Справа № 22-1010/2007 р.                          Головуючий у 1 інстанції
Категорія 14                                                  Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

06 березня 2007 року                                                                        м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Голубинського А.М.,

суддів Жданової В.С., Прокопчук Л.М.,

при секретарі Пометун СМ., за участю представника відповідачки ОСОБА_1. - ОСОБА_5.,
позивачів ОСОБА_3., ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення Червоногвардійського районного суду м.
Макіївки від 27 листопада
2006 р. по
справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3до ОСОБА_1про стягнення матеріальної та
моральної шкоди,_

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2та
ОСОБА_3., на користь яких з відповідачки ОСОБА_1. стягнуто матеріальну шкоду у
розмірі 1532 грн. та
в рахунок відшкодування моральної шкоди 2500
грн.

Відповідачка
ОСОБА_1., посилаючись
на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати
ухвалене рішення та залишити позовну заяву без розгляду. Відповідачка вважає,
що позивачі не мали повноважень звертатися до суду з позовом про відшкодування
зазначеної шкоди, оскільки власником автомобілю є ОСОБА_4., який надав
доручення на право керування ,
розпорядження автомобілем та на представництво його інтересів в разі
скоєння дорожно-транспортної пригоди, тільки одному з позивачів. Вважає, що по
справі відсутні докази спричинення матеріальної та моральної шкоди, а також ця
шкода не може бути стягнута на користь осіб, що не є власниками автомобіля.
Вважає, що спірні правовідносини виникли з підстав по зберіганню автомобіля,
але така норма матеріального права не була застосована судом першої інстанції.

При розгляді
справи судом встановлено, що позивачі користувалися платною автостоянкою, яка
розташована за адресою: м. Макіївка-7, м-н Калінінський і належала на праві
власності приватному підприємцю ОСОБА_1.. 07.02.2006
року позивачі уклали договір зберігання автомобілю, та отримали товарний
чек про внесення оплати. 08.02.2006
року був виявлений факт пошкодження автомобіля, який знаходився на
зберіганні, про що працівниками ДАІ був складений акт . Задовольняючи
позов частково, суд першої інстанції стягнув з відповідачки на користь
позивачів вартість ремонту механічних пошкоджень їх автомобіля в сумі 1500 грн, та 32 грн надмірно
сплачених за зберігання автомобіля, а також з урахуванням обставин справи
стягнув в рахунок відшкодування моральної шкоди 2500 грн. Вимоги позивачів в частині стягнення 40063 грн,
пов"язаних з перебуванням на території України під час розгляду справи в
суді та втрату середнього заробітку за цей час , суд першої інстанції визнав безпідставними.

Заслухавши
доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення осіб які брали участь у
розгляді справи, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а ухвалене рішення першої інстанції скасуванню з
ухваленням нового рішення з наступних підстав.

2

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права.

Розглядаючи позов, суд першої
інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та прийшов до правильного
висновку про обгрунтованість вимог, в частині стягнення матеріальної шкоди , спричиненої
пошкодженням речі, переданої на зберігання та в частині стягнення надмірно сплаченої
суми за зберігання..

Відповідно до ст. 936 ЦК України за
договором зберігання одна сторона /
зберігач/ зобов'язується зберігати річ, яка передана ії другою стороною / поклажодавцем /, і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Договір зберігання укладається у письмовій формі у
випадках, встановлених ст. 208
ЦК України. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі
на зберігання посвідчене розпискою, квітанцією або іншим документом, підписаним
зберігачем.

Із матеріалів справи вбачається, що 07.02.2006 року автомобіль
ВАЗ-21124, дн НОМЕР_1 був переданий на
зберігання на оплатну автостоянку за адресою: м.Макіївка-7, м-н Калінінський,
яка належить приватному підприємцю -
відповідачці ОСОБА_1..
Про передачу автомобіля на зберігання був отриманий товарний чек з
зазначенням дати, номеру аватотранспорту, суми оплати та відміткою про те / мовою оригіналу /, що „ царапин нет, повреждений нет „. I том 1 а.с. 11/.

З докладної записки
ОСОБА_6. - охоронника
автостоянки вбачається,
що при передачі
автомобілю на зберігання пошкоджень на автомобілі не було.

Суду наданий протокол огляду
транспорту від 11.02.2006
року, який складений працівником ДАІ за участю сторін та свідків , з якого
вбачається, що на задньому бампері справа, задньому правому крилі автомобіля є
механічні ушкодження.

В ч. 1
ст. 942 ЦК України
зазначено, що зберігач зобов"язаний вжити усіх заходів, встановлених
договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення
схоронності речі.

У відповідності до ст. 950 ЦК України зберігач відповідає за втрату / нестачу/ або
пошкодження речі, прийнятої на зберігання, на загальних підставах.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку про законність вимог позивача про відшкодування матеріальної
шкоди, спричиненої під час перебування речі на зберіганні.

Розмір суми відшкодування 1500 грн визначений судом на підставі акту №110 від 16.03.2006 року.

Відповідно до ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду
справи відповідач не заявляв ніяких заперечень чи клопотань щодо визначення
вартості виконання ремонтних робіт, тому суд першої інстанції, у відповідності
до вимог ст. 60 ЦПК
України виходив з тих доказів та обставин, на які посилалися сторони.

Обґрунтованим є також стягнення з відповідачки надмірно
внесеної позивачем суми за зберігання автотранспорту у розмірі 32 грн., оскільки
зазначені обставини знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Так, в
постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 01.02.2006 року вказано, що
в період з 19.01.по 24.01.2006
року ОСОБА_3. сплатив за зберігання автомобіля більше, ніж передбачено
тарифом.

Між тим,
заслуговують на увагу доводи відповідачки про те, що при розгляді справи суд
першої інстанції не визначив коло належних позивачів по справі.

3

З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля є
ОСОБА_4., який 08.06.2005
року видав ОСОБА_3. доручення на право керування та розпорядження
автомобілем. Цим дорученням ОСОБА_3. були надані повноваження вчиняти інші дії,
пов"язані з користуванням та обслуговуванням автомобіля, а також
представляти його інтереси у різних установах.

Позивачка ОСОБА_2 не є власником
автомобіля та не має відповідного доручення на право керування чи розпорядження
автомобілем.

За таких обставин, висновки суду
про стягнення матеріальної шкоди, яка спричнена неналежним зберіганням
автомобіля та надмірною оплатою за користування автостоянкою,   на користь позивачки ОСОБА_2є необгрунтованими.
Правових підстав для задоволення позову про стягнення матеріальної і моральної
шкоди на користь ОСОБА_2. не вбачається, в цій частині заявлений позов
задоволенню не підлягає.

Враховуючи
наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3.
підлягають частковому задоволенню, з стягненням з відповідачки ОСОБА_1. на його
користь, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1532 грн.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди в сумі 2500
грн., яка підлягає стягненню з відповідачки на користь ОСОБА_2та ОСОБА_3.,
суд першої інстанції не навів відповідних мотивів чому саме у такому розмірі
підлягає відшкодуванню ця шкода на користь двох позивачів, а тому апеляційний
суд приходить до висновку, що рішення суду в цієї частині не може залишатися
без змін.

Відповідно до ст. 22
Закону України „Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог
споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Розмір відшкодування моральної шкоди апеляційний суд
визначає в сумі 1000 грн.
враховуючи межи заявлених вимог, характеру та обсягу заподіяних позивачеві
ОСОБА_3. страждань їх тривалості і істотності вимушених змін у його життєвих
стосунках.

В іншій частині, рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України апеляційний суд,-ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки від 27
листопада 2006 року
скасувати, стягнути з відповідачки ОСОБА_1на користь позивача ОСОБА_3в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 1532
(одна тисяча п'ятсот тридцять дві) гривні та в рахунок відшкодування
моральної шкоди 1000 (одну
тисячу) гривень.

Відмовити позивачці ОСОБА_2в задоволенні позову до
ОСОБА_1про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили .