УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"20"
березня 2007 року

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - Міщія О .Я. Суддів - Гірського Б.О., Ткач З.Є. при секретарі - Смій К.В. з участю - прокурора Коруни Г.В. апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.Тернополі цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Теребовлянського
районного суду від 21 грудня 2006 року по справі за позовом прокурора Теребовлянського району в інтересах
ОСОБА_1, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим приміщенням і за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до Підгайчицької сільради,
ОСОБА_1про визнання незаконними
рішення сільради та свідоцтва про право власності на житловий будинок,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2006
року прокурор Теребовлянського району звернувся в суд із вказаним позовом в інтересах ОСОБА_1,
посилаючись на те, що відповідачі без поважних причин понад встановлені законом
строки не проживають у належному ОСОБА_1
житловому будинку в с.Малів Теребовлянського району.

ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним
позовом до Підгайчицької сільської ради,
ОСОБА_1, посилаючись на те, що виконком Підгайчицької сільської ради прийняв
незаконне рішення №5 від 22.03.1993 року про визнання права власності на
незакінчений житловий будинок і
безпідставно видав свідоцтво про право власності на увесь будинок ОСОБА_1

Відповідач-позивач зазначив, що він,
а також його бувша дружина ОСОБА_3 та їх
четверо дітей були разом із батьком ОСОБА_1 та матір'ю ОСОБА_4 членами
одного колгоспного двору, спільно будували

Справа №22а-
242                                                                  Головуючий у 1 інстанції - Макарик В.Я.

Категорія 32                                                                                                       Доповідач - Міщій О.Я.

2

спірний будинок, а тому сільська рада безпідставно
вирішила визнати право власності
та видати свідоцтво про право власності на житло лише ОСОБА_1

Рішенням
Теребовлянського районного суду від 21.12.2006 року в позові прокурора Теребовлянського району в
інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом
- відмовлено.

Позов ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
рішення виконкому Підгайчицької сільради №5 від 22.03.1993 р.

Визнано незаконним та скасовано
свідоцтво від 23.03.1993 р., видане виконкомом Підгайчицької сільської ради ОСОБА_1
про право особистої власності на цілий
житловий будинок незакінчений будівництвом з надвірними будівлями.

Судові витрати, що понесені
сторонами, покладено на них.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1просить рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на те, що їх господарство не було колгоспним двором, а будинок він будував
сам із дружиною, тому і є його власником.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши доповідача, апелянта та прокурора, який просить
рішення суду залишити без змін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає.

Вирішуючи спір,
суд виходив з того, що спірне будинковолодіння побудоване сторонами, які були
членами одного колгоспного двору, тому відмовив
у позові про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом
і задоволив вимоги щодо свідоцтва про право власності на цілий будинок, видане сільрадою одному бувшому члену
колгоспного двору.

З такими
висновками суду слід погодитись, оскільки вони відповідають вимогам закону і грунтуються на зібраних
матеріалах справи.

Як встановлено
судом, сторони та неповнолітні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 станом на 15.04.1991
року спільно проживали і були прописаними в с.Малів Теребовлянського району. До
вказаної дати ними проводилось будівництво спірного житлового будинку.

З матеріалів
справи вбачається, що господарство, в якому проживали сторони, було колгоспним
двором.

Вказане підтверджується дослідженою судом погосподарською книгою Підгайчицької сільради та довідкою цієї ж сільської ради
від 22.11.2006 року.

Як пояснили в
судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_3 вони
разом із батьками до 15.04.1991 року будували будинок, зароблені кошти давали
для придбання будівельних матеріалів.

В зв'язку з цим,
врахувавши, чинне на час виникнення спірних правовідносин
законодавство, суд прийшов до правильного висновку про те, що відповідачі-позивачі
та їх неповнолітні діти мають право на частку у майні бувшого колгоспного
двору.

3

Отже, а даний
час сторони та їх неповнолітні діти фактично є співвласниками спірного
будинковолодіння, тому рішення виконкому Підгайчицької сільської ради №5 від
22.03.1993 р. та свідоцтво про право власності на цілий незакінчений житловий
будинок, видане ОСОБА_1 є незаконними.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у
спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно,
якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_2, він не має іншого житла, бажає і
дальше проживати у спірному будинку, ОСОБА_3 також не визнала позову, вказала, що користується спірним будиноковолодінням.

При таких обставинах, суд підставно відмовив у позові про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом у с.Малів
Теребовлянського району.

Колегія суддів
вважає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому немає підстав для його
скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1- відхилити, а рішення
Теребовлянського районного суду від 21.12.2006 року - залишити без змін.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.