Справа №
22ц-419/2007                       Головуючий
у першій інстанції - Рябота В.І.
цивільна                              Доповідач
УХВАЛА

Іменем
України

05 березня 2007
року                                                                                       м.
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.

суддів:                                 Лакізи Г.П.,
Редьки А.Г.

при секретарі:                    Вареник О.М.

з участю: представника позивача - відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Чернігові Чернігівської області -Білюби Л.В.,
представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, 3-ї особи ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Чернігові Чернігівської області на рішення Прилуцького міськрайонного суду від
14 грудня 2006 року по справі за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Чернігові Чернігівської області до ОСОБА_1, третя
особа - ОСОБА_2, про стягнення в порядку регресу витрат на відшкодування шкоди,
-

встановив:

В апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Чернігові Чернігівської області просить скасувати рішення
Прилуцького міськрайонного суду від 14 грудня 2006 року, яким позовні вимоги
фонду задоволено частково (стягнуто з ОСОБА_1 на користь Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Чернігові 6500 грн. у відшкодування
витрат, понесених Фондом внаслідок відшкодуванням ОСОБА_2 шкоди, спричиненої
нещасним випадком на виробництві), та просить постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, тобто в сумі 19391,93 грн.

Свої
вимоги мотивує тим, що ч.4 ст. 1193 ЦК
України чітко вказує на можливість зменшення розміру відшкодування шкоди,
завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім
випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. В якості одного із аргументів,
які свідчать на користь часткового задоволення позовних вимог Фонду, суд в
оскарженому рішенні послався на те, що розслідування кримінальної справи було
проведено формально. Проте, достовірність, повнота та об'єктивність
розслідування кримінальної справи не було предметом судового розгляду
14.12.2006р., оскільки по даному факту є постанова Прилуцького міськрайонного
суду від 18.07.2005р., яка жодною із сторін не була оскаржена і набула законної
сили. Поряд з тим, безпосередньо в рішенні суду зазначено, що кримінальна
справа стосовно ОСОБА_1 була закрита за нереабілітуючими обставинами, що
фактично визнає його винним у ДТП.
Крім того, судом не враховано той факт, що відповідальність особи, яка
здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має певні особливості,
які проявляються в так званому принципі відповідальності без вини.

Представник
позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та 3-ї особа ОСОБА_2 апеляційну
скаргу не визнали, а рішення суду першої інстанції вважали законним та
обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Прилуцького
міськрайонного суду від 18.07.2005р. кримінальна справа за обвинуваченням
ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.І ст.286 КК України, була закрита
провадженням на підставі ст.46 КК України у зв'язку з примиренням підсудного з
потерпілою, тобто за нереабілітуючими обставинами (а.с.7). Проте, суд прийшов
до висновку, що розслідування по справі було проведено формально, без належного
дотримання вимог кримінально-процесуального законодавства. За висновком суду першої
інстанції, в даному випадку пряма вина відповідача у вчиненні ДТП реально не
доведена, що дає можливість при визначенні розміру шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, врахувати матеріальне становище відповідача, і одночасно третьої
особи, тобто його дружини, та відповідно до вимог ч.4 ст. 1193 ЦК України
зменшити розмір відшкодування шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
перевіривши доводи скарги та матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд відповідно до п.4 ч.І ст.311  ЦПК України, з наступних підстав.

По справі встановлено, що 28.04.2005 р. в м. Прилуках сталась
дорожньо-транспортна пригода з участю двох автомобілів - автомобіля „ЗАЗ
1102" під керуванням ОСОБА_1, та автомобіля „ФіатУНО" під керуванням
ОСОБА_4, в результаті якої пасажир автомобіля ЗАЗ ОСОБА_2 отримала тілесні
ушкодження категорії середньої тяжкості. Винним у даній дорожньо-транспортній
пригоді був визнаний ОСОБА_1, який рухався по другорядній

дорозі, і на
перехресті, в порушення вимог пункту 16.11. Правил безпеки дорожнього руху, не
надав дорогу автомобілю „Фіат" під керуванням ОСОБА_4, який рухався по
головній дорозі. Постановою Прилуцького міськрайонного суду від 18.07.2005р.
кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого
ч.І ст.286 КК України, була закрита провадженням на підставі ст.46 КК України у
зв'язку з примиренням підсудного з потерпілою, тобто за нереабілітуючими
обставинами (а.с.7). Оскільки потерпілій внаслідок ДТП ОСОБА_2 тілесні
ушкодження були заподіяні під час виконання нею трудових обов'язків,
відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігові було
здійснено їй страхові виплати на загальну суму 19391,93 грн. (а.с.36, 8-30).

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на положення статей 1187
та 1191 Цивільного кодексу України, що регулюють відшкодування шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки та право зворотної вимоги до винної особи.

Але в даному випадку шкода потерпілій завдана внаслідок
зіткнення двох автомобілів, тобто внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, а відшкодування шкоди за таких обставин регулюється статтею 1188, а
не 1187 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст. 1188 Цивільного кодексу України,
якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим
особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно
від їхньої вини. Таким чином, даною нормою обов'язок по відшкодуванню шкоди
потерпілому покладається на обох володільців джерел підвищеної небезпеки,
внаслідок взаємодії яких потерпілому завдано шкоди. Проте до участі у справі не
залучено володільця другого джерела підвищеної небезпеки - автомобіля „Фіат
УНО", незважаючи на покладений на нього вказаною нормою обов'язок по
відшкодуванню шкоди потерпілій особі, що згідно з п.4 ч. 1 ст.311 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду з направленням справи на новий розгляд.
При новому розгляді справи суду належить залучити до участі у справі (як
відповідача або 3-ю особу, якщо до нього не заявлено позовні вимоги) володільця
другого джерела підвищеної небезпеки, з участю якого сталась
дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_2 отримала тілесні
ушкодження, та з врахуванням встановлених обставин вирішити заявлені вимоги. В
частині доводів апеляційної скарги щодо обов'язковості для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки дій особи, постанови Прилуцького
міськрайонного суду від 18.07.2005 р., при новому розгляді справи суду першої
інстанції належить врахувати положення статті 61 ЦПК України про підстави
звільнення від доказування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311 п.4 ч.І, 313-315,
317, 319, 325 Цивільного процесуального Кодексу України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Відділення вионавчої дирекції Фонду соціального
страхування    від    нещасних
випадків    на    виробництві
та    професійних

захворювань  України  в
м.  Чернігові  Чернігівської області  задовольнити частково.

Рішення
Прилуцького міськрайонного суду від 14 грудня 2006 року скасувати, та направити
справу на новий розгляд до того ж суду, в іншому його складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.