Справа
№  2-721/2007 року
грудня    2007 року                  Ічнянський    районний
суд  Чернігівської області
головуючого судді   Негода А.М.
секретарі   Бульба С.М.
розглянувши у   відкритому
судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за  позовом
ВАТ “Племзавод “Тростянець”  до ОСОБА_1 про стягнення боргу за дизельне пальне,
ВАТ “Племзавод “Тростянець” звернувся до
грн. 34 коп. вказуючи на те, що відповідач працюючи заступником голови
правління ВАТ “Племзавод “Тростянець”   на протязі
2006року для власних потреб заправляв особистий автомобіль «Мерседес» д.з.
34 коп., яку і просять стягнути з відповідача в примусовому порядку.
Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не
визнав повністю посилаючись на те, що жодного разу свій автомобіль у позивача
не заправляв, а коли його власний автомобіль використовували в інтересах
підприємства, його заправляли водії підприємства ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які  і повинні за це відповідати.
Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги    задоволенню не підлягають, виходячи із
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на норми  ЦК України, які
регулюють договір позики.
В ст..1046 ЦК України вказано, що за
договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій
стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується повернути  позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (
суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду  та такої ж якості.
Згідно ст.. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від
суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
В судовому засіданні встановлено, що
відповідач дійсно мав на праві особистої власності автомобіль «Мерседес Бенц
Віто» д.з. НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу (а.с.58).
Із лімітно-забірних карточок на
одержання зі складу племзавод “Тростянець”
диз. пального (а.с.16-52) вбачається, що дійсно автомобіль із номерним
знаком НОМЕР_1 заправлявся протягом 2006 року дизпальним, але його заправляв не
відповідач, а водії «Племзаводу» Тростянець» ОСОБА_3  і ОСОБА_2 Як пояснив в судовому засіданні сам
представник позивача, дані водії працювали у
“Племзаводі “Тростянець”  і
заправляли даний автомобіль за розпорядженням голови правління ВАТ “Племзавод
“Тростянець”   Вишнівського І.В. Сам
відповідач ОСОБА_1 жодного разу автомобіль диз. пальним  не заправляв.
Таким чином, в судовому засіданні не
добуто жодного доказу, який би свідчив про укладення договору позики між
позивачем і відповідачем, лімітно-забірні картки не є документом, що
свідчить  про укладення договору позики,
оскільки відповідач у них як сторона не фігурує, тому у задоволенні позовних
вимог необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215
ЦПК України, ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, суд -
В задоволенні позову ВАТ “Племінний
завод “Тростянець” до
тисяч двісті вісімдесят три) грн. 34 коп. відмовити повністю.
На рішення на протязі   20 днів з дня подання заяви про апеляційне
оскарження рішення суду, яка подається на протязі  10 днів
з дня його проголошення , може бути подана апеляційна скарга  в Чернігівський апеляційний суд .
Суддя:                                                                                                                        А.М.