Справа № 22ц- 2031                                                          Головуючий
1 інстанції - Нікішин Ю.В..
Категорія 21                                                                         Доповідач-Бабенко
РІШЕННЯ

іменем       України

03 квітня 2007  року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого - Голубинського A.M.

суддів: Бабенка П.М.,Бондаренко Л.І.

при
секретарі-  Баранові В.В.

за участю представника відповідача -Пімєнової О.В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань України в Советському районі
м.Макіївки Донецької області (
далі-Фонду) про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні
2006 року
позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної
шкоди. В обґрунтування позову послався на те, що він працював у вугільній
промисловості підземним працівником, отримав професійне захворювання та втратив
40% професійну
працездатності, став інвалідом 3
групи. Йому цим спричинено моральну шкоду, просив стягнути з відповідача на
його користь на відшкодування моральної шкоди 25 000 грн.

Рішенням Советського районного суду м.Макіївки Донецької
області від 25 грудня 2006 року позов
задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнуто на відшкодування
моральної шкоди 10 000 грн. В
решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати вказане
рішення суду ,ухвалити нове рішення, яким відмовити у відшкодуванні моральної
шкоди, посилаючись на те ,що при ухваленні рішення судом першої інстанції були
порушені норми матеріального права.

Зазначив,
що рішення суду першої інстанції суперечить діючому законодавству, не
відповідає фактичним обставинам справи ,суд невірно застосував норми
матеріального та процесуального права, не врахував, що відповідно до п.27 ст.77
Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» зупинено на 2006
рік дію ст..ст.21,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності".

Також посилається на те ,що суд не врахував , що моральна шкода позивачеві може бути відшкодована лише
на підставі висновку МСЕК, що позивач не надав судові доказів про заподіяння
йому моральної шкоди, що йому відшкодована втрата здоров'я .

Суд не надав належної оцінки наявним доказам у справі, не навів в рішенні
мотиви, згідно яких він визначив вказану суму відшкодування, не врахував, що
відділення Фонду відшкодовує позивачеві суми на відшкодування шкоди, завданої
його здоров'ю, позивач пропустив строк позовної давності, передбачений ст..233 КзПП України, що
належним відповідачем у справі є підприємство, де позивач отримав ушкодження
здоров'я.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги
підтримав.

Позивач в судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце
судового розгляду справи належним чином.

Вислухавши
доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи
,перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає ,що апеляційну
скаргу слід задовольнити ,рішення суду скасувати з ухваленням нового
рішення   з наступних підстав:

2

Судом першої інстанції встановлено , що позивач
знаходився в трудових відносинах з підприємствами вугледобувної промисловості.В
результаті шкідливих умов праці одержав професійне захворювання- хронічну
вертеброгенну попереко-хрестцеву радікулопатію.

За висновком МСЕК від 14
червня 2006 року
йому вперше встановлено 40%
втрати професійної працездатності та встановлена третя група інвалідності.

Позивач через втрату працездатності зносить фізичні та моральні страждання,
чим йому спричинена моральна шкода.

Встановлені
судом першої інстанції обставини втрати професійної працездатності та
спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджені як письмовими доказами  (
даними трудової книжки, актами розслідування нещасного випадку з ним
висновками та МСЕК, виписками з лікарняних карток) ,так і поясненнями сторін в
судовому засіданні .

За вказаних обставин суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт
заподіяння потерпілому моральної шкоди.

Проте , приймаючи
рішення про відшкодування моральної шкоди суд не врахував ,що Законом України
«Про Державний бюджет України на 2006
рік» зупинено на 2006
рік дію п.п. „е" п.1 ч.1 ст..21, ч.3 ст. 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в частині відшкодування потерпілим моральної шкоди.

Оскільки позивачеві вперше встановлено втрату працездатності саме у 2006 році і він
звернувся з позовом до суду у 2006
році, коли було припинено дію норм закону, який передбачає відшкодування
моральної шкоди, у нього не виникло права на відшкодування моральної шкоди.

Суд, частково задовольняючи позов, порушив вимоги матеріального закону.
Тому апеляційну скаргу слід задовольнити ,рішення суду першої інстанції слід
скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачеві в задоволенні
позову.

Керуючись
п.27 ст.77 Закону України «Про державний бюджет   України на 2006 рік»,ст.ст.303, п.2ч.1 ст.307 , п.4 ч.1 ст. 309 ,313-316 ЦПК України,
апеляційний суд,

ВИРІШИВ :

Апеляційну
скаргу відділення Фонду задовольнити.

Рішення
Советського районного суду Донецької області від 25 грудня 2006
року скасувати.

В
задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене
безпосереднього до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання
ним законної сили.