У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

4 жовтня 2007 року                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі :

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Балюка М.І., Барсукової В.М., Берднік І.С., Гнатенка А.В.,
Григор'євої Л.І., Гуменюка В.І., Данчука В.Г.,

Косенка В.Й.,
Костенка А.В.,
Левченка Є.Ф.,
Лихути Л.М.,   Охрімчук
Л.І., Патрюка М.В.,

Прокопчука Ю.В., Пшонки М.П., Романюка Я.М., Сеніна
Ю.Л., -

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд у
зв'язку з винятковими обставинами ухвали Староміського районного суду м.
Вінниці від 29 квітня 2002 року, ухвали апеляційного суду Вінницької області
від 9 вересня 2002 року та ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від

5 лютого 2003 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного
товариства (далі - ВАТ)  “Вінницька
кондитерська фабрика” про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2001 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до
ВАТ “Вінницька кондитерська фабрика” про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної
шкоди. Указувала, що наказом ВАТ “Вінницька кондитерська фабрика” від 22
березня 2001 року № 77-Л її звільнено з посади ІНФОРМАЦІЯ_1 за п. 2 ст. 41 КЗпП
України у зв'язку з втратою довір'я. Вважала звільнення незаконним та просила
поновити її на роботі на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з відповідача на її
користь 538 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 300 гривень
за надану правову допомогу та на відшкодування завданої моральної шкоди в
розмірі 5 тисяч гривень.

Ухвалою Староміського районного суду м. Вінниці від 12
листопада 2001 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав,
передбачених п. 4 ст. 229 ЦПК України 1963 року.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 27
лютого 2002 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а ухвалу Староміського
районного суду м. Вінниці від

12 листопада 2001 року залишено без змін.

26 квітня 2002 року до суду першої інстанції надійшла
касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду про відхилення апеляційної
скарги.

Ухвалою Староміського районного суду м. Вінниці від 29
квітня 2002 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 9 вересня 2002 року, ОСОБА_1 відмовлено в прийнятті касаційної
скарги у зв'язку з пропуском строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного
суду Вінницької області від 27 лютого 2002 року.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 5 лютого 2003 року, ОСОБА_1 відмовлено в
задоволенні касаційної скарги на ухвали судів щодо відмови в прийнятті
касаційної скарги.

У заяві про перегляд
судових рішень у зв'язку з винятковими обставинами ОСОБА_1 посилається на
рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року (справа
Мельник проти України) і просить переглянути ухвалу Староміського районного
суду м. Вінниці від 29 квітня 2002 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від

9 вересня 2002 року та ухвалу колегії суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 5 лютого 2003 року у зв'язку з винятковими
обставинами.

Заява про перегляд судових рішень у зв'язку з винятковими
обставинами підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України судові рішення у
цивільних справах можуть бути переглянуті у зв'язку з винятковими обставинами
після їх перегляду у касаційному порядку, якщо вони оскаржені з мотивів
неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одного і того
самого положення закону; визнання судового рішення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана Україною, таким, що порушує міжнародні
зобов'язання України.

Рішенням
Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року (справа Мельник проти
України) встановлено факт порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод та присуджено заявниці 500 євро як відшкодування
моральної шкоди. При цьому Європейський суд з прав людини зазначив, що за
відсутності будь-яких перехідних чи таких, що мають зворотну силу вимог у
змінених положеннях, заявниця могла обґрунтовано очікувати, що новий кінцевий
строк буде перенесений на

4 травня 2002 року (через місяць після набуття змінами чинності); кінцевий
строк був би передбачуваним для заявниці, оскільки вона мала б ще місяць, щоб
подати свою апеляційну скаргу після набуття змінами чинності, навіть якщо цей
новий кінцевий строк зменшив строк, передбачений старим ЦПК України. Звернуто
увагу, що жоден з вищезазначених кінцевих строків не був перевищений заявницею,
яка подала касаційну скаргу 26 квітня 2002 року.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України 1963 року (зі змінами,
внесеними згідно із Законом України від 15 грудня 1992 року № 2837-XII) провадження в цивільних справах у судах України
ведеться за цивільними процесуальними законами України, що діють на час
розгляду справи, вчинення окремих процесуальних дій або виконання рішення суду.

Оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій
постановлені за цивільним процесуальним законодавством України 1963 року (у
редакції від 21 червня 2001 року),
відповідно до вимог якого строк на касаційне оскарження обмежувався
трьома місяцями з дня проголошення ухвали або рішення суду апеляційної
інстанції або протягом одного року з дня проголошення ухвали або рішення суду
першої інстанції, якщо ці ухвали або рішення не були оскаржені в апеляційному
порядку (ст. 321 ЦПК України).

Законом України від 7 березня 2002 року “Про внесення
змін до Цивільного процесуального кодексу України” (який набрав чинності з дня
опублікування - 4 квітня 2002 року) до ст. 321 ЦПК України внесені зміни щодо
строків на касаційне оскарження -
касаційна скарга подається протягом одного місяця з дня проголошення
ухвали або рішення суду апеляційної інстанції.

У зв'язку з внесенням зазначених змін рішення і ухвали,
постановлені судом першої інстанції до 4 квітня 2002 року, які були предметом
розгляду суду апеляційної інстанції, з дня набуття чинності Законом України від
7 березня 2002 року “Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу
України” можуть бути оскаржені в касаційному порядку в місячний строк
відповідно до ст. 321 ЦПК України (у редакції від 7 березня 2002 року) за умови
що не сплинув тримісячний строк, який було встановлено ч. 1 ст. 321 ЦПК України
(у редакції від 21 червня 2001 року). Обчислення цього строку провадиться з дня
набрання Законом чинності, тобто з 4 квітня 2002 року.

Як убачається з
матеріалів справи, ухвалу апеляційного суду Вінницької області постановлено 27
лютого 2002 року (а.с. 62).

Строк на касаційне оскарження зазначеної ухвали
відповідно до ст. 321 ЦПК України (у редакції від 21 червня 2001 року)
встановлювався  протягом трьох місяців,
тобто до 27 травня 2002 року.

Касаційна скарга ОСОБА_1 надійшла до суду першої
інстанції 26 квітня 2002 року (а.с. 64).

Обчислення місячного строку на касаційне оскарження
провадилося з 4 квітня 2002 року до 7 травня 2002 року (ураховуючи вихідні
дні), а касаційна скарга до суду першої інстанції надійшла 26 квітня 2002 року,
тобто до сплину строку на касаційне оскарження,
тому судові інстанції дійшли помилкового висновку щодо пропуску ОСОБА_1
строку на касаційне оскарження.

Законом України від 23
лютого 2006 року “Про виконання рішень та застосування практики Європейського
суду з прав людини” передбачені, крім інших, додаткові заходи індивідуального
характеру у зв'язку з необхідністю усунення порушення Україною Конвенції про
захист прав і основоположних свобод.
Зокрема, ст. 10 указаного Закону передбачено відновлення попереднього
юридичного стану громадян шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи
відновлення провадження у справі.

За таких обставин постановлені судові рішення не можуть
залишатися в силі та підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд
у суд касаційної інстанції відповідно до Закону України від 22 лютого 2007 року
№ 697-V “Про внесення змін до Закону
України “Про судоустрій України” щодо забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ.

Керуючись ч. 2 ст. 354, п. 2 ч. 1 ст. 358 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Староміського районного суду м. Вінниці від 12
листопада 2002 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого
2002 року та ухвалу колегії суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 5 лютого 2003 року скасувати, касаційну скаргу
ОСОБА_1 передати на касаційний розгляд апеляційному суду Львівської області.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

М.І. Балюк   В.М. Барсукова  І.С. Берднік   А.В. Гнатенко   Л.І. Григор¢єва  В.І. Гуменюк   В.Г. Данчук   В.Й. Косенко  А.В.Костенко  Є.Ф. Левченко  Л.М. Лихута   Л.І. Охрімчук  М.В. Патрюк
Ю.В. Прокопчук  М.П. Пшонка                    Я.М.Романюк  Ю.Л. Сенін