Справа №22-463207 р.                                         Головуючий у 1 інстанції - Івашура В.О.
Категорія-25                                                              Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

05 червня 2007 року               Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді:                                 Курило В.П.

суддів:                                                   Шамрило Л.Г.

Санікової О.С.

при секретарі:  Степаненко В.Б.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю „Детур" на рішення Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 12 квітня 2007 р. по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою відповідальністю „Детур" (далі
ТОВ „Детур"), 3-я особа Оздоровчий комплекс „Таврія" про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2006 р. позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 18.08.2006 р. між ОСОБА_1 і ТОВ „Детур" був укладений
договір про надання туристичних послуг. За
умовами договору відповідач прийняв на себе зобов'язання організувати туристичну поїздку та відпочинок сім'ї ОСОБА_1 у
складі 3-х осіб в оздоровчому комплексі,
„Таврія", що знаходиться за адресою: Крим, м. Ялта, селище Оліва, в якому повинен бути заброньований номер „полулюкс"
на березі моря з балконом. Вартість послуг за договором склала 16700 грн. 19.08.2006 р. вони
разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 прибули до оздоровчого комплексу
„Таврія", де їм повідомили про те, що зазначений
у ваучері та договорі номер категорії „полулюкс" зайнятий і
звільниться тільки 22.08.2006 р. Крім того, їм стало відомо, що даний номер
знаходиться у корпусі, розташованому на відстані 1200 м. від моря , та не має
балкону З цих причин 20.08.2006 р. вони
поселилися у санаторії „Ай-Петрі". Вважали, що відповідач не виконав свої обов'язки за договором у зв'язку з чим
причинив матеріальну шкоду на суму 167000 грн. та моральну шкоду,
на відшкодування якої позивачі просили стягнути 18000 грн., тобто по 6000 грн. на користь кожного члена сім'ї ОСОБА_2,
оскільки був зіпсований відпочинок та настрій
всієї родини і всі вони відчували моральні страждання.

Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 12 квітня 2007 р. позов задоволено частково: стягнуто з ТОВ „Детур" на
користь ОСОБА_1 вартість путівки в сумі 16700 грн., моральну шкоду в розмірі
3000 грн. та 30 грн. по оплаті витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи. З відповідача на відшкодування моральної шкоди
стягнуто на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої дочки
ОСОБА_3, по 3000 грн. кожному. З ТОВ „Детур" на користь держави
стягнуто судовий збір в розмірі 1700 грн.

2

Не погодившись з
рішенням суду, відповідач приніс апеляційну скаргу, в якій просив скасувати
рішення суду в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити нове рішення в цій
частині про відмову у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та
порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому
засіданні апеляційного суду представник ТОВ „Детур" Никитін В.М. підтримав
доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Представник
позивачів ОСОБА_4 вважала доводи скарги необгрунтованими, просила скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, дослідивши
матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні з таких
підстав.

Як вбачається з
матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами
і надав їм відповідну оцінку.

Судом першої
інстанції встановлено, що 18.08.2006 р. між ОСОБА_1 і відповідачем укладено
договір про надання туристичних послуг, за умовами договору було підібрано тур
з бронюванням номеру категорії „полулюкс"
у пансіонаті „Таврія" з 19.08.2006
р. до 02.09.2006 р. Ці послуги здійснювалися безпосередньо через туроператора ТОВ
„Рєди-Рест", з яким відповідач уклав агентський договір №41 від 02.03.2006
р. і на адресу якого 15.08.2006 р. надіслав запит на підтвердження бронювання
номеру „полулюкс" у
пансіонаті „Таврія". На поселення у номері позивачам видано ваучер №05-3647 та
17.08.2006 р. ОСОБА_1 призведено оплату за тур в сумі 16700 грн. Але при
поселенні у пансіонаті „Таврія" з'ясувалося, що замовлений для позивачів
номер зайнято гостями, які продовжили своє проживання з 19 до 21 серпня 2006 р.

Згідно п.4
ст.611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором
або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до
п.8 ч.1 ст.25 Закону України „Про туризм" туристи мають право на
відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або
неналежного виконання умов договору.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2, суд дійшов обґрунтованого
висновку про невиконання відповідачем умов договору про надання туристичних
послуг, укладеному між ним та ОСОБА_1 18.08.2006 р., та наявність підстав для відшкодування матеріальної і
моральної шкоди. Зокрема суд підставно визнав доведеним факт нерозміщення сім'ї
позивачів 19.08.2006 р.
у заброньований згідно умов договору і ваучеру
номер категорії „полулюкс"
в пансіонаті „Таврія" у зв'язку з його зайнятістю іншими особами, що
підтверджується телеграмою, відправленою ОСОБА_1 на адресу відповідача
19.08.2006 р. та довідками, виданими оздоровчим комплексом „Таврія" за
підписом ОСОБА_5.

Між тим, з висновком суду щодо визначення розміру моральної шкоди
погодитися неможливо, оскільки суд стягнув з відповідача на користь
позивачів на відшкодування моральної шкоди надмірно велику суму. У зв'язку з
чим рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до
роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України від
31.03.1995 р. №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір
відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість
вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля,
необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та справедливості.

3

Апеляційний суд вважає, що розмір грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди має бути встановленим ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в
сумі по 1000 грн. кожному, враховуючи що
позивачі вже 20.08.2006 р. поселилися в санаторії „Ай-Петрі" та не довели спричинення їм моральних страждань внаслідок
невідповідності умов проживання від умов, які були
оговорені при купівлі тура, оскільки ні в договорі від 18.08.2006 р., ні у ваучері №05-3647 не було
передбачено розміщення їх родини в номері „полулюкс на березі моря з
балконом. Крім того, апеляційний суд вважає недоведеним і факт заподіяння відповідачем моральної шкоди малолітній дочці позивачів
ОСОБА_3, 1ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, яка
станом на 19.08.2006 р. не досягла віку 14 років і місцем проживання якої, у тому числі тимчасове, за законом є місце
проживання її батьків (ч.3 ст.29 ЦК
України).

Суд першої інстанції допустив також помилку при розрахунку розміру судового
збору, який слід стягнути з ТОВ „Детур" на
користь держави відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито" в сумі 167 грн. (16700
грн. х 1% ) по вимогам майнового характеру і 8,50
грн. з вимог про відшкодування моральної шкоди, а всього 175,50
грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ТОВ
„Детур" задовольнити частково.

Рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 12 квітня 2007 року змінити.

Стягнути з ТОВ „Детур" на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди по 1000 (одна тисяча)
грн. кожному, на користь держави - судовий збір в сумі 175,50 грн.

В іншій частині вищезазначене
рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржене безпосередньо до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.