АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ   ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2007 року                                                                                     м.
Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої -
Боднар О.В.

суддів -
Собослоя Г.Г., Ігнатюка Б.Ю.

при секретарі -
Байзат С.Ю.

з участю - представника
первісного позивача ОСОБА_6, позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
представника ОСОБА_5, розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до Ужгородської
міської ради про встановлення меж земельної ділянки, передачу земельної ділянки
у власність і видачу державного акту та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3доОСОБА_4,
Ужгородської міської ради про визнання недійсним рішення та договору
купівлі-продажу,

УСТАНОВИЛА:

У січні 2002 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до Ужгородської міської ради про встановлення меж
земельної ділянки та видачу документів на право постійного користування землею.

Свої вимоги
мотивувала тим, що 13 грудня 1989 року міська рада
прийняла рішення про продаж їй 27/100
частин АДРЕСА_1 з земельною ділянкою 385
кв. м.

Згідно договору
купівлі-продажу від 28 травня 1991 p., укладеному
між нею та виконкомом Ужгородської міської ради,  вона придбала вказані у рішенні виконкому 27/100 частин
домоволодіння. Цим же договором встановлено, що в її користування перейшла
земельна ділянка площею 385
кв. м.

30 жовтня 2001 р. вона
звернулась до міської ради із заявою про встановлення меж виділеної їй рішенням
виконкому від 13.12.1989
р. № 226 та
наданої за договором купівлі-продажу від 28.05.1991
р. у користування земельної ділянки площею 385
кв.м. та видачу державного акту на право користування земельною ділянкою,
однак листом

Справа №
22 ц- 26/07
Номер рядка статистичного звіту; 33

Головуючий у першій інстанції Андрійцьо В.Д. Доповідач - Боднар О.В.

секретаря міської
ради від 06.12.2001 р. у
встановленні меж ділянки та видачі акту їй було безпідставно відмовлено.

Під час розгляду
справи позивачка змінила позовні вимоги та просила суд зобов'язати відповідача
встановити межі земельної ділянки, передати цю ділянку їй у власність та видати
документи, що підтверджують право власності.

До участі у
справі в якості третіх осіб були допущені ОСОБА_3 і ОСОБА_2, які 17.11.2005 р. пред»явили до
ОСОБА_1 та Ужгородської міської ради зустрічний позов про визнання недійсним
рішення виконкому цієї ради від №
226 від 13.12.89 р. та
договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 28.05.1991 p., мотивуючи
свої вимоги тим, що рішенням та договором порушені їх права користування
земельною ділянкою.

Справа
розглядалася судами неодноразово.

Останнім
рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25 травня 2006
року та додатковим рішенням цього ж суду від 1 вересня 2006 року в первісному позові ОСОБА_1 до
Ужгородської міської ради про встановлення меж земельної ділянки та видачу
документів на право постійного користування нею, про передачу їй у власність
земельної ділянки та видачу документів, що підтверджують це право, відмовлено,
а провадження за зустрічним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Ужгородської міської ради про визнання
рішення виконкому Ужгородської міської ради № 226 від 13.12.1989
р. та договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 28.05.1991 р. недійсними
закрито на підставі п.1 ч.1
ст.205 ЦПК України.

Ухвалою
апеляційного суду Закарпатської області від 6 грудня 2006
року представнику первісного позивача ОСОБА_6 поновлено строк апеляційного
оскарження додаткового рішення Ужгородського міськрайонного суду від 1 вересня 2006 р.

В апеляційних
скаргах ОСОБА_6 з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам
справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить
основне та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Розглянувши
доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що
апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи у
задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що судам
підвідомчі справи за заявами про вирішення земельного спору, що відповідно до
визначеної ЗК компетенції розглядався органом місцевого самоврядування чи
органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, з рішенням якого одна із
сторін у земельному спорі не погоджується. Оскільки позивачка зверталася у
міську раду з заявою про встановлення меж земельної ділянки, однак у зв'язку з
запереченням співвласників домоволодіння, рішення радою прийнято не було, суд
дійшов висновку, що підстав до задоволення позовних вимог немає.

Проте такий
висновок суду не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до
роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даного у п. 4 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику
застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»
згідно зі ст. 158 ЗК суди
розглядають

справи за спорами про межі
земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні
громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого
самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені
спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися
вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів чи ні.

Тому рішення
суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісних позовних вимог про
встановлення меж земельної ділянки з підстав, що міською радою по цьому спору
не було прийнято рішення у зв'язку з запереченнями співвласників домоволодіння
є незаконним.

При розгляді
даної справи судом апеляційної інстанції встановлено, щоАДРЕСА_1 складається з
двоповерхового житлового будинку загальною площею 276, 7 м.кв. та
окремого розташованого одноповерхового житлового будинку площею 99,8 м. кв. Згідно
генерального плану (схеми), яка знаходиться в інвентарній справі, присадибна
земельна ділянка домоволодіння №
2 складає 1140 м. кв.

Згідно даних
інвентарної справи, зокрема довідки-характеристики Ужгородського МБТІ № 304, станом на 16.05.1991 р.
домоволодіння № 2
в цілому знаходилось у
власності Ужгородського міськвиконкому.

25 травня 1991 р. згідно
договору купівлі-продажу виконком Ужгородської міської ради продав ОСОБА_1 27/100 частин
домоволодіння у АДРЕСА_1а саме квартиру, що складається з трьох кімнат площею 57,2 кв.м., кухні 14,0 кв.м., ванни 5,2 кв.м., туалету 1,5 кв.м., комори 3,2 кв.м., коридорів
3,0 кв. м., 12, 7 кв.м., 3,0 кв.м., всього
загальною площею 99,8 кв.м. У
договорі також вказано, що у користування ОСОБА_1 відходить земельна ділянка
площею 385 кв.м.
При цьому у договорі зазначено, що загальна площа земельної ділянки, на якій
розташоване домоволодіння №
2, становить 1155 кв.м.

Попередньо
виконкому Ужгородської міської ради 13.12.89
р. прийняв рішення №
226 про продаж ОСОБА_1 вказаної у договорі купівлі-продажу частини комунального
домоволодіння № 2 та
передачу їй у користування земельної ділянки площею 385 кв.м.

З пояснень
сторін вбачається, що продана ОСОБА_1 квартира в цілому займає окремий одноповерховий
житловий будинок загальною площею 99,8
кв.м., що значиться на плані будівель під літерою «Б».

Як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в підп.»г» п.18 постанови від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику
застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при
переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами,
укладеними до 1 січня 2002 p., згідно з
положеннями чинної до цієї дати ст.ЗО ЗК до набувача від відчужувача переходить
належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій
розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження.
Після ж 31 грудня 2001 року право
власності на земельну ділянку або її частину може переходити відповідно до ст. 120 ЗК на підставі
цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладеного відповідно
відчужувачем або набувачем.

Як    уже    зазначалося,    у
договорі    купівлі-продажу    27/100     частин
домоволодіння, укладеному 28.05.1991
р. між виконкомом Ужгородської міської ради та ОСОБА_1.  передбачено,  що
до  ОСОБА_1  переходить
від  власника земельної ділянки
право користування земельною ділянкою площею 385 кв. м.

З наведених
обставин випливає, що з 28
травня 1991 р. тобто
з часу укладення договору купівлі-продажу 27/100 частин АДРЕСА_1земельна ділянка, на якій це
домоволодіння розташоване, частково в розмірі 385 кв. м. за
цивільно-правовою угодою передана у користування ОСОБА_1, а в іншій
частині   перебувала у державній
власності.

Зміна власників
квартир у двоповерховому будинку АДРЕСА_1відбулася після 1993 р.

Зокрема, згідно
даних інвентарної справи, яка була предметом дослідження апеляційного суду, 2.06.1993 р. ОСОБА_7приватизувала однокімнатну АДРЕСА_2що
стверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Ужгородським
міським фондом комунального майна від 2.06.1993
р. та зареєстрованим в Ужгородському інвентарбюро за №п-303 (інв. спр.,
а.с.73).

26.01.1994  р.
ОСОБА_8та її чоловікОСОБА_9

приватизували двохкімнатну АДРЕСА_3, що також

стверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Ужгородським

міським фондом комунального майна 26.01.1994
р. за № 1-ж,
зареєстрованим в

Ужгородському інвентарбюро за №
4252 (інв. спр., ас.72).

Обидві квартири № 4 і № 5 приватизовані
згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_7. померла і згідно свідоцтва про право власності на

спадщину за заповітом, виданим Першою Ужгородською державною нотаріальною

конторою 6.03.1996 p.,
власником спадкової АДРЕСА_2 стала ОСОБА_10

17.05.1996   р.
згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним

нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_11,
ОСОБА_10АДРЕСА_2продала позивачці за зустрічним

позовом ОСОБА_2(інв.
спр., а.с. 100-101).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
ОСОБА_9і згідно свідоцтва про право на

спадщину за законом, виданого Першою Ужгородською державною нотаріальною

конторою його частку у праві власності на АДРЕСА_3

успадкувала дружина ОСОБА_8(інв.спр.,а.с. 111).

13.10.1997 р. ОСОБА_8згідно договору дарування, посвідченого

державним
нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори,

подарувала
належну їй на праві власності АДРЕСА_3 позивачці

за
зустрічним позовом ОСОБА_2(інв.
спр., а.с. 115).

Рішенням виконавчого комітету від 24.12.1997 р. № 193 позивачці за зустрічним позовом ОСОБА_2 дозволено
провести внутрішнє перепланування з об'єднанням

квартир №
4 і № 5 по АДРЕСА_1 та
переобладнання існуючого сараю
під гараж. (інв. спр., а.с. 145).

24.10.2001. ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15приватизували однокімнатну квартиру № 1 по АДРЕСА_1, у м. Ужгороді,
що стверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Ужгородським
міськвиконкомом 24.10.2001
р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.08.2003 р. (інв. спр., а.с. 132, 133).

2003
р. ОСОБА_12 помер і згідно свідоцтва про право власності
на спадщину за законом, виданого Першою Ужгородською державною нотаріальною
конторою 20.05.2004 p.,
належну йому на праві власності 1/4 частину
квартири № 1 по
АДРЕСА_1успадкували ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15(інв.спр., а.с. 152).

2004
р.
ОСОБА_16, ОСОБА_3, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19приватизували
згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиру
№ 3 поАДРЕСА_1у
м. Ужгороді, що стверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим
виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 16.06.2004 р. за №
157 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.11.2004 р. ( інв. спр., а.с.166, 168).

Таким чином на
момент розгляду справи згідно даних інвентарної справи квартира в
одноповерховому будинку АДРЕСА_1 у м. Ужгороді в цілому належить на праві
власності позивачці ОСОБА_1, а у багатоквартирному двоповерховому будинку цього
домоволодіння:

квартира   №
1   належить   на
праві      спільної   сумісної
власності

ОСОБА_13,
ОСОБА_14,

ОСОБА_15;

квартира №   3 належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_16,   ОСОБА_17,   ОСОБА_18,    ОСОБА_19,
ОСОБА_20;

квартири №
4 і № 5 (об'єднані)
належать на праві власності   ОСОБА_2.

При цьому за
цивільно-правовою угодою (договором купівлі-продажу) право власності на жиле
приміщення в одноквартирному одноповерховому будинку набула тільки позивачка за
первісним позовом ОСОБА_1

Всі інші квартири
у багатоквартирному двоповерховому будинку були приватизовані згідно із Законом
України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Докази про те, що комусь із власників квартир у двоповерховому будинку по
АДРЕСА_1 у м. Ужгороді надавалась у користування або у власність
яка-небудь частина присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Ужгороді
відсутні.

З 1
січня 2002 р.
відповідно до ч.2 ст.42 ЗК 2001
р. у зв'язку з тим, що право власності на
квартири у багатоквартирному двоповерховому будинку домоволодіння №

АДРЕСА_1  позивачі за зустрічним позовом та   інші громадяни набули   внаслідок
приватизації  відповідна  земельна
ділянка  може   бути
передана безоплатно у власність або надатись у користування об'єднанню
власників.

Таким чином,
судом встановлено, що в даний час земельна ділянка, на якій розташоване
АДРЕСА_1частково перебуває у комунальній власності, а частково у розмірі
385 кв. м.
передана за цивільно-правовою угодою у користування ОСОБА_1

Судом також
встановлено, що 2.11.2001
р. ОСОБА_1 звернулася до Ужгородської міської ради з заявою про
встановлення меж земельної ділянки, однак листом від 06.12.2001 р. їй було
відмовлено з підстав, що відсутня обов'язкова угода між співвласниками будинку
про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою пропорційно розміру
часток у спільній власності на домоволодіння.

Проте така у відмова у Ужгородської міської ради у встановленні меж
земельної ділянки, наданій ОСОБА_1, є протиправною, оскільки іншим
власникам квартир у двоповерховому багатоквартирному будинку АДРЕСА_1земельна
ділянка у власність не передавалась і у користування не надавалась.

Враховуючи, що
земельна ділянка передана у користування ОСОБА_1 за цивільно-правовою угодою і
знаходиться на території існуючої житлової забудови, межі цієї ділянки повинен
визначити її відчужувач за договором, тобто Ужгородська міська рада.

Питання про
передачу спірної земельної ділянки у власність та видачу державного акту на
право власності на земельну ділянку може бути вирішено тільки після встановлення
меж земельної ділянки, а тому в цій частині первісні позовні вимоги, як такі,
що заявлені передчасно, задоволенню не підлягають.

Відповідно до
пп. З і 4 ст.309 ЦПК
невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне
застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для
скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому в частині
відмови у задоволенні первісного позову рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних
вимог про встановлення меж земельної ділянки та відмову у решті позову.

В частині
закриття провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Ужгородської міської ради про визнання
недійсним рішення та договору купівлі-продажу рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню відповідно до ч.З ст.303 ЦПК з направленням  справи на новий розгляд, оскільки спір про
визнання недійсними рішення ради про продаж будинку та договору купівлі-продажу
підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного, судочинства.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст. 303,
307, 309, 316 ЦПК України, ст.30 ЗК України 1990 p., ст. 42, 125, 158 ЗК України,
апеляційний суд, -

РІШИВ:

Апеляційні
скарги представника первісної позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення
Ужгородського міськрайонного суду від 25
травня 2006 року та
додаткове рішення цього суду від 1
вересня 2006 року
скасувати.

Змінений
первісний позов ОСОБА_1до Ужгородської міської ради про встановлення меж
земельної ділянки, передачу земельної ділянки у власність та видачу документів,
що підтверджують право власності на земельну ділянку задовольнити частково.

Зобов'язати
Ужгородську міську раду встановити межі земельної ділянки площею 385 кв.м.,
розташованої у АДРЕСА_1 право користування якою ОСОБА_1набула згідно договору
купівлі-продажу від 28 травня 1991 року,
посвідченого Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою, реєстр. № 1-1741.

В задоволенні
решти вимог за первісним позовом ОСОБА_1 відмовити.

В частині
зустрічного позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Ужгородської міської ради про визнання
недійсним рішення виконкому Ужгородської міської ради та договору
купівлі-продажу справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.