Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 грудня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в                      м.
Добропіллі Донецької області про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропіллі
Донецької області на рішення Добропільського міськрайонного суду від 25 грудня
2006 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 20 лютого 2007
року,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2006 року ОСОБА_1звернувся в суд з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Добропіллі Донецької
області про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що з листопада 2000 року
працював на шахті “Білицька” ДП “Добропіллявугілля”. Під час виконання трудових
обов'язків з ним 17 липня 2005 року та 10 липня 2006 року трапилися нещасні
випадки, внаслідок яких йому встановлено втрату працездатності: за травмою,
отриманою у 2005 році - 20 %, за травмою, отриманою у 2006 році - 25%, а в
сукупності йому встановлено 45 % стійкої втрати професійної працездатності та
визнано інвалідом третьої групи. У зв'язку із травмою, отриманою у 2006 році,
відповідач призначив йому страхові виплати, у тому числі - одноразову допомогу
в сумі 18 180 грн., з розміром якої він не згоден. Визначаючи розмір
одноразової допомоги відповідач обмежив її чотирикратним розміром граничної
суми заробітної плати, з якої справляються внески до Фонду, що не передбачено
законодавством у разі, коли при подальших обстеженнях МСЕК потерпілому
встановлений інший, вищий ступінь втрати стійкої професійної працездатності з
урахуванням іншої професійної хвороби або іншого каліцтва, пов'язаного з
виконанням трудових обов'язків. Відповідно до ч.2 п.2 ст. 34 Закону України
“Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” розмір одноразової допомоги з врахуванням його вини у нещасному
випадку повинен складати 43 607 грн. 46 коп. Відповідач йому виплатив 18 180
грн., недоплата складає 25 427 грн. 46 коп., яку просив стягнути з відповідача.
Також позивач просив стягнути з відповідача 30 000 грн. на відшкодування
завданої йому моральної шкоди.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 25 грудня 2006 року з
відповідача на користь позивача стягнуто 13 000 грн. на відшкодування моральної
шкоди. В решті позову відмовлено.

Рішенням  апеляційного суду Донецької
області від 20 лютого 2007 року рішення суду першої інстанції в частині відмови
ОСОБА_1. у  позові про стягнення
недоплаченої одноразової допомоги скасовано та в цій частині ухвалено нове
рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача зазначену недоплачену
допомогу у зв'язку з нещасним випадком на виробництві 10 липня 2006 року в сумі
25 427 грн. 46 коп., а в частині відшкодування моральної шкоди рішення змінено
та стягнуто на відшкодування такої 8 000 грн.

В касаційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Добропіллі Донецької області просить скасувати зазначені судові
рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на їх
необґрунтованість та порушення судами норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд серед
іншого вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в частині відшкодування
моральної шкоди, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд виходили з
того, що в результаті нещасного випадку на виробництві позивачу завдано
моральних страждань, які на підставі ст.ст. 21 та 28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
повинен відшкодувати відповідач.

Однак, погодитися з таким висновком не можна.

Відповідно до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності” в разі стійкої втрати професійної
працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і
виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому                 МСЕК стійкої втрати
професійної працездатності.

Судом встановлено, що позивачу стійку втрату професійної працездатності
вперше встановлено висновком МСЕК 31 жовтня 2006 року, а саме - по травмі 2005
року 20 відсотків та 25 відсотків по травмі 2006 року, а у сукупності -                  45 відсотків та встановлено
третю групу інвалідності.

На підставі п. 27 ст. 77 Закону України “Про Державний бюджет України на
2006 рік” зупинено на 2006 рік дію абзацу четвертого статті 1 Закону України
“Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам
їх сімей.

Суди на це уваги не звернули та не врахували, що зупинення Законом України
“Про Державний бюджет України на 2006 рік” норми закону, яка встановлює одним
із завдань страхування від нещасного випадку відшкодування моральної шкоди не
дає підстав для її застосування.

Таким чином, в цій частині судами першої та апеляційної інстанцій
неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до ст. 341 ЦПК
України є підставою для скасування судових рішень в частині відшкодування
моральної шкоди та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в позові.

Вирішуючи вимогу про стягнення одноразової допомоги, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що відповідно ч. 2 ст. 34 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
розмір такої не повинен перевищувати чотирикратного розміру граничної суми
заробітної плати, з якої справляються внески до Фонду на дату настання права
потерпілого на призначення одноразової допомоги, та, встановивши, що позивачу
одноразова допомога виплачена в такому розмірі обгрунтовано відмовив в позові,
а тому апеляційний суд помилково скасував рішення в зазначеній частині, яке
ухвалено згідно із законом.

За таких обставин в цій частині рішення апеляційного суду відповідно
до     ст. 339 ЦПК України слід скасувати
та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись абзацом четвертим статті 1 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”,  п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 336,
ст.ст. 339, 341, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України,

в и р і ш и л а :

касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Добропіллі Донецької області задовольнити частково.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду від 25 грудня 2006 року та рішення апеляційного суду
Донецької області від 20 лютого 2007 року в частині
вимоги про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропіллі
Донецької області про відшкодування моральної шкоди
відмовити.

В частині вимоги про стягнення одноразової допомоги рішення апеляційного
суду Донецької області від 20 лютого 2007 року скасувати та в цій частині
залишити в силі рішення Добропільського міськрайонного суду від 25 грудня 2006
року.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін