Справа № 22ц - 309                 Суддя суду 1 - ої інстанції
Категорія 26                                Суддя-доповідач
апеляційного суду Вовненко Г.Ю.
РІШЕННЯ

Іменем   України

28 лютого 2007 року колегія
судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючої
Вовненко Г.Ю., суддів Базовкіної Т.М., Колосовського С.Ю., при секретарі
судового засідання Плотник
С.А.,

за участю
позивачки ОСОБА_1, відповідачів -
ОСОБА_2 та представника адміністрації Центрального району
виконкому Миколаївської міськради Шиян Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу
за апеляційною скаргою адміністрації Центрального району виконкому
Миколаївської міської ради на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва
від 21 квітня 2006 року,
постановлене за позовом ОСОБА_1 до адміністрації Центрального району
виконавчого комітету Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про встановлення
факту прийняття спадщини та визнання права власності на жилий будинок в порядку
спадкування,

встановила:

В березні 2006 року
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до адміністрації Центрального району
виконкому Миколаївської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1; після
смерті дяді ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2; після
смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3; після
смерті ОСОБА_7, яка оголошена померлою рішенням Центрального районного суду м.
Миколаєва від ІНФОРМАЦІЯ_4; після
смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та
визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті
зазначених осіб на жилий будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2006 року позов
ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі адміністрація Центрального району виконавчого комітету
Миколаївської міської ради просить рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачці в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, які з'явились в судове
засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а
рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що при вирішенні справи застосовані
норми матеріального права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Проте з таким
висновком суду не можна погодитися.

Так, матеріали справи свідчать, що мати позивачки ОСОБА_4, якій належало на
праві власності 40/72 жилого
будинкуАДРЕСА_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивачка, яка згідно з ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги, на час
відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем, протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК, не заявляла про відмову від спадщини, а тому
відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

2

За таких обставин
для оформлення права на спадщину
після смерті ОСОБА_4 позивачці згідно з ст.ст. 1296, 1297 ЦК України необхідно звернутися до
нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину.

ОСОБА_5 - дядя
позивачки з боку матері, якому на праві власності належало 5/72 спірного жилого
будинку, помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після
його смерті спадщину прийняла його донька ОСОБА_3, подавши 18 грудня 1992 року
у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) до державної нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини (а.с. 55). Таким чином, спадщина, яка відкрилась
після смерті ОСОБА_5, була успадкована в установленому законом порядку
спадкоємицею за законом, до якої перейшли всі права щодо спадкового майна.

Висновок суду, що позивачка фактом постійного проживання в спірному жилому
будинку прийняла спадщину є хибним, оскільки згідно з ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР вона за
ступенем споріднення не відноситься до осіб, які могли бути спадкоємцями за
законом. Посилання на те, що ОСОБА_3 не отримала свідоцтво про право власності
на спадщину суперечать положенням ст.ст. 560,
561 ЦК УРСР та п. 210
Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за
якими видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли
спадщину, ніяким строком не обмежена.

ОСОБА_6, якому на праві власності належала 1/8 частка спірного жилого будинку, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 45). За ступенем
споріднення він являвся дядьком матері позивачки, а остання йому доводилась
внучатою племінницею і згідно з ст.ст. 529,
530 ЦК УРСР (1963 р.) не могла бути спадкоємцем за законом.

За таких обставин висновок суду щодо того, що позивачка за фактом
постійного проживання у спірному жилому будинку прийняла спадщину після смерті
ОСОБА_6 також суперечить положенням закону. Цей факт може бути, за певних
передбачених законом умов, підставою для набуття позивачкою права власності на
зазначену частку спірного нерухомого майна з інших підстав (ст.344, п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України).

ОСОБА_8, якій на
праві власності належала 1/8
частка спірного жилого будинку, померла ІНФОРМАЦІЯ_5. За ступенем споріднення вона була
тіткою матері позивачка. Позивачка ж ОСОБА_8 доводилась внучатою племінницею і
згідно з ст.ст. 529, 530
ЦК УРСР не входить в коло осіб, які могли бути спадкоємцями за
законом. Крім того, спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_8, прийняв в
установленому законом порядку її син ОСОБА_2
(а.с. 46-64). Тому
висновок суду, що за фактом проживання в спірному жилому будинку позивачка
фактично прийняла спадщину та посилання на те що ОСОБА_2 не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на
частку в спірному жилому будинку не ґрунтується на положеннях закону.

ОСОБА_7, якій на праві власності належала 1/8 частка спірного
жилого будинку, оголошена померлою за рішенням Центрального районного суду м.
Миколаєва від ІНФОРМАЦІЯ_4, яке
набрало законної сили 3 березня 2006 року і саме ця
дата відповідно до положень ст.ст. 46,
1220 ЦК України є часом відкриття спадщини після її смерті. Тому
згідно з ч.З ст. 1268, ст.ст. 1269, 1296, 1297 ЦК України позивачка вправі
звернутися до нотаріуса з питання оформлення права на спадщину після смерті
ОСОБА_7, надавши докази постійного проживання зі спадкодавцем та докази родинних
відносин.

Зважаючи на те, що судом неправильно застосовані норми
матеріального права, рішення суду згідно з п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303,
307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

3

вирішила:

Апеляційну
скаргу адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської
міської ради задовольнити.

Рішення
Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2006
року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до адміністрації
Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про встановлення
факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за
законом відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його
проголошення, але з цього часу протягом двох місяців може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.