РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Автономної
Республіки Крим в складі:

Головуючого, судді:      Любобратцевої Н.І..

Суддів:                              Даніла Н. М.

Чистякової Т.І.

При секретарі: Бахтагареєвої М.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства «Готельний комплекс «Ялта - інтурист»,
генерального директора Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс
«Ялта - інтурист»
Мікаллеф Бернарда про визнання
незаконним та відміну наказу №753-к від 01
вересня 2006року про звільнення, поновлення
на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ялтинського міського суду АР Крим від 29
листопада 2006року,

встановила:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Відкритого акціонерного
товариства «Готельний комплекс «Ялта -
інтурист», генерального директора Відкритого акціонерного товариства «Готельний
комплекс «Ялта - інтурист»
Мікаллеф Бернарда про визнання
незаконним та відміну наказу №753-к від 01 вересня 2006року
про звільнення, поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що вона працювала на посаді касира ресторану
«Ялта» ВАТ «Готельний комплекс «Ялта -
інтурист», наказом №
753-к від 01 вересня
2006року її звільнили з роботи по п.4 ст. 40
КЗпП України за прогули з 24
по 30 червня
2006року. З вказаним наказом вона не згодна, оскільки прогулів не робила,
знаходилась на своєму робочому місці. Просила відмінити наказ про її
звільнення, поновити на роботі на посаді
касира ресторану «Ялта», стягнути з відповідача на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, заподіяну її
незаконним звільненням, яку вона оцінює в 5000грн.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги.

Представники
відповідачів позов не визнали, вважають, що звільнення позивачки з роботи
проведено у відповідності з законом.

Рішенням
Ялтинського міського суду АР Крим від 29
листопада 2006року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з
рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду
скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників сторін, колегія суддів вважає апеляційну
скаргу підлягаючою задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення про задоволення позову з наступних підстав.

Відмовляючи в
задоволенні позову, суд виходив із необґрунтованості заявлених вимог. Колегія
суддів не погоджується з такими висновками суду, оскільки вони не

Справа №22-ц- 1539 2007p Головуючий
в першій інстанції: суддя -
Цалко А.А.

Доповідач: суддя
- Чистякова Т.І.

відповідають обставинам справи та законодавству.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позивачка працювала в ДП «Ялта-
Інтурист -Общепит» з
25.04.2000року. Наказом №411-к від 01.12.2004року позивачка прийнята переводом
із ДП «Ялта- Інтурист -
Общепит» в Дирекцію по громадському харчуванню ВАТ «Ялта - Інтурист» на
посаду касира ресторану «Ялта» з індивідуальною матеріальною відповідальністю (а.с. 20,29).

Відповідно до акту від 29.07.2006року ОСОБА_1 відмовилася давати пояснення з приводу
своєї відсутності на робочому місці з 24.06.
по 01.07.2006року
(а.с.41)

31.08.2006року профспілковий
комітет дав згоду на звільнення позивачки по п.4 ст. 40 КЗпП України ( а.с.44) Наказом
№753-к від 01.09.2006року ОСОБА_1
звільнена з роботи з посади касира з 01.09.2006року по п.4 ст. 40 КЗпП України ( прогул).( а.с.45)

Представник
відповідача в судовому засіданні пояснив, що прогули ОСОБА_1 були виявлені
25.07.2006року.

Крім того,
сторони в судовому засіданні не заперечували, що відповідно до табелю обліку
робочого часу за червень 2006року позивачка прогулів не має, заробітну плату за
червень 2006року отримала за повний місяць. Це також підтверджується
розрахунковим листком за червень 2006року (
а.с.22) та
табелем обліку робочого часу( а.с.40).
Також сторони погодились із тим, що звільнення позивачки проведено в
строки, передбачені ст. 148
КЗпП України, оскільки в серпні 2006року позивачка хворіла.

Згідно з ч.1, 2, 3 ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та
інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Застосування до
працівника дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи по п. 4 ст. 40 КЗпП України
може бути здійснено лише за наявності доказів, з достовірністю підтверджуючих
відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.

Підставами для
звільнення позивачки з роботи в наказі про звільнення вказані: докладна
ОСОБА_4- головного бухгалтера від 25.07.2006року; акт перевірки від
25.07.2006року; копії приходно -
касових ордерів; копія табелю обліку робочого часу; пояснювальна записка ОСОБА_5 - заступника директора по громадському харчуванню від
27.07.2006року.

В докладної від
25.07.2006року ОСОБА_4 доводила до відома керівництва, що в результаті
вибіркової перевірки бухгалтерських документів виявлено розходження між табелем
обліку робочого часу на ОСОБА_1
і складенням касових звітів за час з 24.06.2006року по 01.07.2006року ( а.с.33)

В пояснювальній
записці від 27.07.2006року ОСОБА_5 повідомляє керівництво про порушення
табелювання робочого часу касирів громадського харчування і вказує на те, що
табель обліку робочого часу за червень 2006року, який склали касири ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 вона підписала. Про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 з 24.06. по 01.07., вона, як
керівник, повідомлена не була. (
а.с. 42)

Відповідно до
акту від 25.07. 2006року
встановлені розходження в документах, а саме:
1) в табелі обліку робочого часу
касира ОСОБА_1 за 24, 26, 27, 29, ЗО червня 2006року відмічені робочі часи: 24.06.- 6 год.; 26.06.-11 год.;
27.06.6 год.;29.06.-11 год.; 30.06.- 6 год.; 2) відповідно
касової книги та приходно -расходних ордерів за цей

період у
вищезазначені дні працювали ОСОБА_2 і ОСОБА_3; 3) крім того, за 25
та 28 червня
2006року ОСОБА_1 була
протабелірована за додатковий об'єм роботи по 5,6год. ( а.с.34)

Вказані
документи та копії приходно -
касових ордерів не свідчать про здійснення позивачкою прогулів. Копія
табелю обліку робочого часу, навпаки, свідчить про її присутність на робочому
місці.

Колегія суддів
вважає, що відсутність на бухгалтерських документах за період з 24. 06. по 01.07. 2006року
підписів позивачки не є безспірним доказом її відсутності на робочому місці.
Будь - яких
інших доказів, які б достовірно підтверджували відсутність позивачки в
зазначений час на роботі відповідачем не надано.

За таких
обставин, колегія суддів вважає, що позов в частині скасування наказу про
звільнення і поновлення на роботі підлягає задоволенню.

Підлягають також
задоволенню вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу на
підставі ст. 235 КЗпП
України. Період вимушеного прогулу складає з 01 вересня 2006року по 27
лютого 2007року, оклад позивачки складає 600грн, що підтверджується
розрахунковим листком( а.с.22).
Заробітна плата за час вимушеного прогулу складає 3000грн., які підлягають
стягненню на користь позивачки.

Обґрунтовані
вимоги позивачки про стягнення на її користь моральної шкоди, яка спричинена їй
незаконним звільненням. Стягнення моральної шкоди передбачено ст. 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів
погоджується з доводами позивачки про те, що незаконним звільненням їй
спричинена моральна шкода. Проте вважає, що сам факт задоволення позову про
поновлення на роботі, тобто захист порушених трудових прав у судовому порядку
буде достатньою компенсацією моральних страждань і переживань позивачки, а тому
у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до
п.1, 3 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на
користь держави підлягає стягненню державне мито в сумі 51грн та витрати на
інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в
сумі 30 грн.

Виходячи з
наведеного та керуючись ст..
303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення
Ялтинського міського суду АР Крим від 29
листопада 2006року скасувати. Ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства «Готельний комплекс «Ялта - інтурист»,
генерального директора Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс
«Ялта - інтурист»
Мікаллеф Бернарда про визнання
незаконним та відміну наказу №753-к від 01
вересня 2006року про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати наказ
Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Ялта -інтурист» №753-к від 01 вересня 2006року
про звільнення ОСОБА_1 з
роботи з 01.09.2006року по п.4 ст.40 КЗпП України.

ОСОБА_1 поновити на роботі в Відкритому акціонерному товаристві
«Готельний комплекс «Ялта -
інтурист» в Дирекцію по громадському харчуванню ВАТ «Ялта - Інтурист» на
посаду касира ресторану «Ялта».

Стягнути з
Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Ялта -інтурист» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3000грн. В
іншій частині позову про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Ялта -інтурист» на користь держави державне мито в сумі 51грн
та витрати на інформаційно -технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня його проголошення.