РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
місяця квітня дня 20 колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого,
судді:   Іващенко В.В. Суддів:   Сінані О.М.

Летягіної
О.В. При секретарі:   Іванові O.K.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 30.01.2007р. в справі за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства „Ялтинський міський торгівельний порт"
про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

встановила:

10 листопада 2006р.
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного підприємства „Ялтинський міський
торгівельний порт" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що наказом начальника Державного
підприємства „Ялтинський міський торгівельний порт" від 10.10.2006р. № 418/л він був
незаконно звільнений з посади начальника відділу договірної та претензійної
роботи з підстав п.1   ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Наказ про звільнення він вважає незаконним, оскільки
фактично реорганізації на підприємстві не було, йому не було надано
розпорядження про скорочення його посади.

Адміністрація не дотрималась вимог ч.2 ст. 40 КЗпП України: на його адресу неодноразово направлялись
переліки вакантних посад, але таких, що були б ідентичні його посаді йому
запропоновано не було, хоча в цей період був прийнятий на посаду начальника
відділу служби маркетингу і логістики ОСОБА_2, тобто посада начальника цього
відділу була вакантна, на посаду заступників начальника відділу служби
маркетингу і логістики були призначені ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Крім того, було залишено без розгляду його заяву від 03.08.2006р.про
надання йому відпустки по догляду за дітьми.

Рішенням Ялтинського міського суду від 30.01.2007р. ОСОБА_1 у позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі він ставить питання про скасування
зазначеного рішення, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам
справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Справа № 22-ц-2877/2007р.                        Головуючий в суді першої
інстанції:

Шумов В.В.

Доповідач:
В.В. Іващенко

2

Зокрема, апелянт вказує на те, що висновки суду про
виконання відповідачем вимог ч.2 ст. 40
КЗпП України не відповідають обставинам справи.

За час, коли він був на лікарняному після попередження про скорочення його
посади, на роботу були прийняті ОСОБА_6,
ОСОБА_2, а заступники начальників відділів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, -продовжували
працювати на посадах, які займали до реорганізації.

Із змісту штатного розкладу станом на 01.07.2005р. ( арк. с 130) убачається, що у
відділу служби маркетингу і логістики була вакантна посада начальника, яку йому
запропоновано не було.

Наказом № 80 від
24.02.2006р. ( арк. с 186) ОСОБА_6 з
24.02.2006р. був призначений на посаду начальника служби комерційної
експлуатації, маркетингу, постачання та збуту, яка була утворена 14.03.2006р.
(арк. с.70, 80, 186).

Крім того, він вважає, що у відповідача не мало місце змін в організації
виробництва і праці, зокрема реорганізації і відповідно - скорочення штату
працівників.

Так, із змісту розпорядження №
285 від 09.11.2006р. ( арк. с 166) убачається, що
після реорганізації всіх служб і відділів на підприємстві знов були тимчасово
створені такі ж служби та відділи.

Він також вважає, що відповідачем не додержано норм законодавства,
що регулюють вивільнення робітників, зокрема не враховано його переважного
права на залишенні роботі: наявності на його утриманні дружини та двох
неповнолітніх дітей, його 7-річного стажу роботи на даному підприємстві,
кваліфікацію ( він має вищу економічну освіту) тощо.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши доповідача, позивача, його представника, представника відповідача,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що реорганізація
Ялтинського міського торгівельного порту дійсно відбувалась і з цієї нагоди
провадилось скорочення штатів працівників. Позивач був своєчасно попереджений
відповідачем про скорочення його посади та наступне звільнення, йому
неодноразово було запропоновано дати згоду на переведення на вакантну посаду,
але він згоду не дав. Його було звільнено з посади начальника відділу
договірної та претензійної роботи з підстав п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України за
згодою профспілкового комітету. Звільнення за ініціативою відповідача було
законним і обгрунтованим.

Проте
вищезгадані висновки суду не відповідають обставинам справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що розпорядженням
начальника Державного підприємства „Ялтинський міський торгівельний порт" № 72 від
14.03.2006р.затверджено структуру і штатний розклад відділу „Служба комерційної
експлуатації, маркетингу, постачання та збуту", до складу якої входили три
штатні посади: заступник начальника з постачання та збиту, заступник начальника
з договірної роботи, заступник начальника з комерційної експлуатації та інші (арк. с 91-94).

Зазначені посади позивачеві пропоновані не були, хоча позивач мав 7-річний стаж
роботи на даному підприємстві, кваліфікацію, вищу економічну освіту.

3

Наказом №
80 від 24.02.2006р. (
арк. с. 186) ОСОБА_6, який раніше не
працював на зазначеному підприємстві, з 24.02.2006р. був призначений на
посаду начальника служби комерційної експлуатації, маркетингу, постачання та
збуту (арк. с.70, 80,
186).

Саме в цей період був прийнятий на посаду начальника відділу служби
маркетингу і логістики ОСОБА_2, який також раніше не працював у відповідача.

Зазначені посади
позивачеві не пропонувались.

При вирішенні питання про зайняття посад заступників начальника відділу
служби маркетингу і логістики, на які були призначені ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, - не
вирішувалось питання про переважне право на залишення на роботі при вивільненні
працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, передбачене
ст. 42 КЗпП
України.

За таких обставин звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу договірної
та претензійної роботи з підстав п.1 ч.І ст. 40 КЗпП України Державного підприємства „Ялтинський міський
торгівельний порт" не можна вважати таким, що відповідає вимогам закону.

Наказ начальника Державного підприємства „Ялтинський міський торгівельний
порт" від 10.10.2006р. №
418/л від 10.10.2006р. №
418/л підлягає скасуванню, а позивач -
поновленню на роботі.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм
матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія
суддів, керуючись п.2, 4
ч.1 ст. 309 ЦПК
України, скасовує його і ухвалює нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1

Поновляючи ОСОБА_1 на посаді начальника відділу
договірної та претензійної роботи, колегія суддів, керуючись ч.2 ст. 235 КЗпП України
приймає рішення про виплату незаконно звільненому працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.10.2006р. по день ухвалення
рішення - 20.04. 2007р.,
тобто за 7 місяців
і 10 днів,
виходячи з середньоденної заробітної плати позивача за повний останній місяць - січень 2006р.: 137 грн 90 коп.

Відповідно до ст. 88
ЦПК України судові витрати судовий збір у сумі 51 грн., а також
витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн., від сплати
яких звільнено позивача, підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи наведене і керуючись ст. ст. 303, 304, 311, 314, 315 Цивільного
процесуального Кодексу України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Ялтинського    міського суду    АР Крим від 30.01.2007р. скасувати,
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства „Ялтинський
міський торгівельний порт" про поновлення на роботі, стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу договірної та претензійної
роботи Державного підприємства „Ялтинський міський торгівельний порт".