У х в а л а

іменем
україни

31 жовтня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,   Костенка А.В.,  Данчука В.Г.,  Пшонки М.П., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми за договором позики та відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду
Миколаївської області від 31 травня 2006 року та рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 23 серпня 2006 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2004 року ОСОБА_1 звернулася в суд із вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що в травні 2001 року відповідачка взяла в неї в борг 5 880
доларів США та 2 000 грн. і зобов'язалася повернути в жовтні 2001 року 8 820
доларів США та 3 000 грн. Добровільно борг ОСОБА_2 не повертає, тому позивачка
просила суд стягнути з неї 46 746 грн. боргу в повернення боргу та 10 000 грн.
на відшкодування моральної шкоди.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області
від 31 травня 2006 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь позивачки 31 694 грн. боргу та                        3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 серпня 2006 року
рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди скасовано та в цій частині позову відмовлено, у решті - рішення
суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування
судових рішень із підстав порушення судами норм матеріального та процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 374 ЦК УРСР, на підставі якої вирішено спір судами, за
договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні
(позичальникові) у власність (оперативне управління) гроші або речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж
суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості.

Задовольняючи позовні вимоги, міськрайонний суд, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами у травні 2001 року укладено
договір позики 5 880 доларів США та 2 000 грн. строком до жовтня 2001 року,
умову якого про повернення боргу відповідачка не виконала.

З таким висновком погодитися не можна, оскільки його зроблено в порушення
вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України без належного з'ясування питань: чи мали
місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами
вони підтверджуються; які правовідносини випливають з установлених обставин;
яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Заперечуючи проти позовних вимог,
ОСОБА_2 посилалася на те, що зазначені в розписці від 10 жовтня 2001 року суми
свідчать не про наявність договору позики, а про наявність відносин зі спільних
дій з обробітку землі, отримання коштів, їх витратою на придбання насіння, посіву,
збору урожаю та розрахунків прибутку врожаю.

Ці доводи судом залишені поза увагою, як і зміст розписки від              10 жовтня 2001 року та пояснення
позивачки ОСОБА_1

Розписка від 10 жовтня 2001 року (а.с. 4, 195а) містить запис про те, що
ОСОБА_2 зайняла в ОСОБА_1 у травні 2001 року для обробітку землі, висіву
насіння соняшнику 5 880 доларів США та 2 000 грн. з проведенням розрахунку в
жовтні 8 820 доларами США та 3 000 грн. після збору врожаю.

Місцевий суд останню частину розписки розцінив як відсотки за користування
позиченими коштами й залишив поза увагою пояснення ОСОБА_1 (а.с. 197, 198) про
те, що відповідачка  не виконувала своїх
обов'язків щодо розрахунку та що сума боргу за розпискою перевищує отриману суму,
оскільки згідно з господарськими відносинами, які діють у сільгоспвиробників,
весняний зерновий борг на посів повертається в кратному розмірі, а гроші
передавалися без процентів. Відповідачка засівала належну їй земельну ділянку в
100 га за її -  ОСОБА_1 кошти, а тому між
ними виник конфлікт при збиранні врожаю.

За таких обставин висновок суду про наявність між сторонами договору позики
коштів, які підлягають поверненню, є передчасним та свідчить про неправильне
вирішення справи, тому судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених
ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31
травня 2006 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23
серпня 2006 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

В.Г. Данчук

А.В. Костенко

М.П. Пшонка