У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

14 листопада 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Ялтинської
міської ради, третя особа - перша Ялтинська державна нотаріальна контора, про
визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на квартиру
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Ялтинської
міської ради, третя особа - перша Ялтинська державна нотаріальна контора, про
визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на
квартиру,

в с т а н о в и л а:

У липні 2006 року ОСОБА_1 звернувся
в суд із позовом до
Ялтинської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
визнання права власності на квартиру.

Зазначав, що 20 лютого 2006 року
він передав ОСОБА_4 та              ОСОБА_5 суму еквівалентну 10 200
дол. США. у рахунок придбання у них квартири АДРЕСА_1 у м. Ялта.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а
ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на те, що вони не
встигли оформити договір купівлі-продажу у нотаріальному порядку, просив
визнати укладену угоду дійсною та визнати за ним право власності на зазначену
квартиру.

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3
звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1, Ялтинської міської ради про
визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на
квартиру.

Зазначала, що 27 жовтня 2005 року
ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_3 все своє майно, а саме: Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 у
м. Ялті.

Посилаючись на те, що договір
купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не укладався,
а її неповнолітня дочка набула права власності на Ѕ частину квартири в порядку
спадкування, просила стягнути з неї на користь Ялтинської міської ради вартість
Ѕ частини квартири та визнати за її дочкою право власності на зазначену
квартиру.

Рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим
від                  17 листопада 2006
року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
від 19 березня 2007 року, позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені, а в задоволенні зустрічних позовних вимог  ОСОБА_2
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, а справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування
судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)
чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового
рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 у м. Ялті.

Згідно з письмовою розпискою від 25
лютого 2006 року ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 отримали від ОСОБА_1 суму еквіваленту 10 200 дол. США. та зобов'язалися в строк до 15 березня 2006
року оформити договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 у м. Ялті.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а
ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відмовляючи у задоволенні заявлених
ОСОБА_3 позовних вимог про визнання угоди недійсною, суду першої інстанції, з
висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що укладений
ОСОБА_5. та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу належної їм на праві власності
квартири відповідав дійсній їх волі, сторони досягли згоди з усіх істотних умов
договору, та відбулося повне виконання договору, однак через смерть ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 договір не був нотаріально посвідчений, а тому такий договір, в силу
ст. 220 ЦК України - є дійсним.

Проте погодитися з такими
висновками судів не можна.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК
України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів
даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін
має бути досягнуто згоди.

Обґрунтовуючи заявлені позовні
вимоги про визнання угоди недійсною ОСОБА_2 зазначала, що у письмовій розписці від 25 лютого 2006
року про отримання грошей від ОСОБА_1, підписи від імені ОСОБА_5 та                  ОСОБА_4 виконані не ними.

Перевіряючи обґрунтованість
заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, суд вважав
доведеним факт вчинення підпису у письмовій розписці від 25 лютого 2006 року
самою ОСОБА_5.

Цей висновок суду ґрунтується на
висновку експерта від 26 вересня 2006 року за № 2533.

При цьому суд не врахував, що
висновок експерта, відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України є одним із засобі
доказування, який підлягає перевірці та оцінці за правилами, встановленими в
ст. 212 ЦПК України.

Заперечуючи обґрунтованість
висновку експерта, ОСОБА_2
послалась на висновки спеціаліста за результатами дослідження підписів ОСОБА_5 та             ОСОБА_4, проведеними на вимогу
слідчих органів.

Відповідно до зазначеного висновку,
підпис від імені ОСОБА_5 у розписці та заяві за № 17434, виконані різними
особами.

Усупереч вимогам ст. 212 ЦПК
України суд залишив без оцінки зазначені доводи та надані ОСОБА_2 докази.

Водночас суд залишив без оцінки і доводи ОСОБА_2 про те, що і підпис ОСОБА_4 у письмовій розписці про
отримання грошей, також виконаний не ним.

Однак, належної правової оцінки
зазначеним доводам, суд всупереч вимогам ст. 212 ЦПК України не дав.

Суд апеляційної інстанції на
порушення вимог ст. 303 ЦПК України належним чином не перевірив доводів
апеляційної скарги щодо законності й обґрунтованості рішення суду першої
інстанції та залишив його без зміни.

За таких обставин судові рішення,
відповідно до ст. 338 ЦПК України, підлягають скасуванню з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від
17 листопада 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим від 19 березня 2007 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін