Справа № 22-ц-318/07                                       Головуючий   сулу
І   інстанції Мітенка І   В
Категорія 42                                                              Доповідач
апеляційного суду Шолох З.Л.
Рішення

Іменем України

2   березня
2007   року   колегія
суддів   судової      палати
в   цивільних   справах апеляційного суду Миколаївської
області у складі: головуючого - Паліюка В.П.,
суддів - Шолох З.Л., Довжук Т.С., при секретарі судового засідання -
Соколовій Н.М., за участю :

позивачки ОСОБА_1. та її
представника ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, розглянувши   у відкритому   судовому
засіданні   у м. Миколаєві   цивільну
справу   за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на    рішення
Березнегуватського   районного
суду  Миколаївської області   від
5 грудня 2006 року у справі за

позовом ОСОБА_1   до
ОСОБА_3   про   стягнення матеріальної шкоди,

встановила:

В серпні 2006 року ОСОБА_1.
(приватний підприємець) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3. про
стягнення 3 000 грн. матеріальної шкоди

Позивачка зазначала, що відповідачка знаходилася з нею у трудових
відносинах з 13 березня по 4 червня 2004 року на підставі трудового договору,
працюючи продавцем магазину с
Мухарівка Березнегуватського району. Договір про повну матеріальну
відповідальність з нею не укладався.

За результатами проведеної ревізії станом на 7 травня
2004 року, як вказувала позивачка, у ОСОБА_3. виявлена нестача матеріальних
цінностей на суму 3 783 грн., із яких вона повернула 783 грн.

Посилаючись на викладене та на те, що відповідачка визнавала нестачу і
видала розписки про повернення грошей,
позивачка просила задовольнити її вимоги.

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 5
грудня   2006 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість судового рішення, просила його скасувати та
постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню   з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд вважав, що
ОСОБА_3. не повинна нести матеріальну відповідальність за нестачу матеріальних
цінностей. На думку суду, позивачка не довела факту спричинення їй матеріальної
шкоди.

Між тим, з такими висновками місцевого суду погодитися не можна, оскільки
до них він прийшов без повного з'ясування
обставин справи та вимог закону.

Так, сторони не оспорювали того факту, що відповідачка з 13 березня по 4
червня 2004 року на підставі трудового договору працювала продавцем магазину,
власником якого була позивачка.

В суді першої інстанції ОСОБА_1.
підтримувала свої вимоги щодо стягнення суми нестачі, а ОСОБА_3. не
заперечувала, що під час трудових відносин виникла ця нестача.

Викладені пояснення сторін підтверджуються розписками, виданими ОСОБА_3. 7
травня 2004 року (ас. 9,10).

До того ж, кожна із сторін вели книги обліку матеріальних цінностей для
звірки між собою. За результатами ревізії, яка проводилась за участю
відповідачки та при наявності книг обліку матеріальних цінностей, станом на 7
травня 2004 року виявлена нестача матеріальних цінностей на суму 3 783 грн. Із
них, як вбачається із складеного ОСОБА_3. власноручно списку боржників, 1
587,45 грн. складає сума товару, який вона
видала в борг жителям села.

Таким чином, викладене свідчить, що ОСОБА_3. отримала матеріальні цінності
за разовими документами, однак в результаті неналежного виконання своїх трудових
обов'язків завдала власнику матеріальну шкоду.

Відповідно до п. 2 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі, заподіяної з їх вини шкоди.

Також підлягає поновленню процесуальний строк звернення до суду з зазначеним
позовом, передбачений ч.3 ст. 233 КЗпП України, оскільки пропущений позивачкою
з поважних причин. Так як, ОСОБА_1.
неодноразово зверталася до відповідачки з приводу відшкодування шкоди, але
зважувала на її прохання про стан здоров'я (вагітність та пологи ).

За таких обставин, на підставі вимог п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення
місцевого суду підлягає скасуванню з постановлениям
нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1.

Керуючись ст.
ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 5
грудня    2006 року скасувати та
постановити нове судове рішення.

Поновити ОСОБА_1 строк
звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3000
грн. матеріальної шкоди та 51 грн. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців
з дня    проголошення.