Справа № 22ц- 936/07                                                                           Головуючий у 1 інстанції Іщук Л.П.
Категорія  - 11                                                                                          Доповідач - Шевчук Л.Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И

30
листопада 2007 року
місто  Луцьк

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого
- судді  Шевчук Л.Я.,

суддів Свистун О.В., Подолюка В.А.,

при секретарі Матюхіній О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Луцьку цивільну справу за позовом Вищого професійного училища № 9 міста Луцька
до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про пайову участь у реконструкції
гуртожитку під жилий будинок за апеляційною скаргою представника відповідача -
ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 11 травня 2007 року.

Особи, які
беруть участь у справі:

позивач - Вище професійне училище № 9 міста Луцька
(далі  - ВПУ № 9),

представники позивача - Кондратюк Володимир Веніамінович,
Пилипюк Володимир Петрович,

представник відповідача - ОСОБА_2.

Колегія суддів

В С Т А Н О В И
Л А:

2 січня 2007
року ВПУ № 9 звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним
договору про пайову участь у реконструкції гуртожитку під жилий будинок.
Покликалось на те, що укладений 29 грудня 2003 року між ВПУ № 9 і ОСОБА_1 договір
про пайову участь у реконструкції гуртожитку під жилий будинок є недійсним,
оскільки він не відповідає вимогам ст. 48 ЦК УРСР, а також з тих підстав, що
сторонами не дотримана вимога ст.47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) про нотаріальне
посвідчення угоди. Позивач просить визнати недійсним укладений між ВПУ № 9
м.Луцька та ОСОБА_1 договір про пайову участь у реконструкції гуртожитку від 29
грудня 2003 року.

Заочним рішенням
Луцького міськрайонного суду від 11 травня 2007 року позов ВПУ № 9  задовольнено.

Постановлено
визнати недійсним договір про пайову участь у реконструкції гуртожитку під
жилий будинок, укладений 29 грудня 2003 року між Вищим професійним училищем № 9
міста Луцька та ОСОБА_1.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь Вищого професійного училища № 9 міста Луцька 269 грн. 84
коп. судового збору і 30 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи.

Не погоджуючись
з заочним рішенням суду, представник відповідача - ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в позові, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які
суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального
права, та зазначає, що суд першої інстанції при постановленні рішення не
врахував того, що оспорений договір від 29.12.2003 року після підписання іншого
договору від 12.05.2006 року втратив чинність і, крім того, суд не притягнув до
участі в розгляді справи Міністерство освіти і науки України, яке є власником
приміщення гуртожитку.

В
судовому засіданні представник відповідач апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити, представники позивача апеляційну скаргу заперечили.

Судом
першої інстанції встановлено, що будинок № 3 по вул.Бенделіані в м.Луцьку має
статус гуртожитку і повинен використовуватися для тимчасового проживання
робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян у період роботи або
навчання.

Гуртожиток
є державною власністю, право розпоряджатись яким має Міністерство освіти і
науки України, а ВПУ № 9 надано право користування приміщенням гуртожитку.

Таким чином ВПУ № 9 не вправі розпоряджатися цим майном та укладати
будь-які угоди про його
відчуження, так як не являється власником.

Апеляційну
скаргу представника відповідача слід задовольнити частково, а рішення суду
першої інстанції  змінити  з наступних підстав.

Із
матеріалів справи вбачається, що між ВПУ № 9 м.Луцька і ОСОБА_1 29 грудня 2003
року укладено договір про пайову участь у реконструкції гуртожитку ВПУ № 9  під жилий будинок, за умовами якого ВПУ № 9
зобов'язувалось надати ОСОБА_1 під реконструкцію приміщення гуртожитку
загальною площею 59
м.кв. з подальшою передачею у власність, а ОСОБА_1
зобов'язувався оплатити вартість приміщення в сумі
18919 грн. (а.с. 5).

Судом
першої інстанції встановлено, що гуртожиток було передано на баланс ПТУ № 9
управлінням освіти Волинської обласної державної адміністрації  в серпні 1993 року з балансу ДПЗ-28
Мінмашпрому України.

Відповідно
до п.6.10 Статуту ВПУ № 9 майно училища, в тому числі і гуртожиток, є державною
власністю і закріплене за Міністерством освіти і науки України, а ВПУ № 9
користується цим майном.

Отже,   ВПУ № 9   вправі   користуватись   майном,
яке   знаходиться   на балансі училища і належить державі.

Із листа
Міністерства освіти і науки України №1/1 1-3509 від 10 серпня 2001 року
вбачається, що училищу було надано згоду на перепланування половини приміщення
гуртожитку під житлові квартири для працівників училища. Однак, згоди на
відчудження квартир Міністерство освіти і науки ВПУ № 9 не надавало.

Згідно ст.225 ЦК УРСР (в
ред.1963 року) право
продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що  позивач не мав права укладати договір про відчуження майна
загальнодержавної власності.

Крім
того, відповідно до ст.227 ЦК УРСР (в ред.1963 року) договір купівлі-продажу
жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47
цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у
виконавчому комітеті місцевої ради.

З
матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами 29 грудня 2003 року
договір про пайову участь у реконструкції гуртожитку під жилий будинок
укладений в письмовій формі, однак нотаріально не посвідчений.

Також,
згідно із ст. 127 ЖК України приміщення гуртожитків можуть використовуватися
для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян
у період роботи або навчання і не можуть бути об'єктами відчуження.

Враховуючи
наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про
визнання недійсним укладеного сторонами договору.

Доводи
апеляційної скарги про те, що суд не залучив до участі у справі Міністерство освіти і науки України в
якості третьої особи не впливають на правильність рішення суду, оскільки
міністерство не є стороною договору.

Разом з
тим, суд першої інстанції всупереч вимогам ч.2 ст.48 ЦК УРСР (в ред.1963 року)
не застосував наслідки визнання угоди недійсною.

Як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України у п.17 Постанови від 28 квітня 1978 року № 3
«Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», визнаючи угоду
недійсною, суд, якщо інше не передбачено законом, своїм рішенням зобов'язує
кожну із сторін повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості
повернути одержане в натурі (у разі втрати, псування, значного зносу майна,
істотної його зміни та ін.) - повернути його вартість у грошах. Перелічені
наслідки визнання угоди недійсною суд застосовує, якщо вона була виконана хоч
би однією із сторін у будь-якій її частині.

З матеріалів справи вбачається, що
оспорюваний договір виконаний
відповідачем, оскільки  ОСОБА_1
фактично сплатив позивачу за договором 26984 грн. 64 коп. (а.с. 54).

В
зв'язку з цим рішення суду слід змінити, зазначивши, що з ВПУ № 9 в користь
ОСОБА_1 слід стягнути сплачені ним кошти в сумі 26984 грн. 64 коп.

Керуючись ст.ст.
307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А
:

Апеляційну
скаргу представника відповідача ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення  Луцького міськрайонного суду від 11 травня
2007 року в даній справі змінити.

Стягнути з
Вищого професійного училища № 9 міста Луцька на користь ОСОБА_1 сплачені ним по
договору кошти в сумі 26984 (двадцять шість тисяч дев'ятсот вісімдесят чотири)
грн. 64 (шістдесят чотири) коп.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному
порядку до Верховного  суду України
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: