Справа №
22ц-73/2007р.                          Головуючий
у І інстанції - Філатова Л.Б.
- цивільна                                  Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2007
р.                        Апеляційний суд
Чернігівської області

у складі:

головуючого -
судді:   Євстафіїва O.K.,

суддів:                                   Лакізи Г.П.,
Редьки А.Г.,

при
секретарі:                       Вареник
О.М.,

за
участю:                             позивача,
представника відповідача ОСОБА_4,

спеціаліста -
реєстратора відділу державної реєстрації КП „Чернігівське МБТІ" Журавкової
А.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.11.2006
р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (1952 р.н.), Чернігівської міської
ради, третя особа - Друга чернігівська державна нотаріальна контора, про
визнання права власності на частину домоволодіння та його реальний розділ,
визначення порядку користування земельною ділянкою і за зустрічним позовом
ОСОБА_2 (1952 р.н.) до ОСОБА_1про визнання права власності на частину
домоволодіння,

ВСТАНОВИВ:

в апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищевказане рішення місцевого суду, а справу
направити на новий судовий розгляд.

Оскаржуваним
рішенням позови задоволено частково: за ОСОБА_1 визнано право власності на
21/48 частину домоволодіння АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 (1952 р.н.) визнано право
власності на 11/48 частин цього домоволодіння, а у задоволенні решти вимог
відмовлено. Цим рішенням також скасовано арешт, накладений на спірне
домоволодіння.

Сенс
доводів скарги зводиться до того, що: -
висновки   суду   І
інстанції   про   розміри
часток   сторін   у
спірному домоволодінні зроблено без повного та всебічного дослідження
обставин, що мають   значення  для
правильного  вирішення  справи.
В   оскаржуваному

2

рішенні відсутні
мотиви, чому за нею визнано право власності на 21/48 частин спірної садиби, а
за ОСОБА_2(1952 р.н.) - на 11/48 його частин,

·   місцевий
суд вийшов за межі заявлених ОСОБА_2 (1952 р.н.) позовних вимог, оскільки він
просив визнати за ним право власності на 1/8 частину домоволодіння, що є
предметом спору, а суд визнав за ним право власності на більшу, ніж він просив,
його частину,

·   відмова
у задоволенні її вимог про визначення порядку користування присадибною
земельною ділянкою позбавляє її можливості пред'явлення такого позову у майбутньому.
До участі у справі необхідно було залучати і співвласника спірної садиби
ОСОБА_3.

У судовому
засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_2 (1952 р.н.) апеляційну скаргу не визнав. Сенс його
пояснень полягав у тому, що постановлене судом І інстанції рішення по справі є
законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд
вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що в період
шлюбу ОСОБА_6 (1924 р.н.) і ОСОБА_5 належна ОСОБА_6 (1924 р.н.) спірна частина
домоволодіння АДРЕСА_1 істотно збільшилася у ціні за рахунок їх спільних
затрат, в зв'язку з чим їм обом на праві власності належало 2/3 цієї садиби.
Після смерті ОСОБА_5 у спадщину у вигляді частини цього домоволодіння фактично
вступили її чоловік, ОСОБА_6 (1924 р.н.) та їхній син ОСОБА_2 (1952 р.н.).
ОСОБА_6 (1924 р.н.) за життя подарував ОСОБА_1 частину цієї садиби. Після
смерті ОСОБА_6 (1924 р.н.) остання та ОСОБА_2 (1952 р.н.) в порядку спадкування
теж набули право власності на відповідні її частки, у зв'язку з чим за ними
слід визнати право власності у тих частинах спірного домоволодіння, що вказані
вище. Відмовляючи у задоволенні вимог про розділ домоволодіння та визначення
порядку користування присадибною земельною ділянкою, місцевий суд послався на
те, що ці вимоги є не доведеними. Але з такими висновками не погоджується
апеляційний суд, оскільки суд І інстанції дійшов їх без повного з'ясування
обставин, що мають значення для правильного вирішення спору між сторонами.

Так, по справі
встановлено, що:

·   згідно з
договором забудови від 17.03.1939 p., самим першим власником садиби АДРЕСА_1 був ОСОБА_7,

·   за
договором дарування від 28.01.1950 р. право власності на 1/2 частину
зазначеного вище будинку перейшло до ОСОБА_3, що підтверджується матеріалами
інвентаризаційної справи на нього та копією довідки Чернігівського МЕТІ від
11.04.1975 р. № 210,

після смерті ОСОБА_7, що мало місце ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності
на 1/2 частину садиби АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних споруд перейшло
до ОСОБА_2 (1924 р.н.).

3

Викладене жодним з учасників судового розгляду не оспорюється і, крім того,
підтверджується копією спадкової справи, що відкрита після смерті ОСОБА_7,

·  згідно з
довідкою КП „Чернігівське МБТІ" від 14.03.2007 р. № 1, а також згідно з
копією довідки Чернігівського МБТІ від 11.04.1975 р. № 210, у власність ОСОБА_6
(1924 р.н.) після смерті ОСОБА_7 в порядку спадкування перейшли приміщення
спірного будинку, що в даний час мають такі позначення й розміри: 1-5, площею
4,3 кв. м., 1-6, площею 8,3 кв. м., 1-7, площею 21,7 кв. м. (без урахування прибудови
А2-1), а також сараї Б, В погріб Д і частина огорожі,

·  ІНФОРМАЦІЯ_2(після
смерті ОСОБА_7) Новозаводський райвиконком м. Чернігова дав дозвіл ОСОБА_6
(1924 р.н.) на спорудження відповідних прибудов до належної йому частини
спірної садиби, що вбачається з копії дозволу відповідного змісту № 351 (а.с.
123 т. 1),

·  рішенням
Новозаводського райвиконкому м. Чернігова від 23.12.1996 р. № 211 затверджено
акт прийняття в експлуатацію ОСОБА_6 (1924 р.н.) АДРЕСА_1, що підтверджується
копією даного акту (а.с. 67, т. 1),

-    право власності ОСОБА_6 (1924
р.н.) на 1/2 частину спірного домоволодіння вперше було зареєстровано
Чернігівським МБТІ 30.09.1975 p., після чого 14.01.1997 р. це його право було
перереєстровано 14.01.1997 p., що вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на ім'я останнього від 22.09.1975 p.,
виданого держнотаріусом II чернігівської

держнотконтори (а.с. 127) та копії довідки-характеристики Чернігівського
МБТІ від 14.01.1997 р. № 127 (а.с. 218),

·    03.05.1994
р. ОСОБА_6 (1924 р.н.) склав заповіт, згідно з яким він заповів все належне
йому на день смерті майно ОСОБА_1 (копія даного заповіту на а.с. 73 т. 2), а
14.01.1997 р. він за договором, що посвідчений держнотаріусом II
чернігівської держнотконтори, подарував останній 1/4 частину належного йому
спірного будинку з відповідною частиною надвірних споруд. У даному договорі не
вказано, які конкретно приміщення й споруди переходять у власність ОСОБА_1
(його копія на а.с. 217, т. 1),

у інвентаризаційній справі на домоволодіння, що є предметом спору по даній
справі, мається заява ОСОБА_6 (1924 р.н.) і ОСОБА_1 (без зазначення дати її
написання) на ім'я Чернігівського міськвиконкому, згідно з якою вони просять
провести відповідні розрахунки і видати їм свідоцтва про право власності на це
домоволодіння. У цій заяві вони вказують, що у користуванні ОСОБА_6 (1924 р.н.)
маються такі приміщення: кімнати 1-7, площею 21,7 кв. м., 1-6, площею 8,3 кв.
м., 1-4, площею 10 кв. м., коридор 1-5, площею 4,3 кв. м., гараж Д, погріб д і
частина огорожі; у користуванні ОСОБА_1 маються такі приміщення: сіни І, площею
1,9 кв. м., коридор 1-1, площею 5,5 кв. м., ванна 1-2, площею 3,5 кв. м.,
прихожа 1-3, площею 13,2 кв. м., кімната 1-8, площею 9,4 кв. м., кухня 1-9,
площею 6,7 кв. м., сарай В і частина огорожі; в користуванні ОСОБА_3. маються:
квартира № 2, жилою площею 21,5 кв. м., 1-4, загальною площею - 48,8 кв.

4

м., сарай Б, навіс Г, погріб Г і
частина огорожі. Дана заява також підписана ОСОБА_3 (її копія на а.с. 236 т.
1). 13.07.1998 р. Чернігівське МБТІ виготовило висновок, згідно з яким
співвласникам спірного домоволодіння належить: ОСОБА_3 - кімната 2-1, площею
21,5 кв. м., кухня 2-2, площею 10,1 кв. м., котельня 2-3, площею 7,1 кв. м.,
сіни 2-4, площею 10,1 кв. м., сарай Б, навіс б, льох Г, частина огорожі, що
складає 1/3 частину будинку з надвірними будівлями (квартира № 2), ОСОБА_6
(1924 р. н.) -кімнати 1-7, площею 21,7 кв. м., 1-6, площею 8,3 кв. м., 1-4,
площею 10 кв. м., коридор 1-5, площею 4,3 кв. м., гараж Д, погріб д і частина
огорожі (частина квартири № 1), ОСОБА_1 - сіни І, площею 1,9 кв. м., коридор
1-1, площею 5,5 кв. м., ванна 1-2, площею 3,5 кв. м., прихожа 1-3, площею 13,2
кв. м., кімната 1-8, площею 9,4 кв. м., кухня 1-9, площею 6,7 кв. м., сарай В і
частина огорожі (частина квартири № 1),

-  ОСОБА_6 (1924 р. н.) помер
ІНФОРМАЦІЯ_3,

·  видані
04.08.1998 р. виконкомом Чернігівської міської ради на підставі вищевказаних
правоустановчих документів свідоцтва про право власності ОСОБА_6 (1924 р.н.) на
11/30 частин спірної садиби і про право власності ОСОБА_1 на 3/10 частин цієї ж
садиби (копії яких на а.с. 4, 5 т. 1) визнано незаконними рішенням
Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.07.2005 p., яке залишено без
змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 28.03.2006 p., що вбачається з
копій даних рішень. Ними встановлено, що дружина ОСОБА_6 (1924 р.н.) -ОСОБА_5
за життя мала право власності на частину спірної садиби поряд з чоловіком,
оскільки за час їх подружнього життя дана садиба значно збільшилася у ціні за
рахунок їх спільних затрат,

·  згідно з
повідомленням II чернігівської держнотконтори від 20.01.2007 р. № 4,
спадкова справа після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4(копія свідоцтва
про її смерть на а.с. 45), не заводилася. Після смерті ОСОБА_6 (1924 р.н.), що
мало місце ІНФОРМАЦІЯ_3, заведено спадкову справу, згідно з якою від ОСОБА_1 і
від ОСОБА_2 (1952 р.н.), інваліда III групи, надійшли
заяви про прийняття спадщини. Свідоцтв про право власності на спадкове майно
ніхто з них не отримав,

-     порядок користування присадибною земельною
ділянкою, на якій розташоване спірне домоволодіння, компетентними органами не
встановлювався.

З
вищеописаного апеляційний суд робить наступні висновки. Для правильного
вирішення спору між сторонами по справі необхідно встановити, з яких жилих,
нежилих приміщень і надвірних споруд у даний час складається спірна садиба, яка
частина домоволодіння (у дробовому виразі, станом на момент розгляду справи,
від всього його нинішнього розміру) перейшла у власність ОСОБА_6 (1924 р.н.) в
порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, яка його частина перейшла у власність
ОСОБА_6 (1924 р.н.) і ОСОБА_2 (1952 р.н.) після смерті ОСОБА_5 та чи перейшла у
власність ОСОБА_1 яка-небудь частина цього
домоволодіння   після   смерті
останньої,   яка   частина
цього   ж

6

домоволодіння
перейшла у власність ОСОБА_1 за договором дарування, що укладений між нею й
ОСОБА_6 (1924 р. н.), а яка - за заповітом після його смерті. Апеляційний суд
не може встановити наведені вище обставини, т.я. для цього до участі у справі
обов'язково необхідно залучити в якості відповідачів усіх власників спірної
садиби. Крім спадкоємців ОСОБА_6 (1924 р.н.), такими є, згідно з копією
довідки-характеристики Чернігівського МБТІ від 14.01.1997 р. № 127 (а.с. 218, т.
1), також і ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_10. Після визначення розміру часток, що є
у власності кожного власника садиби, необхідно визначити порядок користування
присадибною земельною ділянкою. Для цього слід встановити, який її розмір було
виділено для будівництва садиби, після чого визначити, який її розмір потрібно
виділити у користування кожному власникові домоволодіння.

Висновок
суду про те, що вимоги ОСОБА_1 про розділ домоволодіння та визначення порядку
користування присадибною земельною ділянкою є недоведеними, зроблено без
дотримання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Крім
того, відповідно до ч.1 с
11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст. 119
ЦПК України, позовна заява подається у письмовій формі. У порядку, що
передбачений наведеними вище правовими нормами, ОСОБА_2 (1952 р. н.) вимоги про
визнання за ним право власності на 17/48 частин спірної садиби не заявляв.
Після того, як 06.11.2006 р. його представник усно заявив у ході судового
розгляду справи про зміну позовних вимог у такий спосіб, суд мав запропонувати
йому подати позовну заяву відповідного змісту, оформлену відповідно до вимог
ст. 119 ЦПК України.

Ухвалою
суду від 07.12.2004 р. прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_3. про
реальний розділ домоволодіння, визначення порядку користування земельною
ділянкою. Згідно з ч. 5 ст. 103 ЦПК України, 1963 р. суд не приймає відмови від
позову, якщо це суперечить законові або порушує чим-небудь права і охоронювані
законом інтереси. Зважаючи на встановлене у ході розгляду справи, про що вже
йшлося вище, прийняття судом відмови ОСОБА_1 від вищевказаних позовних вимог
суперечить і законові, і інтересам останньої. Тому, в силу ч.3 ст. 303 ЦПК
України, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати цю ухвалу.

Апеляційний
суд вважає за необхідне розглянути справу як на підставі доказів, наданих до
місцевого суду, так і на підставі наданих апеляційному суду доказів, оскільки
судом І інстанції питання про строк подачі доказів у порядку, що передбачений
ст. 34 ЦПК України, 1963 p.,
і в порядку, передбаченому ст. 131 ЦПК України, не вирішувалося.

Тож
оскаржуване рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд
до суду І інстанції.

Керуючись
ст.ст. 307, 311 ч.1 п.4, 313 - 315 ЦПК України, суд

7

УХВАЛИВ:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 07.11.2006 р. та ухвалу Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 07.12.2004 р. скасувати, а справу направити на новий розгляд до
того ж суду в іншому складі суддів.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може бути оскаржена
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.