№2-666/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

5.11.2007 року

Голопристанський районний суд Херсонської області

у
складі : головуючого  Матюшка О.І., при
секретарі

Захаріній Ю.М., за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача, адвоката

ОСОБА_4, представника

відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Гола Пристань  справу за позовом ОСОБА_1 до Н.Збур'ївської
сільської ради та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1
звернувся з позовом до Новозхбурївської сільської ради, Голопристанського
району, Херсонської області та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 та її Представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали
та пояснили, що після смерті батька позивачки у 2001 році до неї перейшло право
власності на будівлі та споруди АДРЕСА_1. До смерті батька, межа між його
земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідача ОСОБА_3 проходила по
хвіртку відповідачів, що забезпечувало вільний проїзд до гаражу, розташованого
на подвірї батька. Однак, після його смерті, у 2004 році, відповідач ОСОБА_3 за
незаконного сприяння землевпорядника Новозбур'ївської сільської ради самовільно
зайняв частину земельної ділянки позивачки, зробивши неможливим користуватись
гаражем. Щоб мати доступ до гаражу, позивач була змушена викорчувати 40 кущів
винограду та дерево горіха. Крім того, було пошкоджено 2,5 метрів дерев'яної
огорожі. Облаштовуючи нову межу, гр.ОСОБА_3 значно пошкодив асфальтобетонне
покриття проїзду до гаражу, встановивши виноградні стовпчики. Враховуючи
вищенаведене, позивач вимагає стягнути з відповідачів на свою користь вартість
розкорчованих кущів винограду та дерева горіха у сумі 1035 грн., вартість
пошкодженої секції паркану у сумі 100 грн., вартість недоотриманого врожаю
винограду у сумі 429 грн.36 коп., а також моральну шкоду, що виникла в
результаті протиправної поведінки відповідачів та порушення права власності
позивачки у розмірі 1700 грн.

Відповідач
ОСОБА_3 та його адвокат представник, адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали,
пояснивши, що після смерті матері відповідача, яка була сестрою батька
позивачки, він звернувся до Новозбур'ївської сільської ради для оформлення за
собою права користування земельною ділянкою навколо будинку матері АДРЕСА_2.
30.03.1998 року Новозбурївська сільська рада винесла рішення про закріплення за
ним права користування земельною ділянкою, площею 0,35 га., тобто по фактичному
землекористуванню, тоді як раніше, за записами господарської книги, за житловим
будинком рахувалось 0,25 га. землі. Після смерті батька позивачки, відповідач
вирішив виділити в натурі земельну ділянку, щоб не мати проблем з новими
господарями сусіднього домоволодіння. Він знову звернувся до сільської ради з
проханням вказати межу земельних ділянок. У грудні 2003 року представники
сільської ради виїхали на місце та вказали йому межу, яка пройшла практично по
середині асфальтованого проїзду до гаражу покійного сусіда. Керуючись
вказівками представників сільської ради, весною 2004 року він встановив по межі
спочатку каміння, а потім бетонні стовпчики. Тоді-х позивач звернулась до суду
з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Тривалий час
справа розглядалась у суді і 3.03.2005 року на підставі експертного висновку,
земельні ділянки рішенням суду були розділені, фактично по межі, раніше
вказаній сільською радою. Однак, апеляційний суд, за скаргою ОСОБА_1, скасував
рішення з мотивів того, що позивачка не надала до суду ніяких
правовстановлюючих документів на підтвердження її права власності на
домобудівлю та право користування земельною ділянкою. Під час повторного
розгляду справи, відповідач, стомившись від тривалого нервового напруження,
добровільно прибрав бетонні стовпчики, поступившись своїй двоюрідній сестрі
частиною земельної ділянки, надаючи вільний проїзд до гаражу. У відповідь,
позивач відмовилась від своїх позовних вимог. З того моменту він вважав, що
спір усунутий і не чинив позивачці ніяких перепон по оформленню за нею права
користування на земельну ділянку. Однак, як виявилось, позивачка, оформивши за
собою право користування земельною ділянкою. У лютому 2007 року подала новий
позов до суду про стягнення з нього на свою користь ніби-то завданої
матеріальної та моральної шкоди. Відповідач та його представник категорично заперечили
проти заявлених позовних вимог, зазначивши, що позивач стала власницею
асфальтованого покриття лише у 2005 році, коли фактично він прибрав стовпчики і
ніяких перешкод у користуванні власністю не здійснював. На час встановлення цих
стовпчиків у позивачки взагалі не було ніяких правовстановлюючих документів,
які надавали-б їй право вимагати стягнення шкоди, завданою пошкодженням майна
чи неможливістю користування гаражем. Крім того бетонні стовпчики він
встановлював по межі, яку вказав землевпорядник сільської ради, тобто його дії
не були самовільними.

Представник
Новозбур'ївської сільської ради, землевпорядник Марченко Раїса Дмитрівна
позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, зазначивши, що після смерті батька
позивачки, на протязі понад чотири роки до сільської ради ніхто зі спадкоємців
покійного за оформленням права користування земельною ділянкою не звертався.
Рішення про виділення покійному ОСОБА_6 земельної ділянки в сільській раді було
відсутнє і про фактичний розмір земельної ділянки можна було дізнатись лише по
записам господарської книги. У 1998 році за відповідачем, згідно з поданою ним
заявою, було закріплене право користування на земельну ділянку АДРЕСА_2 площею
0,35 га. Наприкінці 2003 року, за проханням відповідача, представники сільської
ради, вимірявши площі земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, визначили межу
між ними, яка пройшла практично по середині асфальтованого проїзду до гаражу.
При цьому, сусідам було запропоновано вирішувати спірні питання мирним шляхом,
а у випадку незгоди з варіантом розподілу, звернутися до суду. Як виявилось
згодом, ОСОБА_1 не погодилась з варіантом розділу земельної ділянки та
звернулась до суду. Під час тривалого судового розгляду, ОСОБА_3, мабуть
стомившись від постійних сварок, добровільно прибрав бетонні стовпчики та не
заперечив проти надання ОСОБА_1 земельної ділянки під асфальтовим покриттям
проїзду до гаражу. Лише після врегулювання земельного питання, ОСОБА_1 змогла
через рішення сільської ради набути права власності на житловий будинок,
господарські споруди, які залишились після смерті її батька.

Заслухавши
пояснення сторін та їх представників, проаналізувавши матеріали даної цивільної
справи та матеріали цивільної справи №2-26/2006 за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3про вирішення спору між сусідами, щодо встановлення меж
землекористування в натурі та усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити за наступних підстав.

Відповідно до
ст.60 ЦПК України, обов'язок доказування своїх вимог та заперечень покладається
на сторону по справі.

Згідно з ч.3
ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи
свої вимоги, щодо захисту порушеного права власності,  позивач посилається на рішення виконавчого
комітету Новозбур'ївської сільської ради від 23.03.2005 року за №30 «Про
оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_3 за ОСОБА_1. Державна
реєстрація права власності в Херсонському державному бюро технічної
інвентаризації була здійснена 22.06.2005 року.

В судовому
засіданні було встановлено, що за два роки після смерті батька позивачки у 2003
році, відповідач, отримавши ще у 1998 році в користування земельну ділянку
АДРЕСА_2 встановив межу між своєю земельною ділянкою та суміжною земельною
ділянкою по АДРЕСА_1. Де саме ОСОБА_3 межа він дізнався від працівників
Новозбур'ївської сільської ради. На час проведення зазначених дій, у позивачки
не було ніяких правових підстав користуватись земельною ділянкою по АДРЕСА_1,
оскільки, після смерті батька вона до нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини не зверталась, була прописана і проживала за іншою адресою і
доказів фактичного прийняття спадщини суду не надала. В сільську раду з заявою
про оформлення права користування земельною ділянкою ОСОБА_1 теж не зверталась.
На час набуття права власності на домобудівлю та господарські споруди, які
включать асфальтоване мощення проїзду до гаражу, конфлікт був вичерпаний,
оскільки, відповідач ОСОБА_3 добровільно відмовився від частини, раніше
виділеної йому земельної ділянки на користь позивачки і рішенням
Новозбур'ївської сільської ради №307 від 21.04.2005 року, його земельна ділянка
АДРЕСА_2 була зменшена з 0,35 га до 0,32,8 га., а рішенням сільської ради №308
від 21.04.2005 року ОСОБА_1 була відповідно збільшена земельна ділянка з 0,50
га. до 0,51,7 га. по АДРЕСА_1. Таким чином, від часу набуття позивачкою права
власності ні відповідач ОСОБА_3 ні працівники Новозбур'ївської сільської ради
ніяких дій по порушенню прав власності позивачки не здійснювали.

Враховуючи
вищенаведене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог
позивачки у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Керуючись ч.3
ст.386 ЦК України, су України, ст. ст.11,60,179,213,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до Н.Збур'ївської сільської ради та ОСОБА_3про стягнення
матеріальної та моральної шкоди - в і д м о в и т и.

Рішення може бути
оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через місцевий суд протягом
1 місяця з дня проголошення. Заява про апеляційне оскарження рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку на подачу  заяви про апеляційне оскарження у разі, якщо
така заява не подана.

Суддя :