Справа
№ 22ц-992/07                                       Головуючий
у суді 1 інстанції: Фісунов А.Л.
Категорія  26                                                      Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14
березня 2007 року                    Апеляційний
суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого
судді: Перцової В.А.

Суддів:                          Козлова С.П., Повєткіна В .В.

При
секретарі:              Лещинській О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа: Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, встановлення факту
проживання зі спадкодавцем не менше п'яти років, визнання права власності на
частину квартири у порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2. в апеляційній скарзі просить скасувати рішення
Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2006 року, яким
задоволено позов ОСОБА_1О. до неї про визнання заповіту недійсним, встановлення
факту проживання зі спадкодавцем не менше п'яти років, визнання права власності
на частину квартири у порядку спадкування за законом; визнано заповіт ОСОБА_3,
який був складений 17 червня 1998 року на її ім'я недійсним; встановлено факт
проживання однією сім'єю ОСОБА_1О. з ОСОБА_3., померлою ІНФОРМАЦІЯ_1року понад
пьянть років до часу відкриття спадщини після її смерті; визнано за ОСОБА_1. право
власності на 53/100 частини квартири АДРЕСА_1в м. Дніпропетровську у порядку
спадкування за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_3.

В обґрунтування апеляційної скарги вона посилається на те, що справа була
розглянута у її відсутність, суд порушив її право на надання доказів, не
розглянув її зустрічний позов, порушив норми матеріального права, безпідставно
визнав недійсним заповіт.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1О. про встановлення факту проживання із
спадкодавцем не менше п'яти років і визнаючи недійсним заповіт ОСОБА_3. від 17
червня 1998 року на ім'я ОСОБА_2., суд першої інстанції виходив з того, що в
судовому засіданні було доказано, що позивач проживав з ОСОБА_3. однією сім'єю
понад п'ять років і те, що волевиявлення ОСОБА_3. при складанні заповіту не
було вільним і не відповідало її волі.

З такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони зроблені без
повного з'ясування обставин справи, належної оцінки доказів; при розгляді
справи суд допустив порушення норм процесуального права.

Згідно ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України, рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, суд під час ухвалення рішення повинен вирішити
питання про наявність обставин, яким обґрунтовуються вимоги та заперечення
сторін, та доказів, яким вони підтверджуються, зазначити про це в своєму
рішенні.

На порушення даних вимог закону, районний суд не
встановив і не вказав в рішенні, з якого саме часу позивач проживав однією
сім'єю з ОСОБА_3., померлою ІНФОРМАЦІЯ_1року, які обставини свідчать про те, що
її волевиявлення при складанні заповіту не було вільним і не відповідало її
волі, а, також, не навів доказів, які б безперечно підтверджували ці обставини.

Свідки ОСОБА_4. і ОСОБА_5., на показання яких послався
суд, з наведених обставин ніяких конкретних пояснень не давали.

Також, суд першої інстанції розглянув справу у
відсутність відповідачки, порушивши при цьому вимоги ч. 4 ст. 169 та глави 8
ЦПК України, щодо порядку заочного розгляду справи у разі неявки відповідача до
судового засідання без повідомлення ним про причини неявки чи без поважних
причин, не постановив ухвалу про заочний розгляд справи, розглянув справу в
загальному порядку.

Крім того, районний суд не розглянув і не ухвалив рішення щодо позовних
вимог ОСОБА_2. і, оскільки, рішення суду підлягає скасуванню, цей недолік не
може бути виправлено шляхом ухвалення додаткового рішення.

Тому, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2.
задовольнити, рішення суду скасувати і справу направити на новий розгляд.

У зв'язку з тим, що скасовується основне рішення, скасуванню підлягає і
додаткове рішення суду про стягнення судових витрат.

Керуючись ст.307, п. 5 ч. 1 ст. 311
ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська
від 11 липня 2006 року і додаткове рішення від 5 грудня 2006 року скасувати;
справу направити на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення; може бути

оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з

цього часу.