Справа
№ 22ц-451   2007 р.                                               Головуючий
Категорія 13     Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

2007 року
лютого місяця «22» дня
колегія суддів  судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого       - Прокопчук Л.П.

Суддів                       - Вадзінського
П.О., Воронцової Л.П.

при секретарі     - Дибі Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення

Новокаховського
міського суду Херсонської області

від 20 листопада 2006 року у справі

за позовом

ОСОБА_2 в
інтересах

ОСОБА_3

до

ОСОБА_1

про визнання
договору дарування недійсним, -

встановила:

Рішенням
Новокаховського міського суду від 20
листопада 2006 року
позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано договір
дарування кімнати в квартирі спільного заселення, розташованої в м.Нова
Каховка, АДРЕСА_1, укладений
07.11.2005 року
між: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 недійсним.

Зобов'язано
ОСОБА_1 повернути опікуну ОСОБА_3 ОСОБА_2 кімнату в квартирі спільного заселення,
розташовану в м.Нова Каховка, АДРЕСА_1,
яка належала ОСОБА_3.

Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 51 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в
сумі ЗО грн.

Не погоджуючись
з рішенням суду ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати,
справу направити на новий розгляд, посилаючись на не відповідність його нормам
матеріального та процесуального права.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

В судовому
засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2. та його представник наполягають на
задоволенні апеляційної скарги з підстав, зазначених у ній.

2

ОСОБА_2. та його представник
доводи апеляційної
скарги не визнали, просили
їх відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши
доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає її не підлягаючою задоволенню.

Як вбачається з
матеріалів справи і це встановлено судом, 07.11.2005
року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 29/100
частки квартири спільного заселення, розташованої в м.Нова Каховка по
АДРЕСА_1 /а.с.14/.

Рішенням
Новокаховського міського суду від 10.04.2006
року ОСОБА_3. визнано недієздатною, а рішенням того ж суду від 24.05.2006 року ОСОБА_2
призначено її опікуном /а.с.б, 12/.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2. та визнаючи недійсним договір дарування частини спірної
квартири від 07.11.2005 року,
суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на час вчинення правочину -договору
дарування, ОСОБА_3. була недієздатною, за висновком амбулаторної
судово-психіатричної експертизи від 26.09.2006
року, цей правочин є нікчемний, що є підставою для визнання його недійсним
та зобов'язання відповідачки повернути опікуну отримане за договором дарування - кімнату у
квартирі спільного заселення, належну ОСОБА_3.

І такий висновок суду є частково правильним.

Так, згідно
висновку призначеної в ході розгляду справи судово-психіатричної амбулаторної
експертизи від 26.09.2006
року, ОСОБА_3. страждає хронічним психічним захворюванням та на момент
укладення спірної угоди -
07.11.2005 року, була вже хвора цим захворюванням, внаслідок чого не
могла розуміти значення своїх дій та керувати ними /а.с.26-31/.

Рішенням
Новокаховського міського суду від 10.04.2006
року ОСОБА_3. визнано недієздатною /а.с.12/.

З огляду на
зазначене, на момент укладення договору дарування частини спірної квартири - 07.11.2005 року, ОСОБА_3.
не була визнана в установленому законом порядку недієздатною, тому суд першої
інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог на
підставі ст.226 ЦК України,
яка регламентує правові наслідки вчинення правочину недієздатною фізичною
особою.

Разом з тим, суд
першої інстанції обґрунтовано зазначив, що згідно висновку амбулаторної
судово-психіатричної експертизи від 26.09.2006
року, ОСОБА_3. страждає психічним захворюванням і на момент укладення угоди
07.11.2005 року
вона вже була хвора, внаслідок чого не могла розуміти значення своїх дій та
керувати ними, що відповідно до ст.225 ЦК
України може бути підставою визнання його недійсним: правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення
своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним,
і такий позов, згідно до ч.2 ст.225 ЦК
України, у разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин,
недієздатною, про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

З акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 26.09.2006 року вбачається,
що ОСОБА_3. хвора на психічне захворювання з січня 2005 року у зв'язку з
чим перебувала на обліку в поліклініці ЦРБ М.Н.Каховка /а.с.28/.

з

Відповідачка,
згідно до ч.І ст.60 ЦПК України не довела обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх заперечень проти позову, і суд обґрунтовано відхилив її
клопотання про допит в якості свідків по справі ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_6,
поскільки, як вбачається з їх розписок, залучених до матеріалів справи, їм
відомо щодо способу життя ОСОБА_3., а не щодо стану її здоров'я, зокрема
психічного /а.с.39-41/ на
момент укладення спірної угоди.

Доводи
апеляційної скарги щодо сумнівів деяких фактів, викладених в експертизі,
колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки відповідачка клопотання про
призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи не заявляла в судовому
засіданні, докази про порушення кримінальної справи відносно експертів щодо
надання недостовірного висновку відносно ОСОБА_3. - відсутні.

Доводи
апеляційної скарги щодо того, що суд вийшов за межі судового розгляду,
зобов'язавши ОСОБА_1. повернути опікуну кімнату, яка була предметом договору
дарування від 07.11.2005
року, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки спростовуються
положеннями абз.З п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про визнання угод недійсними» № 3 від 28.04.1978
року, що при задоволенні позову суд в одному рішенні постановляє про
визнання угоди недійсною і про застосування передбачених законом наслідків, які
передбачені абз.2 ч.І ст.21б ЦК
України, «у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього
правочину».

Доводи
апеляційної скарги відносно того, що за договором, укладеним 07.11.2005 року ОСОБА_3.
отримала гроші, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки
спростовуються договором дарування, який нею неоспорений та не визнаний
недійсним з зазначених підстав, про те, що він є безгрошовим /а.с. 14/.

Доводи
апеляційної скарги висновки суду не спростовують, тому підлягають відхиленню, а
правильне по суті і справедливе рішення не може бути скасоване з одних лише
формальних міркувань.

Висновки суду
щодо недійсності договору дарування та повернення сторін в початкове положення
є вірними і підлягають позовні вимоги задоволенню з підстав, передбачених
ст.225 ЦК України.

Керуючись ст.ст.ЗОЗ, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити,
а рішення Новокаховського міського суду від 20 листопада 2006
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього

ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду

України протягом двох місяців.

Головуючий:
Л.П.Прокопчук

Судді:
П.О.Вадзінський, Л.П.Воронцова

Копія вірна:                                                                     Л.П.Воронцова

Рн.