РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

14 листопада 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути  Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Магдалинівського
районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 листопада 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У  серпні  2001 р.
ОСОБА_1  звернувся  в
суд  з позовом до Касьяненка О.О.
про стягнення боргу за договором позики.

Зазначав, що 28.08.1997 р. між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики,
за яким останній взяв у нього в борг 1100 доларів США. Оскільки відповідач на
його вимогу борг не повернув, позивач просив суд стягнути з відповідача на його
користь суму боргу в сумі 5830 грн., що еквівалентно 1100 доларів США.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 доповнив позовні вимоги та просив стягнути
з відповідача борг з урахування інфляції в сумі 9527 грн.

Справа розглядалась судами неоднарозово.

Останнім рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області
від 12.07.2006 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 8.11.2006 р., позов задоволено: стягнуто з
відповідача на користь ОСОБА_1 9527 грн. боргу та 59 грн. судових витрат.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та
ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем не виконано взяте
зобов'язання за договором позики та не повернуто борг за вимогою позивача, а
тому він підлягає стягненню в примусовому порядку в національній валюті за
курсом Національного банку України, що діяв на час звернення позивача до суду,
з урахування індексу інфляції.

Однак повністю погодитись з таким висновком судів не можна, виходячи з
наступного.

Зі змісту розписки від 28.08.1997 р. вбачається, що ОСОБА_2 взяв у борг у
ОСОБА_1 1100 доларів США. Тобто, предметом позики була іноземна валюта.

Висновок судів про наявність правових підстав для задоволення позову в
частині стягнення основної суми боргу відповідає вимогам закону та обставинам
справи.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення
боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції, місцевий суд помилково
виходив з того, що на спірні правовідносини поширюється правило ст. 214 ЦК УРСР
1963 р. щодо можливості застосування такої штрафної санкції, яка стосується
національної грошової одиниці - гривні.

Крім того, суд обрахував суму основного боргу: 5888 грн. 85 коп. за курсом
Національного банку України, що діяв на час звернення позивача до суду, а не
станом на час ухвалення судом свого рішення.

Відповідно до ст. 341 ЦПК України суд
касаційної  інстанції  має
право  змінити рішення, якщо
застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Оскільки судами  до спірних
правовідносин помилково застосовано положення ст. 214 ЦК УРСР 1963 р. щодо
стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, дія якої в даному випадку на
них не поширюється, та невірно обрано дату, станом на яку слід було обрахувати
суму основного боргу, судові рішення підлягають зміні з відповідним зменшенням
суми стягнення.

Оскільки на час ухвалення рішення суду першої інстанції 12.07.2006 р. курс
гривні по відношенню до долара США, встановленого  Національним банком України, становив: 505
грн. = 100 доларів США, стягненню підлягало 5555 грн. (1100  х
5,05).

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд касаційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових
витрат.

За таких обставин, понесені позивачем при розгляді справи судові витрати
підлягали стягненню з відповідача у сумі 55 грн. 55 коп.

Керуючись  ст.ст.  336,
341   ЦПК  України,
колегія  суддів  Судової
палати   у цивільних справах
Верховного Суду України

в и р і ш и л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від                    12 липня 2006 року та
ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 листопада 2006 року
змінити: зменшити суму стягнення та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5555
грн. основного боргу та 55 грн. 55 коп. судових витрат.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф.
Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін