н е м    у к р а  ї н и
14 листопада 2007 року
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
Берднік І.С.,   Прокопчука Ю.В.,  Костенка А.В., Пшонки М.П., -
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі -
продажу квартири, за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
виселення,  за касаційною скаргою ОСОБА_3,
ОСОБА_2 на рішення Кам'янка - Бузького районного суду Львівської області від 18
вересня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 4 грудня
в с т а н о в и л а:
У вересні 2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання
чинним договору купівлі - продажу квартири, посилаючись на те, що в 2002 році
між ним та власницею квартири ОСОБА_4, яка померла в березні 2004 року в
Італії, був укладений письмовий договір купівлі - продажу квартири за адресою:
Львівська обл., Кам'янка - Бузький район, смт Добротвір, АДРЕСА_1. Однак цей договір не був
нотаріально посвідчений, оскільки ОСОБА_4 у цей час знаходилася в Італії, в
Україну прибула на декілька днів у особистих справах і вважала, що договір
можна нотаріально посвідчити без неї через довірителя.
Відповідно до волевиявлення сторін при вчиненні вказаного договору між ними
було досягнуто згоди з усіх істотних умов, які були необхідними й достатніми
для укладення договору.
У подальшому процес продажу квартири здійснювала за дорученням ОСОБА_5, але
остання від переоформлення квартири ухилялась.
У період 2002 - 2004 років позивачем були виплачені кошти за продаж
квартири ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відповідачу згідно з домовленностями (2 000 у.о.),
в які входило погашення заборгованості з квартплати, з оплати за електроенергію
Після смерті ОСОБА_4 між позивачем та ОСОБА_2 було додатково домовлено, що
він доплачує ОСОБА_2 за продаж квартири ще               1 000 у.о., які повинен
виплатити після переоформлення квартири.
Знаючи про те, що квартира ним куплена, зробив у ній євроремонт, на що
потратив значні кошти, а також уклав договори з комунальними підприємствами.
Однак, успадкувавши спірну квартиру, ОСОБА_2 відмовив в переоформленні
права власності та просив його виселитися, оскільки має намір продати квартиру
Вважаючи ці вимоги відповідача такими, що суперічать його інтересам і
волевиявленню, яке було виражено між ним та ОСОБА_4 при укладенні договору
купівлі-продажу квартири, просив визнати договір купівлі-продажу квартири
У травні 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали до суду зустрічну позовну
заяву, в якій просили зобов'язати ОСОБА_1  виселитися разом із родиною з квартири, яка
знаходиться за адресою:  Львівська обл.,
Кам'янка - Бузький район, смт Добротвір, АДРЕСА_1, та стягнути з нього
матеріальні збитки, посилаючись на неврахування інтересів усіх співвласників
при укладенні договору між позивачем і ОСОБА_4
Рішенням Кам'янка - Бузького районного суду Львівської області від 18
вересня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 4 грудня 2006 року, первісний позов ОСОБА_1 задоволено, у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_2 просять скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на
порушення  норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим та стосуватися, зокрема, питань: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення у справі ухвалено всупереч цим нормам.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції з урахуванням ч. 2 ст.
220 ЦК України дійшов висновку про чинність договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, у смт Добротвір, Кам'янка-Бузького району Львівської області,
укладеного між              ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, оскільки між сторонами було досягнуто домовленості з усіх істотних
умов щодо купівлі-продажу спірної квартири.

З таким висновком погодився апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін.

Проте з такими висновками погодитися не можна, оскільки суди до них дійшли
з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира належала на праві
спільної власності згідно з свідоцтвом на право власності від 9 грудня 2004
року (а.с. 37) ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 по 1/3 кожному.

Згідно зі ст. 113 ЦК Української РСР володіння, користування і
розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою
всіх учасників.

Висновок судів про чинність договору купівлі-продажу спірної квартири не
ґрунтується на вимогах закону, оскільки ОСОБА_4 мала право на розпорядження
тільки належною їй часткою квартири.

Суди зробили передчасний висновок про досягнення між сторонами на час
укладення договору всіх істотних умов, оскільки не враховано, що для досягнення
домовленості про продаж квартири була обов'язкова згода інших співвласників.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦК Української РСР продавець частки в спільній
власності зобов'язаний повідомити в письмовій формі решту учасників спільної
часткової власності про намір продати свою частку сторонній особі з зазначенням
ціни та інших умов, на яких продає її.

Суди не звернули уваги на те, що в матеріалах справи відсутні докази того,
що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 давали згоду на продаж ОСОБА_4 своєї частки та взагалі,
що вони знали про намір матері продати свою частку.

Таким чином, рішення ухвалені не на основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, їх не можна визнати законними й обґрунтованими,   тому судові рішення як постановлені з
порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу  ОСОБА_3, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Кам'янка - Бузького районного суду Львівської області від 18
вересня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від              4 грудня 2006 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка