АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

“23“  жовтня
2007 року
місто Чернігів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду
Чернігівської області в складі:

головуючого -
судді    Хромець Н.С.,

суддів:
Євстафіїва О.К., Квача М.О., Лакізи Г.П., Шемець Н.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 14 вересня
2005 року та на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада
2005 року по справі за позовом  ОСОБА_1
до Приватного підприємства „Агрофірма „Україна” про стягнення заборгованості по
оплаті праці, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у серпні 2005 р. ОСОБА_1 пред'явила
до ПП „Агрофірма „Україна” позов про стягнення, після уточнення позовних вимог,
на її користь 18965 грн. 90 коп. заборгованості по заробітній платі, 2753 грн.
68 коп. компенсації за невикористану відпустку, 2872 грн. 09 коп. компенсації
втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати, 289
грн. 62 коп. заборгованості за підзвітні суми, 2975 грн. 37 коп. вихідної
допомоги і 4105 грн. 57 коп. середньомісячного заробітку за затримку розрахунку
при звільненні. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що згідно з наказом
відповідача від 10.05.2005 р. № 8-к її було звільнено з посади головного
бухгалтера за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв'язку з порушенням
роботодавцем законодавства про працю. В період роботи на ПП „Агрофірма  „Україна”
їй  тривалий   час
не   виплачувалася   зарплата;
у   день звільнення з роботи
остан-

__________________________

Справа № 33ц-кс-754, № рядка статзвіту - 3

Головуючий у першій інстанції - Золотоверхий О.І.

Доповідач в апеляційній інстанції - Карпенко О.В.

Доповідач - Євстафіїв О.К.

ній не провів з нею остаточного розрахунку, в зв'язку з чим вона просить
стягнути на її користь заборгованість по оплаті праці та середньомісячний
заробіток за затримку розрахунку при звільненні у вищевказаних сумах. Описаними
вище неправомірними діями ПП „Агрофірма „Україна” їй також було завдано і
моральної шкоди на суму 5000 грн., яку вона теж просить їй відшкодувати.

Рішенням Лисянського районного суду
Черкаської області від 14 вересня 2005 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада 2005 року, позов частково
задоволено: з відповідача на користь позивача стягнуто 18965 грн. 90 коп.
заборгованості по заробітній платі, 2753 грн. 68 коп. компенсації за
невикористану відпустку, 2872 грн. 09 коп. компенсації втрати частини
заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати, 289 грн. 62 коп.
заборгованості за підзвітні суми, 991 грн. 79 коп. вихідної допомоги при
звільненні і 4105 грн. 57 коп. середньомісячного заробітку за затримку
розрахунку при звільненні, а у задоволенні вимог про відшкодування моральної
шкоди відмовлено; на користь держави стягнуто 299 грн. 78 коп. мита.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати вищезазначені судові рішення в частині стягнення на її користь
вихідної допомоги при звільненні та відмови у відшкодуванні моральної шкоди й
постановити рішення про стягнення на її користь цієї допомоги у сумі 1983 грн.
50 коп. і моральної шкоди в сумі 5000 грн. При цьому вона посилається на
порушення судами норм матеріального права при вирішенні даних позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувані рішення,
суди обох інстанцій виходили з того, що:

- позивачеві з вини відповідача при звільненні не виплачено заборгованість
по зарплаті й за підзвітними сумами, компенсацію втрати частини зарплати
внаслідок порушення термінів її виплати і за невикористану відпустку, а також
вихідну допомогу. Визначаючи розмір даної допомоги, суди виходили з того, що
трудовий договір між сторонами розірвано за угодою сторін, на підставі п. 1 ст.
36 КЗпП України, а не на підставі ст. 38 КЗпП України, як то зазначено у наказі
про звільнення з роботи ОСОБА_1 Тому в силу ст. 44 КЗпП України на її користь
слід стягнути вихідну допомогу при звільненні у розмірі середньомісячного
заробітку,

- остання не довела факту заподіяння їй ПП „Агрофірма „Україна” моральної
шкоди.

Але висновку про розмір
належної позивачеві вихідної допомоги при звільненні місцевий та апеляційний
суди дійшли з порушенням норм матеріального й процесуального права, що
регламентують спірні правовідносини.

Так, по справі судами обох
інстанцій встановлено, що у наказі роботодавця (відповідача) про звільнення
ОСОБА_1 з роботи зазначено, що останню звільнено 10.05.2005 року, за власним
бажанням, за ст. 38 КЗпП України, на підставі поданої нею заяви; її
середньомісячна зарплата становить 991 грн. 79 коп.

З протоколу судового
засідання суду І інстанції (а.с. 45(зв.)) і тексту рішення цього суду (а.с. 49)
вбачається, що копія наказу про звільнення позивача з роботи як доказ по справі
цим судом досліджувалася і що вона стала однією з підстав для часткового
задоволення позову. У даній копії зазначено, що ОСОБА_1 звільнено з роботи з
посади головного бухгалтера на підставі її заяви, за ст.ст. 38, 39 КЗпП України
(а.с. 8). Жодна з сторін не оспорювала правомірність формулювання цієї причини
звільнення останньої з роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та
юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, і у межах заявлених ними
вимог.

Тож законність формулювання
причини звільнення ОСОБА_1 з ПП „Агрофірма „Україна” не могла бути предметом
судового розгляду по даній справі.

Таким чином, висновок судів
про те, що позивача звільнено не з тієї причини, що зазначена у наказі про її
звільнення, а за п. 1 ст. 36 КЗпП України, фактично є зміною формулювання
причини звільнення останньої з роботи, а отже, це є явним виходом за межі
позовних вимог. Крім того, висновок судів про те, що ОСОБА_1 фактично звільнено
за п. 1 ст. 36 КЗпП України, а не за тими статтями, що вказані у наказі про її
звільнення, обґрунтовується тим, що сторони розірвали трудовий договір в той
строк, у який просила його розірвати позивач. Проте такий висновок є хибним, т.я.
згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у разі, якщо власник або уповноважений ним
орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового
договору, працівник має право розірвати трудовий договір за власним бажанням у
визначений ним строк. З рішень же судів не вбачається, що у ході судового
розгляду було спростовано твердження ОСОБА_1 про систематичне порушення
відносно неї ПП „Агрофірма „Україна” законодавства про працю.

Апеляційний суд Чернігівської
області як суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити також і те,
що ні ст. 44 КЗпП України, ні жодна інша правова норма, що регламентує спірні
правовідносини, не передбачає права працівника на отримання вихідної допомоги у
разі звільнення його з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Ст. 44 КЗпП України
встановлено, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення
роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору
(ст.ст. 38, 39 цього ж Кодексу) працівникові виплачується вихідна допомога у
розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного
середнього заробітку.

Тож розмір належної останній
вихідної допомоги при звільненні становить: 991 грн. 79 коп. х 3 міс. = 2975
грн. 37 коп.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1
про стягнення на її користь з ПП „Агрофірма „Україна” вихідної допомоги при
звільненні з роботи у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 2975
грн. 37 коп. є законними і підлягають до задоволення у повному обсязі.

Узагальнюючи викладене вище,
апеляційний суд Чернігівської області як суд касаційної інстанції вважає за
необхідне змінити оскаржувані рішення в частині розміру стягнутої з відповідача
на користь позивача допомоги при звільненні шляхом її збільшення до
вищезазначеної суми, а загальної суми стягнутих на її користь коштів  - до 31962 грн. 36 коп.

У зв'язку з постановленням
рішення про збільшення стягнутої з ПП „Агрофірма „Україна” на користь ОСОБА_1
суми заборгованості по оплаті праці, в порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України
оскаржувані рішення в частині стягнення з відповідача на користь держави мита
теж підлягають зміні шляхом збільшення його розміру до 319 грн. 62 коп. (31962
грн. 36 коп. - загальна сума задоволених вимог х 1 % = 319 грн. 62 коп.).

Касаційна скарга ОСОБА_1 на
ці ж судові рішення в частині відмови у задоволенні її вимог про відшкодування
моральної шкоди підлягає відхиленню, виходячи з такого.

Згідно
зі ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З
матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається підстав для
висновку, що, постановляючи рішення про відмову у цій частині позову, судами
допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені
ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень. Тому оскаржувані
рішення в даній частині мають бути залишені без змін.

Керуючись Законом України від 22
лютого 2007 року № 697-V "Про внесення змін до Закону
України "Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ", підпунктом 2 пункту 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону
України "Про судоустрій
України", ст.ст. 336, 337, 341, 346 ЦПК України, ст.ст. 38, 44 КЗпП
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

касаційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити частково.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 14
вересня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28
листопада 2005 року змінити шляхом збільшення розміру стягнутої з Приватного
підприємства „Агрофірма „Україна” на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при
звільненні до 2975 (двох тисяч дев'ятсот сімдесяти п'яти) грн. 37 коп.,
загальної суми стягнутих на її користь платежів - до 31962 грн. 36 коп., і суми
мита, стягнутого на користь держави - до 319 (трьохсот дев'ятнадцяти) грн. 62
коп.

В іншій частині дані рішення суду
залишити без змін.

Рішення є остаточним і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Хромець Н.С.

Судді:

Євстафіїв
О.К.

Квач М.О.

Лакіза Г.П.
Шемець Н.В.