83, 198-204). Таким чином, жиле приміщення, яке надається відповідачам
на їх сім'ю, знаходиться у межах даного населеного пункту, відповідає
встановленим санітарним і технічним вимогам, тобто відповідає вказаним у ч.З
ст. 114
Житлового кодексу України вимогам щодо надаваного
громадянам у зв'язку з виселенням іншого жилого приміщення.

Враховуючи наведене, позов ЗАТ „Чернігівоблбуд" підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303,
304, 307, п.З ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317,
319, 325 ЦПК України, ст.ст. 114, 125, 132 Житлового кодексу України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства
"Чернігівоблбуд" задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2006
року скасувати.

Позов ЗАТ „Чернігівоблбуд" задовольнити.

Виселити
ОСОБА_1, ОСОБА_2, разом з їх дітьми - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, із
гуртожитку: квартири АДРЕСА_1, з наданням іншого жилого приміщення - квартири АДРЕСА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але воно може
бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.