У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 вересня
2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:                                Григор'євої Л.І.,

Барсукової В.М.,            Балюка
М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, третьої особи без
самостійних вимог Цеценівської сільської ради про визнання заповіту недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Тернопільської
області від 31 травня 2007 року,

встановила:

У  листопаді 2006 року позивач
звернувся в суд із зазначеним позовом до ОСОБА_2, третьої особи без самостійних
вимог Цеценівської сільської ради про визнання недійсним заповіту, посвідченого
секретарем Цеценівської сільської ради 6 жовтня 2006 року за яким його батько
ОСОБА_3 заповів усе своє майно відповідачу. Позивач зазначав, що заповідач
тривалий час хворів, з 17 травня 2006 року перебував на диспансерному обліку в
Шумській центральній районній лікарні. У березні 2006 року йому було
встановлено 2 групу інвалідності, стан здоров'я на час укладення заповіту
був вкрай важкий, а 21 жовтня 2006 року він помер. Однак заповіт при такому
стані здоров'я заповідача, всупереч нормам
ст.ст. 1248, 1253 ЦК був посвідчений секретарем сільської ради без присутності
двох свідків, а також в заповіті не вказано, де посвідчувався заповіт. Позивач
просив задовольнити позов, визнати вказаний заповіт недійсним та визнати за ним
право власності на будинок в с. Цеценівка Шумського району в порядку
спадкування за законом.

Рішенням  Шумського районного суду
від 18 квітня 2007 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 31 травня
2007 року скасовано та постановлено нове рішення, яким в задоволенні
позову відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1     просить скасувати рішення апеляційного
суду Тернопільської області від
31 травня 2007 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм процесуального права і залишити в силі
рішення  Шумського районного суду від 18
квітня 2007 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і
не    може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

З наявних матеріалів справи
вбачається, що оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм
матеріального і процесуального права та передбачені ст. 338 ЦПК України
підстави для його обов'язкового скасування відсутні.

Керуючись ст. ст.
331, 332, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 31 травня           2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.М. Барсукова

М.І. Балюк