Справа №
22ц-529/2007р.                              Головуючий
у І інстанції - Карнаух
- цивільна                                        Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2007
р.                       Апеляційний суд
Чернігівської області

у складі:

головуючого
- судді           Євстафіїва O.K.,

суддів                                   Лакізи Г.П., Редьки
А.Г.,

при
секретарі                      Гавриленко
Ю.В.,

за
участю:                            позивача,   представника   відповідача
ОСОБА_1   -

ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду від 19.01.2007 р. по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа - Закрите акціонерне
товариство науково - виробниче об'єднання „Чернігівеліткартопля", про
виселення,

ВСТАНОВИВ:

в жовтні
2006 р.ОСОБА_3 пред'явила позов до ОСОБА_2, у якому просила винести рішення про
примусове її виселення АДРЕСА_1 на підставі ст. 109 ЖК України. Свої вимоги
позивач обґрунтовувала тим, що 25.09.2006 p. 3AT НВО
„Чернігівеліткартопля" їй було видано ордер на вселення до даної квартири.
Але вселитися до неї вона не змогла в зв'язку з тим, що до неї самовільно
заселилася ОСОБА_2

Протокольною
ухвалою суду від 15.11.2006 р. останню як неналежного відповідача замінено на
належних відповідачів, а саме на ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Оскаржуваним
рішенням позов задоволено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1просить скасувати вищевказане рішення місцевого суду та направити
справу на новий судовий розгляд. При цьому вона посилається на те, що:

- розгляд справи
по суті відбувся за відсутності відповідача ОСОБА_5., якого належно не було повідомлено
про час і місце розгляду справи,

2

·  суд І
інстанції порушив її процесуальні права на пред'явлення зустрічного позову,
особисто брати участь у судових засіданнях, давати пояснення, подавати докази,
задавати питання учасникам судового розгляду. Суд необґрунтовано відхилив низку
клопотань адвоката, який представляв її інтереси,

·  висновок
суду про те, що спірна квартира перебуває на балансі ЗАТ НВО
„Чернігівеліткартопля", суперечить фактичним обставинам справи,

·  виданий
позивачеві ордер на вселення до спірної квартири є незаконним, т.я. його видано
неповноважною на те особою,

·  остання
не потребує поліпшення житлових умов. Вона має у власності декілька жилих
приміщень і не мала права на надання їй спірної квартири,

·  особи,
які з відповідного дозволу зайняли жиле приміщення, не можуть бути з нього
виселені без надання їм іншого жилого приміщення. Отже, суд невірно до спірних
правовідносин застосував ст. 116 ЖК України.

У судовому засіданні представник відповідачів підтримала апеляційну скаргу.

Позивач апеляційну скаргу не визнала. Сенс її заперечень зводився до того,
що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд
вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд І інстанції виходив з того, що
відповідачами порушено право позивача на користування спірною квартирою, яке
вона набула згідно з виданими ЗАТ НВО „Чернігівеліткартопля" наказом
відповідного змісту та ордером. Але з таким висновком не погоджується
апеляційний суд.

Так, по справі
встановлено, що:

·  спірна
квартира АДРЕСА_1 належить до державного житлового фонду. До 21.11.2006 р.
будинок, де розташована спірна квартира, знаходився на балансі ЗАТ НВО
„Чернігівеліткартопля", а з 21.11.2006 р. він перебуває на балансі
Седнівської селищної ради, що підтверджується актом такого змісту від
21.11.2006 р. (його копія на а.с. 104),

·  25.09.2006
р. ЗАТ НВО „Чернігівеліткартопля" видало наказ № 121, згідно з яким
наказано видати позивачеві ордер на спірне житло. Такий ордер - за № 68 у цей
же деньОСОБА_3 даним товариством і було видано (копії цих документів на а.с.
4),

-    до видачі даного ордера у спірну квартиру
вселилися відповідачі з

неповнолітніми
дітьми, де вони й мешкають по даний час.

Викладене жодним
з учасників судового розгляду не заперечується.

З вищеописаного
апеляційний суд робить наступні висновки. Згідно з ст. ст. 57, 58 ЖК України,
єдиною підставою для вселення до наданого у користування жилого приміщення, що
належить до державного жилого фонду, є ордер, виданий виконкомом районної,
міської, районної в місті, селищної, сільської ради на підставі його ж рішення
про надання цього

3

жилого приміщення у користування конкретній особі. Позивачці ж
ордер на спірну квартиру від 25.09.2006 р. № 68 видано не виконкомом
Седнівської селищної ради, до компетенції якої входить розпорядження нею, а
третьою особою по даній справі - ЗАТ НЕЮ „Чернігівеліткартопля", яка,
відповідно до вказаних вище норм, не має таких повноважень. Отож, перебування
даної квартири на балансі у цього товариства в момент видачіОСОБА_3 ордеру не
породжувало в нього права заселяти в неї будь-яку особу.

Таким
чином, вищезазначений ордер є нікчемним документом, тобто таким, що не породжує
у позивача права користування квартирою, на заселення якої його видано. Тому
остання не вправі вимагати виселення з цієї квартири відповідачів, оскільки її
законні права та інтереси ні у який спосіб ними не порушено.

ОскількиОСОБА_3
не має права вимагати виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з спірного жилого
приміщення, то апеляційний суд не досліджує питання, правомірно чи неправомірно
вони ним користуються, т.я. це не має юридичного значення для вирішення спору
між сторонами.

З
матеріалів справи не вбачається, що місцевий суд порушив процесуальні права
відповідачів у той спосіб, у який вони зазначають в апеляційній скарзі.

Узагальнюючи
вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що оскаржуване рішення
суду 1 інстанції підлягає скасуванню з постановлениям
рішення про відмову у позові.

В
порядку ст. 88 ч. 5 ЦПК України в зв'язку з задоволенням апеляційної скарги на
користь ОСОБА_1 зОСОБА_3 належить стягнути 11 грн. 75 коп. на відшкодування
понесених по справі документально підтверджених судових витрат за подання
апеляційної скарги.

Керуючись
ст.ст. 307, 309 ч.1 п.п.2, 4, 316 ЦПК України, ст.ст. 9, 51, 58, 109 ЖК
України, суд

ВИРІШИВ:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Чернігівського районного суду від
19.01.2007 р. скасувати.

У
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про виселення відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1  11
(одинадцять) грн. 75 коп. на відшкодування понесених по справі судових витрат.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, але воно може бути оскаржене до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.