СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ     ОБЛАСТІ
Справа № 22
-7387/2006 рік                                    Головуючий
в 1-й інстанції Самоткан
Категорія  21                                                                Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06
березня 2007 року.                                                                    м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області   в складі:

головуючого   судді - Костюченко Н.Є.

суддів                       - Осіяна О.М., Басуєвої
ТА.,

при
секретарі              - Качур Л.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в М.Павлограді Дніпропетровської області

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області
від 08 серпня 2006 року за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в М.Павлограді Дніпропетровської області про
відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

Рішенням
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня
2006 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із відповідача на користь
позивача 42 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, спричиненої йому
внаслідок нещасного випадку на виробництві.

В апеляційній скарзі Фонд соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в М.Павлограді Дніпропетровської
області ставить питання про скасування рішення суду та постановления нового рішення
про відмову в задоволенні позову, оскільки суд не врахував всі обставини у
справі, а саме те, що позивач не надав жодного доказу, яким би підтверджувався
факт спричинення моральної шкоди. Суд не врахував, що для встановлення факту
спричинення моральної шкоди необхідні спеціальні медичні знання, тому стягнув
безпідставно грошову суму на відшкодування моральної шкоди, не звернувши увагу
і на те, що п.27 ст.77 Закону України "Про державний бюджет України на
2006 рік" зупинено дію норм Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", якими
передбачається виплата моральної шкоди.

Перевіривши матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія судців,
вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду
необхідно змінити із наступних підстав.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано
виходив із того, що професійне захворювання, отримане позивачем, пов'язане із
виробництвом, оскільки потерпілий працював на підприємстві ВАТ
"Павлоградвугілля", а факт професійного захворювання було встановлено
актом розслідування хронічного професійного захворювання від 15 грудня 2005
року. За висновком МСЕК від 16.01.2006 року позивачу встановлено 60% втрати
професійної працездатності.

Оскільки факт
професійного захворювання сторонами не заперечувався, то суд встановивши, що
позивач в результаті професійного захворювання, постійно відчуває його
наслідки, стан здоров'я позивача є незадовільний, а це примушує його
пристосовуватися та організовувати своє повсякденне життя по новому,
обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог на
підставі ст.ст.21 п "е", 28 ч.3, 34 п.3 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" .

Але визначаючи суму, необхідну на відшкодування моральної шкоди, суд першої
інстанції не врахував процент втрати позивачем професійної працездатності
встановлений первинним висновком МСЕК, а також ступінь та характер фізичних і
душевних страждань, та вимоги розумності та справедливості.

А тому із врахуванням цих обставин у справі, колегія суддів вважає за
необхідне зменшити суму, стягнуту на користь позивача на відшкодування
моральної шкоди до 10 000 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не прийняв до уваги, що наявність
моральної шкоди може бути підтверджена медичним висновком, а також не встановив
в чому полягає вина відповідача та чи є причинний зв'язок між шкодою та
неправомірними діями відповідача, не можуть бути підставою для скасування
рішення суду, оскільки у відповідності до вимог Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" наявність спричинення моральної шкоди суд може
встановлювати без медичного висновку, а обов'язок по її відшкодування
покладається на відповідача в силу закону, а не наявності вини в його діях.

Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову і вимога п.27 ст.77
Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік", якою
зупинено дію норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" про відшкодування
моральної шкоди, оскільки факт втрати працездатності позивачем встановлено
актом розслідування хронічного професійного захворювання від 15 грудня 2005
року, тобто до введення в дію цієї норми закону.

В зв"язку із цим, апеляційну скаргу слід задовольнити частково,
змінивши рішення суду першої інстанції в частині стягнутої на користь позивача
суми на відшкодування

моральної шкоди

Керуючись ст.
307, 309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
М.Павлограді Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 08 серпня 2006 року змінити, зменшивши стягнуту
на користь позивача суму на відшкодування моральної шкоди до 10 000 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але
може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців з моменту
його проголошення.