РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7 листопада 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Відкритого акціонерного
товариства “Страхове товариство “Гарантія” до ОСОБА_1 про стягнення збитків, за
касаційною скаргою Відкритого акціонерного товариства “Страхове товариство
“Гарантія” на рішення Менського районного суду Чернігівської області від  3 жовтня 2006 року та ухвалу Апеляційного
суду Чернігівської області від 22 листопада 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2006 р. ВАТ “СТ “Гарантія” звернулося в суд з позовом до             ОСОБА_1 про стягнення збитків, понесених у зв'язку із виплатою страхового відшкодування.

Позивач зазначав, що 30.03.2005 р.
між ним і ОСОБА_1 було укладено договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності власника транспортних засобів.

10.05.2005 р.  з  вини
ОСОБА_1  сталася  ДТП,
внаслідок  якої ОСОБА_2 завдано
матеріальної й моральної шкоди.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкас в цивільній справі              № 2-7316-05 позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 були задоволені частково: стягнуто на користь ОСОБА_2, крім
матеріальної шкоди, 12500 грн. моральної шкоди.

На виконання умов договору страхування він також здійснив виплату
страхового відшкодування, пов'язаного з моральною шкодою, визначену на користь
ОСОБА_2 у сумі 2550 грн.

Оскільки після виплати страхового відшкодування страховик має право подати
регресний позов до стахувальника, ВАТ “СТ “Гарантія” просило
суд стягнути із ОСОБА_1 в порядку регресу 2550 грн. виплаченого страхового відшкодування.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 3.10.2006 р.,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від             22.11.2006 р., у позові
відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та
ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відмовляючи в позові, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач не може нести подвійну
відповідальність при відшкодуванні моральної шкоди, оскільки сума на її
відшкодування вже визначена рішенням суду та сплачується відповідачем.

Однак погодитись з таким висновком судів не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних
засобів" (далі - Закон) обов'язкове страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За змістом ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому
числі й моральну шкоду. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5
відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між
сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

Судами встановлено, що 30.03.2005 р. між ВАТ “СТ “Гарантія” та ОСОБА_1 було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності
власника транспортних засобів.

10.05.2005 р. на 59 км дороги Чернігів - Н. Сіверський ОСОБА_1, керуючи у
стані алкогольного сп'яніння автомобілем ВАЗ - 21015, здійснив виїзд на смугу
зустрічного руху, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем
"Опель-Кадет" під керуванням ОСОБА_2

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 29.11.2005 р., що
набрало законної сили, встановлено вину ОСОБА_1 у скоєнні даного ДТП та
стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 12500 грн. моральної шкоди.

2.02.2006 р. ВАТ “СТ “Гарантія” виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у
розмірі 5 % ліміту відповідальності страховика від визначеного судом розміру
відшкодування моральної шкоди, що становить 2550 грн. (а.с. 15).

Відповідно до змісту п. а) ст. 38.1.1 Закону страховик після виплати
страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника,
який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним
засобом у стані сп'яніння під впливом алкоголю.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси в цивільній справі              № 2-7316-05, що набрало законної
сили та відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для
вирішення цього спору, встановлено, що
ОСОБА_1 спричинив ДТП у сталі алкогольного сп'яніння.

Суди, встановивши, що позивачем у порядку та в межах визначених Законом
було здійснено страхову виплату, спрямовану на відшкодування моральної шкоди,
заподіяної відповідачем ОСОБА_2, а ДТП сталася з вини відповідача, який керував
транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, дійшли хибного висновку
про те, що покладення на ОСОБА_1 обов'язку по регресному відшкодуванню
страховику цієї суми призведе до подвійної відповідальності відповідача,
оскільки ця страхова виплата була спрямована на покриття моральної шкоди,
заподіяної відповідачем потерпілому ОСОБА_2, а звільнення від відповідальності
за регресною вимогою законом не передбачено.

Таким чином, повно встановивши обставини справи, судами не було застосовано
закон, який підлягав застосуванню, а тому судові рішення підлягають скасуванню
з підстав ст. 341 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення
позову.

Згідно  ч. 5 ст. 88 ЦПК України -
якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює
рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, понесені позивачем при розгляді справи судові витрати у
сумі 192 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись  ст.ст.  336,
341   ЦПК  України,
колегія  суддів  Судової
палати   у цивільних справах
Верховного Суду України

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Страхове товариство
“Гарантія” задовольнити.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від  3 жовтня                2006 року та ухвалу
Апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада                2006 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов Відкритого акціонерного товариства “Страхове
товариство “Гарантія” до ОСОБА_1 про стягнення збитків задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства “Страхове
товариство “Гарантія” 2550 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят) грн. збитків та 192
грн. судових витрат.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін