У Х В А Л А І М Е Н Е М   У К Р
А Ї Н И

18 жовтня 2007 року
м. Київ

Суддя Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

Патрюк М.В.

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення Залізничного районного суду                      м. Львова від 22 вересня
2006 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 червня 2007 року
в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до адміністрації і профкому ЗАТ
“Львівський керамічний завод”, ОСОБА_4, ОСОБА_5, управління
житлово-комунального господарства Львівської міської ради, управління
капітального будівництва Львівської обласної держадміністрації, ПП “ЗМП”, треті
особи: виконком Львівської міської ради, Залізнична райдержадміністрація м.
Львова, про визнання незаконним розрахунку розподілу квартир, визнання
переважного права на отримання житла, визнання незаконним рішення правління ВАТ
“Львівський керамічний завод”, визнання незаконним договору, закріплення житла
та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ЗАТ “Львівський керамічний
завод” (далі - ЛКЗ), ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Регіонального відділення фонду
держмайна України, треті особи: Залізнична райдержадміністрація м. Львова,
виконком Львівської міської ради, про визнання права власності,

в  с
т  а  н
о  в  и  в :

У квітні 2004 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись в
суд із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 працював на ВАТ
“Львівський керамічний завод” та з 1973 року, маючи 49 років трудового стажу є
ветераном праці, знаходився у черзі на покращення житлових умов за №13 складом
сім'ї 6 осіб. У 1992 році розпочалось будівництво будинку АДРЕСА_1 у м. Львові в
будівництві якого він приймав участь працею та коштами. На час приватизації
підприємства в 1994 році будинок частково був збудований за державні кошти,
проте згідно розрахунку від 3 березня 2004 року квартири в будинку були
розподілені між різними організаціями чим порушено його житлові права. 15
листопада 2004 року спільним рішенням правління та профкому ЗАТ “ЛКЗ” проведено
черговий розподіл квартир, яким квартира НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 у м. Львові
закріплено за ОСОБА_4. Вважаючи дії відповідачів по розподілу квартири  незаконними, просили задовольнити позов.

ОСОБА_4. звернулась з зустрічним позовом, посилаючись на
те, що наказом РФ ФДМ України у Львівській області від 18 серпня 1999 року ВАТ
“ЛКЗ” безоплатно передано у власність незавершене будівництво житлового будинку
АДРЕСА_1 у м. Львові. На підставі рішення правління ВАТ “ЛКЗ” від 22 січня 2001
року вона уклала з ВАТ “ЛКЗ” договір про пайову участь у будівництві спірної
квартири. 29 грудня 2003 року державною технічною комісією складено акт про
готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації, який затверджено
рішенням Львівського міськвиконкому №110 від 6 лютого 2004 року, а тому
звернулась до ВАТ “ЛКЗ” про надання дозволу на вселення у спірну квартиру та
передачею її у власність, що фактично не відбулось до цього часу, просила
задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22
вересня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 11 червня 2007 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, а зустрічний позов ОСОБА_4. задоволено. Визнано за ОСОБА_4.
право власності на квартиру НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 у м. Львові.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування судових рішень з підстав порушення судами норм
матеріального та процесуального права із направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з
таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє
у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із
оскаржуваних судових рішень, доданих до них матеріалів  вбачається, що скарга є  необґрунтованою і наведені в ній доводи не
дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених
судових рішень.

Керуючись
пунктом 5 частиною 3 статті 328 ЦПК України

у  х
в  а  л
и  в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до адміністрації і профкому ЗАТ “Львівський
керамічний завод”, ОСОБА_4, ОСОБА_5, управління житлово-комунального
господарства Львівської міської ради, управління капітального будівництва
Львівської обласної держадміністрації, ПП “ЗМП”, треті особи: виконком
Львівської міської ради, Залізнична райдержадміністрація м. Львова, про
визнання незаконним розрахунку розподілу квартир, визнання переважного права на
отримання житла, визнання незаконним рішення правління ВАТ “Львівський
керамічний завод”, визнання незаконним договору, закріплення житла та
виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ЗАТ “Львівський керамічний завод”,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Регіонального відділення фонду держмайна України,
треті особи: Залізнична райдержадміністрація м. Львова, виконком Львівської
міської ради, про визнання права власності відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити
авторам скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду
України                                                         М.В. Патрюк