Справа № 2-411/07р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2007р.
Сакський міськрайонний суд одноосібно суддею Павловською І.Г.

при
секретарі   Золотарьовому А.С.

за
участю представника ТОВ «Луксор» Терещенко І.Є.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Луксор» до ОСОБА_1 про стягнення грошової суми за договором
позики,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Луксор» звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 6.325гр. за договором позики, з яких сума
позики складає 2.500гр. і 3.825гр. - штрафні санкції.

Позов мотивований тим, що
15.02.05р. між ТОВ «Луксор» в лиці директора Ярошенко С.В. і відповідачем був
укладений договір позики, згідно з умовами якого відповідачеві була передана
гроші у сумі 2.500гр., про що була складена розписка, але в порушення умов
договору відповідач гроші не повертає.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав зазначені позовні вимоги і просив їх задовольнити.

Відповідач позов не визнав,
пред'явив зустрічні вимоги про визнання договору недійсним,   та пояснив,
що до травня 2005р. він працював торговим представником у Євпаторійській
філії ТОВ «Луксор». 15.02.05р. представник ТОВ «Луксор» приїхав до
Євпаторійської філії і умовив його підписати договір позики на суму 2.500гр. з
метою підстрахувати фірму від крадіжки грошей з каси з його боку, які він
щоденно привозив за проданий товар, у противному випадку він був змушений звільнятися.  У зв'язку з цим він підписав  договір і розписку, але фактично грошей не
отримував. Через деякий час після звільнення представники ТОВ «Луксор» почали
вимагати від нього повернути суму позики, але він відмовився, тому що цей
договір є фіктивним. Просить визнати правочин не дійсним по тих підставах, що
він був фіктивним, а також у зв'язку із тим, що позивач згідне Статуту не мав
права надавати займи.

Представник позивача
зустрічні вимоги не визнав по тих підставах, що вони не мають доказів, просить
у задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, вивчивши і дослідивши матеріали справи і надані докази, суд
дійшов висновку, що позов не обґрунтований, а зустрічні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що 15.02.05р. відповідач підписав
договір позики 2.500гр. у ТОВ “Луксор”, та розписку про отримання цих грошей у
директора ТОВ “Луксор”, а.с.5,6.

З пояснень сторін судом
встановлено, що до березня 2005р. відповідач працював торговим представником у
Євпаторійській філії ТОВ “Луксор”.

Свідки ОСОБА_2 і ОСОБА_3
пояснили, що їм, як робітникам ТОВ “Луксор” відомо, що у 2004-2005рр., за
пропозицією фінансового директора ТОВ “Луксор”, були придумані і надруковані
бланки договорів позики грошових сум, з метою забезпечити безпеку ТОВ “Луксор”
від можливих крадіжок грошей з кас філій ТОВ “Луксор” з боку торгових
представників, які мали прямий доступ до грошових коштів, отриманих від
реалізації товарів. Для цього представники керівництва ТОВ “Луксор” возили ці
бланки договорів по філіям і психологічно примушували торгових представників
підписувати ці договори без фактичного отримання грошей по цим договорам. Деякі
торгові представники відмовилися підписати ці договори, а деякі підписали їх
без фактичного отримання грошей, в тому числі і відповідач. Після звільнення
цих робітників з роботи представники керівництва ТОВ “Луксор” стали вимагати
від них повернення грошей, зазначених у цих договорах.

Суд вважає за можливе прийняти
до уваги свідчення зазначених свідків як доказ того факту, що відповідач
фактично не отримував від позивача гроші у борг, а правочин був фіктивним з
наступних підстав:

- Згідно ст.1051 ЦК України -
позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти
не були одержані ним від позикодавця.

Рішення суду може ґрунтуватися
на свідченнях свідків на підтвердження цього факту, якщо договір позики був
укладений під впливом обману або під впливом тяжкої обставини, до якої у даному
випадку, суд відносить примушування до звільнення.

Приймаючи до уваги зазначене вище, суд дійшов висновку, що позивач фактично
не давав відповідачу у борг 2.500гр., а договір позики грошей на цю суму між
ними від 15.02.05р., а також розписка про отримання відповідачем цієї грошової
суми, носили фіктивний характер.

Відповідно до ст.234 ЦК
України фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Крім того,  поясненнями
сторін, та Статутом товариства встановлюється, що  основним видом  діяльності ТОВ “Луксор” є оптова  реалізація лікеро-горілочних виробів та
продуктів харчування.

Згідне п.5.7 Статуту ТОВ
„Луксор” товариство згідно діючого законодавства може надавати кредити,
і  позики, і матеріальну допомогу
робітникам, здійснюючим житлове будівництво. Та обставина, що гроші відповідачу
необхідні були для житлового будівництва, судом не встановлена.

Діючим же законодавством,
зокрема, ст.3 Закону України «Про банки і банківську діяльність» № 872 від
20.03.91р.  діяльність по залученню і
розміщенню грошових внесків і кредитів ставиться до банківської, котра
ліцензується ( ч.2 ст.2 Закону України «Про ліцензування окремих видів
господарської діяльності» № 1775 від 1.06.2000р.), отже для надання кредитів и
позик, у якості окремого виду  діяльності,
позивач повинний мати ліцензію.

Відповідно до ч.1 ст.227
ГК України правочин юридичної особи, зроблений
без відповідного дозволу ( ліцензії), може бути визнана недійсним.

На підставі викладеного, ст.ст.227,234,
1051, 1046 ЦК України, керуючись ст.ст.10,11,57,60,88,
209, 212-215,218, 223  ЦПК  України, суд

в и р і ш и в.

Товариству з
обмеженою відповідальністю “Луксор” у позові до ОСОБА_1 про стягнення грошової
суми за договором позики -
відмовити  за його
необґрунтованістю.

Зустрічний
позов задовольнити.

Визнати
договір позики від 15.02.2005р. - недійсним.

Рішення може бути оскаржене в Судову палату по цивільних
справах Апеляційного Суду АРК через Сакський міськрайонний суд у порядку ст.
294 або п.4 ст.295 ЦПК України.

СУДДЯ