Справа № 2-969/2007 рік
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
Ялтинський міський суд Автономної
Республіки Крим   у складі:
судді  - Романенко В.В.,
при секретарі - Кириловій К.Ю.,
за участю адвоката - ОСОБА_1.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
м.Ялта цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-ті особи:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, про усунення перешкод в користуванні власністю,
ОСОБА_2.  звернувся до суду з позовом, у якому просить
зобов'язати ОСОБА_3.  усунути йому
перешкоди у користуванні власністю, ¼ часткою квартири №АДРЕСА_1 у м. Ялта, шляхом приведення
житлової  кімнати 5-5 зазначеної
квартири  у первісний стан, прибрати
сантехнічне обладнання, ванну, раковину, вселити його в квартиру та стягнути
моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.
мотивує тим, що на підставі договору дарування від 01 червня 2006 року він є
власником 1/4 частки квартири №АДРЕСА_1
м. Ялта.  Однак ОСОБА_2 тривалий
час не може потрапити у квартиру, користуватися
нею, оскільки відповідач у квартиру не пускає,  влаштовує сварки, самочинно реконструює
квартиру, чим також заподіяла моральну шкоду.
судовому засіданні  позов не визнав.
третіх осіб позов підтримала.
сторін, представника відповідача, представника третіх осіб, адвоката,
спеціаліста БТІ м.Ялта, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що
позов  підлягає задоволенню, але зі
зниженням розміру моральної шкоди, з наступних підстав.
до ст.48 Закону України «Про власність», власник може вимагати усунення всяких
порушень його права, хоча б ці порушення й не були поєднані з позбавленням
ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні їм права користування й розпорядження своїм майном.
Конституції України  говорить, що право
власності є нерушимим. Ніхто не може бути протиправно обмежений  у його здійсненні. Приватна власність
охороняється державою, що забезпечує його недоторканність і саме в чинність
цього ніхто не може бути обмеженим у його здійсненні.
Житлового Кодексу України, громадяни, що мають у приватній власності квартиру,
користуються нею  для особистого
проживання і вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.
Судом
встановлено, що спірна квартира розташована за адресою: м.Ялта,
вул.Севастопільська/Зарічна, буд.3/2, кв.16.
зазначеної квартири в рівних частках (по ¼) є: ОСОБА_2. на підставі договору дарування від 01.06.2006
року, реєстровий №1-393 Ялтинської державної нотаріальної контори; ОСОБА_3.,
ОСОБА_4., ОСОБА_5. на підставі свідоцтва №НОМЕР_1 про право власності від
07.12.1999 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Ялтинської
міської Ради. Право власності зареєстровано в БТІ м.Ялта, що підтверджується
випискою з реєстру права власності на нерухоме майно.
викладені позивачем підтверджені в судовому засіданні наступними доказами:
про відмову ОСОБА_2 в порушенні кримінальної справи;
міліції про необхідність звернення для вирішення таких питань  до суду;
№3» від 20.03.2006 року про влаштування в квартирі   №16 за адресою: м.Ялта,
вул.Севастопільська/Зарічна, буд.3/2, в житловій кімнаті літер 5-5, площею 10,7
кв.м., сантехнічного обладнання: ванної, раковини, унітаза;
секретаря МВК ОСОБА_6. №138 від 27.12.2006 року про відсутність у ОСОБА_3
дозволу на переобладнання житлової кімнати
рішення виконавчого комітету Ялтинської міської Ради №501 від 20 квітня 2006
року про віднесення приміщення під літером 5-5, площею 10,7 кв.м, у квартирі
№АДРЕСА_1 м.Ялта до житлових приміщень;

·    технічним
паспортом на квартиру, відповідно до якого кімната під літером 5-5 є житловою;

·    поясненнями в
судовому засіданні спеціаліста БТІ м.Ялта, який підтвердив, що приміщення під
літером 5-5 у спірній квартирі є житловим відповідно до рішення  виконавчого комітету Ялтинської міської Ради.

Неможливість користування
квартирою позивачем з вини відповідача також
підтверджена у судовому засіданні поясненнями  свідків
ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Заперечення
відповідача відносно того, що приміщення під літером 5-5 квартири є ванною
кімнатою, а не житловою, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються
вищезазначеними доказами.

Оцінивши всі
докази в сукупності, суд доходить до висновку, що позивач не має можливості ні
проживати, ні користуватися квартирою, що належить йому на праві спільної
часткової власності, оскільки відповідачем чиняться перешкоди. Право власності
позивача підлягає судовому захисту шляхом
покладання на відповідача зобов'язання привести житлову  кімнату 5-5 зазначеної квартири  у первісний стан, прибрати сантехнічне
обладнання, ванну, раковину та не чинити перешкоди при  вселенні позивача в квартиру.

Згідно зі ст.23
ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому
внаслідок порушення його прав.

У чинність ч.2
ст.1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній особі  неправомірними діями, відшкодовується особою,
що заподіяла його, при наявності його провини.

Під моральною
шкодою, як слідує з Постанови  Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по
справах про відшкодування моральної шкоди», варто розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб».

Закон пов'язує
виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав
особи.

Судом
встановлено, що ОСОБА_3. неправомірно перешкоджала  ОСОБА_2.
у здійсненні належного йому права власності, чим заподіяла моральну
шкоду, що виразилася в щиросердечних стражданнях, випробуваних у зв'язку із
протиправним поводженням у відношенні нього.

Суд з
урахуванням характеру і тривалості неправомірних дій відповідача, глибини  щиросердечних страждань позивача, з
урахуванням всіх обставин, які мають істотне значення у справі, вимог
розумності й справедливості, вважає за можливе стягнути з ОСОБА_3. на користь
ОСОБА_2. компенсацію моральної шкоди в сумі 500 гривень.

Таким чином,
дослідивши  всебічно, повно,
безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність,
допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги позивача
засновані на законі, обґрунтовані, знайшли своє повне підтвердження у
судовому засіданні й підлягають задоволенню.

Питання про
розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.ст.84, 88 ЦПК України.

На
підставі викладеного та керуючись  ст.41
Конституції України, ст.48 Закону України «Про власність», ст. 150 ЖК України,
ст.ст. 23, 391, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №4
від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування
моральної шкоди», ст. ст. 8, 10, 11, 59, 60, 205, 208, 209, 212-215, 217  ЦПК України,

В  И
Р  І  Ш
И  В:

Позов ОСОБА_2
задовольнити.

Зобов'язати
ОСОБА_3 усунути ОСОБА_2  перешкоди  в користуванні власністю,   квартирою №АДРЕСА_1 у м.Ялта, шляхом
приведення житлової  кімнати 5-5
зазначеної квартири  у первісний стан,
прибрати сантехнічне обладнання, ванну, раковину.

Вселити ОСОБА_2
у квартиру №АДРЕСА_1 у м.Ялта.

Стягнути із
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 500 гривень.

Стягнути із
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 733 гривні.

У випадку, якщо
відповідач не виконає рішення суду протягом одного місяця з дня набрання їм
законної сили, ОСОБА_2 має право здійснити самостійні дії по приведенню
житлової  кімнати  5-5 у зазначеній квартирі в первісний стан:
прибрати сантехнічне обладнання, ванну, раковину  з подальшим стягненням витрат з  ОСОБА_3.

Рішення може
бути  оскаржене  в апеляційному порядку до  Апеляційного
суду  АР Крим  через
Ялтинський  міський  суд шляхом подачі в  десятиденний строк  з
дня  проголошення  рішення заяви про апеляційне оскарження і
подання після цього  протягом  двадцяти днів апеляційної скарги.

Рішення суду
набуває чинності після закінчення строку представлення заяви про апеляційне
оскарження, якщо заява про апеляційне оскарження не була представлена.

Суддя: