У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

7 листопада 2007 року                                                                 м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:

Барсукової В.М.,  Балюка М.І.,
Григор'євої Л.І., -

розглянувши в
попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділу комунального майна Рахівської районної ради
Закарпатської області, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання рішення
недійсним та визнання права власності,

в
с т а н о в и л а:

У серпні 2006 року ОСОБА_1,
звернувшись до суду з указаним позовом, зазначав, що згідно свідоцтва про право
власності на житло, виданого на підставі розпорядження голови представництва
Фонду комунального майна у Рахівському районі Закарпатської області, правонаступником якого є відділ
комунального майна Рахівської районної
ради, квартира
АДРЕСА_1 передана у приватну власність ОСОБА_2, який на день вчинення
приватизації являвся наймачем вказаної квартири. Вважає рішення посадової особи
органу державної влади незаконним та таким, що порушує його права як
співнаймача жилого приміщення, оскільки він з 1991 року прописаний у спірній
квартирі та постійно в ній проживає. У серпні 1993 року ОСОБА_2 подав до Фонду
комунального майна завідомо неправдиві відомості щодо осіб, які проживали у
квартирі і мали право на жилу площу, чим порушив його житлові права та позбавив
можливості вільного користування і розпорядження нерухомим майном. Під час
судового розгляду йому стало відомо про договір дарування спірної квартири від
27 січня 2005 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Посилаючись на викладене, просив
визнати частково недійсними розпорядження голови представництва Фонду
комунального майна у Рахівському районі № 5 від 5 серпня 1993 року, свідоцтво
про право власності на  спірну квартиру,
видане на ім'я ОСОБА_2, указаний договір
дарування квартири та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири.

Рішенням Рахівського районного суду
Закарпатської області від                 16 квітня 2007 року позов
задоволено. Розпорядження голови Фонду комунального майна Рахівської районної
ради Закарпатської області № 5 від 5 серпня 1993 року визнано
частково недійсним. Визнано недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право
власності на спірну квартиру, видане 10 серпня 1993 року представництвом Фонду
комунального майна Рахівської районної ради Закарпатської області на ім'я ОСОБА_2 Визнано недійсним
в 1/2 частині договір дарування спірної квартири від 27 січня 2005 року,
укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та визнано за позивачем право власності на ½ частину квартири.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 3 липня 2007 року зазначене рішення суду скасовано,
постановлено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 4 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть
за собою обов'язкове скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 338 ЦПК
України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню з передачею справи на
новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутністю будь-кого з осіб, які
беруть участь у справі, належним чином не повідомлених про час і місце судового
засідання.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України
судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

З матеріалів справи та доводів
касаційної скарги вбачається, що розгляд справи в апеляційному суді проведено з
порушенням наведених вимог закону без участі позивача, за відсутності
відомостей про вручення йому судової повістки.

У протоколі судового засідання
(а.с.91) указано, що сторони та їх представники повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про що свідчить витяг з реєстру вихідної кореспонденції
апеляційного суду.

Однак у матеріалах справи відсутній
витяг з реєстру вихідної кореспонденції, який до того ж не свідчить про належне
повідомлення сторін про час та місце судового розгляду, а доказів про вручення
сторонам судових повісток не має.

Крім того, з доданої до касаційної
скарги судової повістки на ім'я ОСОБА_1 убачається, що його викликано в судове
засідання апеляційного суду на 10.00 год. 14 липня 2007 року, а рішення
апеляційним судом ухвалено 3 липня 2007 року.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає
обов'язковому скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у
х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 3 липня 2007
року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до апеляційного суду Закарпатської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.М.Барсукова

М.І.Балюк   Л.І.Григор'єва