Справа №2-260/07р РІШЕННЯ
16 квітня 2007 року            Бориспільський міськрайонний суд
Київської області у складі:
головуючого - судді     І.А. Бондаренко,
при секретарі -          Л.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1до
ОСОБА_2про визнання права власності на 1V2 частину
будинку та 12 земельної ділянки,
встановив: 24.11.06 р. позивач
звернувся до суду із заявою, в якій прохає суд визнати за нею право власності
на 12 частину будинку, який розташований за адресоюАДРЕСА_1 та визнати право
власності на 12 частину земельних ділянок площею 0,12 га, яка
знаходяться за адресоюАДРЕСА_1
та 12 частину земельної ділянки площею 0,094 га. та за адресоюАДРЕСА_2, за межами населеного пункту
мікрорайон ГАЕС, ділянки НОМЕР_1.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 09 липня 1962 року по
теперішній час перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі.
відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого
батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у
вигляді жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 та розташованого
та земельній ділянці площею 0,12
га. Будинок належав померлому ОСОБА_3на підставі свідоцтва на право
особистої власності на жилий будинок 360
від 29.06.1997 року.
Будівництво вказаного будинку розпочалося у 1991 році, всі будівельні матеріали купували за спільні кошти
з сімейного бюджету, весь час коли будувався будинок позивачка знаходилася на
будівництві, готувала їжу та допомогала працівникам. У 1999 році будівництво
будинку було завершено. Крім того, 21.07.1998
року рішенням Вишгородської ради №195
відповідачу була надана земельна ділянка площею 0,094 га. яка
розташована за адресоюАДРЕСА_2, за межами населеного пункту мікрорайон ГАЕС,
будівництво жилого будинку. На теперішній час стосунки з відповідачем
погіршились, в добровільному порядку відповідач не бажає визнавати за нею право
власності на 1/2 частину будинку та 1/2 земельної ділянки.
В судовому засіданні позивач та її
представник уточнили позовні вимоги, прохаючи визнати за позивачкою право
власності на 12 частину будинку, гаражу, літньої кухні, сараю та сауни, які
розташовані за адресоюАДРЕСА_1,
в іншій частині позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Відповідач та його представник
позов не визнали в повному обсязі та вважають позов незаконним, безпідставним і
таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Будинок на частину якого претендує
позивач по справі, відповідачем було успадковано після смерті батька ОСОБА_3,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в
зв"язку з чим він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.
АДРЕСА_1було побудовано на кошти його покійного батька. В зв"язку з тим,
що спадщину після смерті ОСОБА_2 відповідач отримав в 1997 році. Вважає, що
відповідно до ст. 24 Кодексу
про шлюб та сім"ю України -
майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним
під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них.
Відповідно до ст. 57 Сімейного
кодексу України, особистою приватною власністю дружини чоловіка є майно, набуте
нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку
спадкування. Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого
відповідач отримав спадщину у вигляді будинку АДРЕСА_1, в передбаченому законом порядку оскаржено не було.
Таким чином спірний будинок є особисною власністю ОСОБА_2. Також вважає
безпідставною вимогу відповідачки про визнання за нею права власності 12
частину земельної ділянки площею 0,094
га яка знаходиться за адресоюАДРЕСА_2, постільки відповідно до договору
купівлі-продажу земельної ділянки від 21
посвідченого приватним нотаріусом
Вишгородського району нотаріального округу Київської області, спірна земельна
ділянка була продана відповідачем, в зв"язку з чим прохає суд відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог.
Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову потрібно відмовити
з наступних підстав.
Як встановлено судом, з 09 липня 1962 року ОСОБА_1
перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 На теперішній час стосунки між ними
погіршились, в з"язку з чим відповідач по справі звертася з заявою про
розірвання шлюбу до Дарниницького районного суду м. Києва. В добровільному
порядку відповідач не бажає визнавати за позивачкою право власності на 1/2
частину будинку та 1/2 земельної ділянки, в зв"язку з чим позивачка
звернулася до суду з позовною заявою про визнання за нею право власності на 12
частину будинку, гаражу, літньої кухні, сараю та сауни, які розташовані за
визнати право власності на 12 частину земельної ділянки площею 0,12 га, яка
знаходиться за адресоюАДРЕСА_1
та 12 частину земельної ділянки площею 0,094 га., яка знаходиться за адресоюАДРЕСА_2, за межами
населеного пункту мікрорайон ГАЕС, ділянки НОМЕР_1.
Будинок на частину якого претендує позивач по справі
відповідачем було успадковано після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в зв"язку
з чим він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом посвідченого 04 жовтня 1997 року державним
нотаріусом Ємільчинської державної нотаріальної контори Житомирської області,
яке в передбаченому законом порядку оскаржено не було.
Відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб
та сім"ю України - майно,
яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них.
Відповідно до ч. 1 п.2 ст. 57 Сімейного
кодексу України - особистою
приватною власністю дружини чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
Згідно з матеріалів справи та показів свідків
ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7,ОСОБА_8, які
підтвердили той факт, що дійсно сторони приймали участь в будівництві будинку АДРЕСА_1, але дана
обставина не дає право позивачу на визнання за нею право власності на 12
частину будинку, гаражу, літньої кухні, сараю та сауни, які розташовані за
та на визнання права власності на 12 частину земельної ділянки площею 0,12 га., яка
знаходиться за адресоюАДРЕСА_1.
Також суд вважає безпідставними
вимоги позивачки про визнання за нею 12 частину земельної ділянки площею 0,094 га, яка
знаходиться за адресоюАДРЕСА_2, за межами населеного пункту мікрорайон ГАЕС,
ділянки НОМЕР_1, постільки
відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 серпня 2001 року
посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського району нотаріального округу
Київської області, спірна земельна ділянка була продана відповідачем, і
вказаний договір не оспорював ся у встановленому законом порядку..
Таким чином суд приходить до
висновку, що позивачу потрібно відмовити в задоволенні позову, постільки спірне
майно є особистою приватною власністю ОСОБА_2, яке він набув в порядку
спадкування, а позивачем, в порушення вимог ст.60 ЦПК, не надано суду будь-яких
доказів у підтвердження своїх позовних вимог.
п.2 ст. 57, ст.24 СК
України, керуючись ст. ст. 10,
60,62,212-215 ЦПК, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1до
ОСОБА_2 про визнання права власності на 12 частину будинку, гаражу, літньої
кухні, сараю та сауни, які розташовані за адресоюАДРЕСА_1, визнання права
власності на 12 частину земельної ділянки площею 0,12 га, яка
знаходяться за адресоюАДРЕСА_1
та 12 частину земельної ділянки площею 0,094 га яка знаходиться за адресоюАДРЕСА_2, за межами
населеного пункту мікрорайон ГАЕС, ділянки НОМЕР_1 - відмовити.
Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом 10 -ти днів
рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана
протягом 20 - ти днів
після подання заяви про

апеляційне оскарження до апеляційного суду Київської
області через Бориспільський міськрайонний суд.

Суддя І.А. Бондаренко