Справа №22ц-247/07
Суддя першої інстанції Чернієнко C.O.
Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

01 березня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційно­го суду Миколаївської області в складі:

головуючої                                                                  Буренкової
К.О.,

суддів:                                                                Довжук
Т. С.,
Козаченка В. І.

при секретарі
судового засідання Гапєєвої Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника
ОСОБА_3,

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16
лис­топада 2006 р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки та 3/10 частини житлового будинку, а також
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання вказаних договорів
недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

07   серпня 2006 р.
представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_4. про визнання дійсним договору купівлі-продажу
3/10 частини житлового бу­

динку №АДРЕСА_1 Очаківського району Миколаївської обла­

сті та земельної ділянки, розміром 500 кв. м.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07 липня 1998 р. він купив у
відповідача вказане нерухоме майно за 3651 грн., зареєструвавши в той же день
договори купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна в Очаківській філії
Південної товарної біржі.

Оскільки ОСОБА_3. виконав всі свої зобов'язання по зазначених угодах, а
відпові­дач безпідставно відмовляється від їх нотаріального посвідчення, то
представник позива­ча просив суд визнати угоди дійсними, посилаючись на ч. 2
ст. 47 ЦК України
1963 p.,
чинного на час укладення договорів.

27 вересня 2006 р. ОСОБА_4. звернувся до суду з зустрічним позовом до
ОСОБА_1 про визнання вказаних договорів недійсними, посилаючись на ст. 57 ЦК 1963 p., вка­зуючи, що
спірні угоди він уклав внаслідок обману з боку ОСОБА_1

Рішенням Очаківського міськрайонного суду від 16
листопада 2006 р. в задоволенні
як первісного, так і зустрічного позову було відмовлено.

8  апеляційній
скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом пер­

шої інстанції норм матеріального і процесуального права
та неповне з'ясування обставин,

що мають значення для справи, просив рішення скасувати
лише в частині вирішення пер­

вісного позову та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та дослідивши матеріали
справи, колегія судців вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд першої інстанції, в межах заявлених позовних вимог, повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав належну оцінку наданим сторонами доказам й
дійшов вірного ви­сновку, що згідно ст. ст. 47, 48 ЦК України 1963 р.
дійсною можна визнати лише угоду, яка не суперечить вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 07 липня 1998 р.
ОСОБА_4. продав ОСОБА_3. нерухоме майно (жилий будинок з приміщеннями: кухнею,
жилою кімнатою, сінцями, та басейном), яким він має право лише користуватись на
підставі договору про визначення порядку користування земельною ділянкою та
житловим будинком, укладеному 22 люто­го 1994 р. між ним та його колишньою
дружиною, ОСОБА_5, і посвідченому в той же день Державним нотаріусом Першої
Очаківської державної нотаріальної контори.

В зв'язку з чим, встановивши, що договір купівлі-продажу 3/10 частини
спірного жи­тлового будинку, укладений між сторонами та зареєстрований 07 липня
1998 р. в Очаків­ській
філії Південної товарної біржі, суперечить вимогам ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 та ч.
З ст. 19 Закону України "Про власність" 07 лютого 1991 р. (з
наступними змінами та доповнення­ми), місцевий суд обґрунтовано відмовив у
визнанні такої угоди дійсною.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо
немож­ливості визнати дійсним зазначений договір купівлі-продажу земельної
ділянки через на­ступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Державного акту на право
приватної влас­ності на землю, виданого ОСОБА_4. 18 лютого 2000 р. на підставі
рішення виконкому Чорноморської сільської ради від 14 грудня 1993 p., він є власником
0,05 га, переданих йому для ведення особистого підсобного господарства.

Однак, ч. 2 ст. 17 ЗК України, чинного на час укладення вказаної угоди,
забороняла власникам таких земельних ділянок їх відчуження.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків судової
коле­гії, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої
інстанції, ухва­леного з додержанням норм матеріального та процесуального
права.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного
позову не оскаржувалося, то в указаній частині воно не було предметом
апеляційного розгляду.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3, відхилити, а рішення Очаківського міськрайонного суду
Миколаївської об­ласті від 16 листопада 2006 р. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду України протягом двох
місяців.