Справа № 22-338                                             головуючий
у 1 інстанції - Іванків О.В.
доповідач - Шеремет A.M.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 березня 2007 року                                                                           місто
Рівне

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в
складі:

головуючого - Василевича B.C.

суддів - Демянчук
С.В., Шеремет A.M.

при секретареві судового засідання - Чалій Н.О.,

з участю позивачки ОСОБА_1 та її
представника - адвоката ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Володимирецької районної
державної адміністрації про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2006
року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Володимирецької районної державної
адміністрації, в якому просила стягнути 12000 (дванадцять тисяч) гривень моральної
шкоди, спричиненої їй відповідачем в результаті незаконного звільнення.

Рішенням
Володимирецького районного суду від 11 січня 2007 року частково задоволено
позов ОСОБА_1, стягнуто на її користь з Володимирецької районної державної
адміністрації 6000 (шість тисяч) гривень заподіяної моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду, Володимирецька райдержадміністрація подала
на нього апеляційну скаргу, в якій покликається на його незаконність через
неправильне застосування судом норм матеріального права.

Володимирецька районна державна адміністрація стверджує, що поновила позивачку
на посаді начальника відділу культури та туризму та їй було виплачено заробітну
плату за час вимушеного прогулу.

Зазначає, що
відповідачем не було заподіяно ОСОБА_1 каліцтва чи ушкодження здоров'я і не
пошкоджувалось її майно, а тому фізичного болю чи моральних страждань вона
через це не могла зазнати.

Крім того,
вказує, що ОСОБА_1 в позовній заяві не вказала в чому полягає завдана їй
моральна шкода, як це передбачено ст.23 ЦК
України та не вказала з яких міркувань виходила, визначаючи розмір шкоди.

Також відповідач
вказує на те, що хвороба позивачки не пов'язана з її звільненням, оскільки
звільнена була в травні 2005 року, а звернулась до лікаря лише в жовтні 2005
року, а стан здоров'я сина позивачки не повинен впливати на розмір моральної
шкоди.

2

Просить рішення
скасувати та постановити нове про відмову в позові.

В судовому
засіданні Представник відповідача апеляційну скаргу підтримав.

Позивачка та її
представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечили, вважають рішення суду першої
інстанції законним і обґрунтованим, а тому просять апеляційну скаргу відхилити.

Перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення
учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Постановляючи
рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно
визначив характер спірних правовідносин та закон, який їх регулює, зазначивши,
що згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування
власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Згідно постанови
Володимирецького районного суду від 27.11.2006 року звільнення ОСОБА_1 визнано
незаконним та таким, що проведено з грубим порушенням вимог чинного
законодавства, в зв'язку з чим незаконне розпорядження НОМЕР_1 скасовано, а
ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника відділу культури та туризму
Володимирецької райдержадміністрації. Названа постанова суду набрала законної
сили і виконана в частині поновлення позивачки на роботі.

Як вбачається з
матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що
незаконно звільнивши позивачку із займаної посади, відповідачем були порушені
законні права ОСОБА_1, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків та додаткових зусиль в організації її життя. Такий висновок
узгоджується з роз'ясненням, що міститься в п. 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Разом з тим,
обговорюючи питання про розмір морального відшкодування, колегія суддів дійшла
висновку про необхідність його зменшення до 3000 (трьох тисяч) гривень,
оскільки, виходячи із встановлених п. 6 ст. 3, п.3 ст. 23 ЦК України такий
розмір відшкодування відповідатиме обсягу завданих позивачці моральних
страждань.

За таких
обставин рішення Володимирецького районного суду підлягає зміні із зменшенням
стягнутої судом першої інстанції розміру моральної шкоди з 6000 (шести тисяч)
гривень до 3000 (трьох тисяч) гривень.

Окрім того,
оскільки суд в рішенні послався на норми ЦК
України, в той

час, як спірні правовідносини врегульовані ст. 237-1 КЗпП
України, то таке

посилання є зайвим і підлягає
виключенню з мотивувальної частини рішення.

На підставі ст.
237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 303, 309, 314, 316

ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

о.

Апеляційну скаргу Володимирецької районної державної
адміністрації задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду від 11 січня 2007
року змінити, зменшивши розмір стягнення
моральної шкоди, яка стягнута з Володимирецької
районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 до 3000 ( три тисячі ) гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно.
Воно може бути оскаржене безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
його проголошення.