Справа № 2-960/06
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

12 січня 2007 року Самарський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого
судді                            Католікяна
М.О.,

при
секретарі                                    Ніколенко
К.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Приватний нотаріус
Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання
договору позики недійсним, визнання договору іпотеки недійсним, відшкодування
матеріальних збитків та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

08
червня 2006 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа -
Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання договору позики недійсним, визнання договору іпотеки недійсним,
відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Свої позовні вимоги
позивач обґрунтував тим, що у березні 2004 року він домовився з відповідачем
про купівлю будинку останнього. До оформлення договору купівлі-продажу позивач
віддав відповідачеві грошові кошти в сумі 5 300 доларів США і з дозволу
останнього став мешкати в будинку. Під час проживання у будинку з родиною
позивач відремонтував його, витративши на це значні кошти. Проте тривалий час
сторони не могли укласти правочин, оскільки власником не були оформлені усі
необхідні для цього документи. 14.12.2005 р. під час оформлення договору у
третьої особи відповідач заявив, що йому необхідно додатково отримати 3 000,00
доларів США, які не були обумовлені договором. Знаходячись під психологічним
тиском, позивач підписав договір позики, згідно з яким відповідач нібито дав
позивачеві цю суму у позику на 6 місяців, та договір іпотеки, за яким придбаний
будинок явився предметом застави під забезпечення правочину. Теперішнього часу
позивач зрозумів, що його увели в оману, що явилося причиною звернення позивача
до суду з позовом про визнання договору позики від 14.12.2005 р. недійсним,
визнання іпотечного договору від 14.12.2005 р. недійсним, відшкодування
матеріальних збитків в сумі 13 425,00 грн, відшкодування моральної шкоди в сумі
50 000,00 грн, стягнення судових витрат (а.с.а.с. 5 - 10, 84 - 88).

24
листопада 2006 року суд своє ухвалою залучив до участі у справі в якості
третьої особи жінку позивача, ОСОБА_4

У
судовому засіданні позивач, його представник підтримали позов у повному обсязі.

Відповідач,
його представник заперечували проти задоволення позову, пояснивши, що насправді
домоволодіння продавалося за 8 300,00 доларів США, і сума позики є частиною
вартості будинку, яку позивач не доплатив.

Третя
особа вважала за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши
пояснення сторін, їх представників, третьої особи, показання свідків,
дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом
було встановлено, що відповідачеві на підставі свідоцтва про право на спадщину
за законом від 22.02.2005 р. належало домоволодіння АДРЕСА_1, що
підтверджується матеріалами справи

(а.с.а.с.
27, 28).

14
грудня 2005 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу
домоволодіння, за яким позивач придбав у відповідача за 12 775,00 грн спірний
будинок. Грошові кошти були отримані відповідачем у повному обсязі до
підписання договору, про що свідчить п. 3 укладеного договору. Договір був
посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 і зареєстрований в реєстрі за № 2005 (а.с.а.с. 28 - 30, 41).

Того
ж дня між сторонами було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за
яким позивач придбав у відповідача за 12 775,00 грн земельну ділянку, на якій
розташовано спірний будинок. Грошові кошти були отримані відповідачем у повному
обсязі до підписання договору, про що свідчить п. 3 укладеного договору.
Договір був посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстрований в реєстрі за № 2002 (а.с.а.с. 34,
35, 41).

Крім
того, 14.12.2005 р. між сторонами було укладено договір позики, за умовами
якого позивач позичав у відповідача на строк до 15.06.2006 р. грошові кошти в
сумі 3 000,00 доларів США. Грошові кошти фактично не передавалися, про що
свідчить визнання цього факту відповідачем та його представником (а.с.а.с. 53 -
55, 67). Договір був посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстрований в реєстрі за № 2007 (а.с.а.с. 36,
42, 44).

Того
ж дня між сторонами також було укладено іпотечний договір, за яким передав
відповідачеві в іпотеку на забезпечення повернення позики спірне домоволодіння.
Договір був посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстрований в реєстрі за № 2008 (а.с.а.с. 31
- 33, 43).

05
липня 2006 року відповідач звернувся до Приватного нотаріуса Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про вчинення виконавчого напису
через неповернення позивачем позичених грошових коштів (а.с. 47).

Того
ж дня Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу
ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис, яким вона запропонувала звернути
стягнення на користь відповідача на спірне домоволодіння. Виконавчий напис був
зареєстрований в реєстрі за № 856 (а.с. 48).

06
липня 2006 року Державною виконавчою службою у Самарському районі

м.
Дніпропетровська було відкрито виконавче провадження з примусового виконання
виконавчого напису від 05.07.2006 р. (а.с. 52).

Вказані
вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Інструкцією
про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом
Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5.

В
силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно
до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає
у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту
передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як
було встановлено судом, за спірним договором позики відповідач не передавав
позивачеві спірну суму (3 000,00 доларів США), про що свідчать визнавальні
пояснення відповідача, його представника, а також письмові пояснення
відповідача, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1046 ЦК України, укладено
не було.

Згідно
з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний
судом недійсним (оспорюваний правочин).

У
відповідності з абз. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Судом
було встановлено, що грошові кошти за спірним договором позики насправді не
передавались, отже оспорювання позивачем укладеного договору є правомірним, а
сам договір має бути визнаний недійсним.

В
силу абз. 3 п. 93, абз. 1 п. 94 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України заставою може бути забезпечене виконання дійсного
зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на
підставі договору, що набрав чинності. Договір застави має похідний характер
від забезпеченого нею зобов'язання.

Аналізуючи
диспозицію приведеної норми, співвідношуючи її з обставинами, які були
встановлені в судових засіданнях, суд вважає, що недійсним також має бути
визнаний укладений сторонами іпотечний договір, оскільки ним було забезпечене
виконання недійсного (неіснуючого) зобов'язання.

Крім
того, на недійсність цього правочину також вказують й інші обставини.

Відповідно
до абз. 3 п. 95 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право
відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа,
якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно,
або третя особа (майновий поручитель).

Згідно
з абз. 3 п. 96 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України
при посвідченні іпотечних договорів нотаріус вимагає витяг з Реєстру прав
власності на нерухоме майно.

У
відповідності з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації
лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

Згідно
з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Таким
чином, задля наявності можливості укласти та нотаріально посвідчити іпотечний
договір позивач (покупець за договорами купівлі-продажу домоволодіння й
земельної ділянки) мав бути власником цього майна, тобто зареєструвати придбане
нерухоме майно у відповідному бюро технічної інвентаризації та управлінні
земельних ресурсів (провести державну реєстрацію правочинів та свого права
власності) і надати нотаріусові витяг з Реєстру прав власності на нерухоме
майно.

Суд
встановив, що усі чотири правочини (договори купівлі-продажу будинку, земельної
ділянки, позики, іпотечний договір) були підписані та посвідчені нотаріусом в
один день, у певний безперервний період часу.

Судом
також було встановлено, що предметом іпотеки (застави) явилося придбане спірне
домоволодіння.

Ураховуючи
ті факти, що позивач не зареєстрував укладені договори купівлі-продажу
домоволодіння та земельної ділянки у відповідних інстанціях (не мав статусу
власника), не отримав витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, суд
доходить висновку про те, що нотаріус не мав підстав для посвідчення спірного
іпотечного договору, оскільки договори купівлі-продажу de-yure не були
вчинені, у розумінні ч. 1 ст. 210 ЦК України.

Позовна
вимога про відшкодування збитків, пов'язаних з ремонтом придбаного
домоволодіння тощо, не підлягає задоволенню, оскільки вона не ґрунтується на
законі (позивач просить відшкодувати витрати з ремонту власного будинку).

Крім
того, ані позивач, ані його представник не підтвердили належним чином суму цієї
вимоги (13 425,00 грн), не надали судові копії касових чеків, квитанцій,
корінців касових ордерів, інших платіжних документів.

Вимога
щодо відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У
відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у
зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Наявність
будь-якої із зазначених вище підстав судом встановлено не було, ані позивачем,
ані його представником не доведено, а тому суд не вважає за можливе
задовольнити цю вимогу.

Суд
також не має підстав розцінювати укладення спірного договору позики як новацію
боргу з наступних підстав.

В
силу ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Відповідно
до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів
купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений
позиковим зобов'язанням. Заміна боргу
позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про
новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047
цього Кодексу).

Зі
змісту приведених норм вбачається, що задля припинення зобов'язання
за одним правочином та заміни цього зобов'язання іншим сторони мають скласти та
підписати новий правочин (новація), за умовами якого сторони
домовляються про заміну одного зобов'язання іншим (іншими).

Як
вбачається зі спірного договору позики, він взагалі не містить положень щодо
припинення зобов'язання за договором купівлі-продажу домоволодіння (3 000,00
доларів США), заміни його новим зобов'язанням з повернення позики, взагалі не
містить посилань на укладений раніше договір купівлі-продажу, а навпаки
викладений як окремий самостійний документ (договір), не пов'язаний
з будь-якими іншими.

Крім
того, на користь цієї тези свідчить те, що ані відповідачем, ані його
представником протягом усього часу розгляду справи не було доведено ту
обставину, що договірна вартість домоволодіння складала не 5 300,00 доларів
США, а 8 300,00 доларів США.

Ця
обставина також підтверджується вартістю домоволодіння, зазначеною у договорах
купівлі-продажу будинку та земельної ділянки (25 550,00 грн, тобто біля 5
000,00 доларів США).

Згідно
зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати
останнього з оплати судового збору в сумі 353,30 грн (пропорційно задоволеній
частці) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі
30,00 грн (а.с.а.с. 2, 4, 12, 13).

Ураховуючи
викладене, керуючись ст.ст. 11, 23, 210, 215, 331, 1046, 1051 Цивільного
кодексу України, п.п. 93 - 96 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від
03.03.2004 р. № 20/5,

ст.ст.
4 - 8, 10, 11, 18, 57 - 60, 79, 81, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати
недійсним договір позики від 14 грудня 2005 року, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 2007.

Визнати
недійсним іпотечний договір від 14 грудня 2005 року, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 2008.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 353,30 грн,
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн,
разом - 383,30 грн.

У
задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти
днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  підпис                                    М. Католікян

Копія вірна:

Суддя Самарського районного

суду м. Дніпропетровська                                                                                М.
Католікян

Рішення не набрало
законної сили.