Справа №
22- 2059                                Головуючий
- 21                                                            Доповідач
УХВАЛА

іменем
України

06 березня 2007
року

Апеляційний суд Донецької області в
складі: Головуючого Турової О.М. суддів Шевченко В.Ю., Могутової Н.Г. при
секретарі Андрієнко О.С. з "участю сторін,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1на рішення Калінінського районного суду м.Горлівки від 07 грудня 2006р. за
позовом ОСОБА_1до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України в
Калінінському районі м.Горлівки про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.
звернувся із апеляційною скаргою на рішення Калінінського районного суду
м.Горлівки від 07 грудня
2006р., яким було відмовлено в задоволенні його позову до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійних захворювань України в Калінінському районі м.Горлівки про
відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров"я на
виробництві.

В апеляційній
скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове
рішення, посилаючись на те, що суд не прийняв до уваги норми Закону України
"Про охорону праці" в редакції 21.11.2002р., згідно з якими
відшкодування шкоди, заподіяною робітнику внаслідок ушкодження здоров"я на
виробництві, здійснюється Фондом соціального страхування відповідно до Закону
України„Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності".

Позивач в
засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив
скасувати рішення суду, задовольнити його позовні вимоги.

Представник
відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити
рішення суду без змін.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач з 1963р. по 2001р. працював на підприємствах
вугільної промисловості. При виконанні трудових обов'язків 30 липня 1969р. та 06 липня 1981р.
позивач отримав травми. Висновком ВТЕК
від 07.07.1994р. йому вперше встановлено 10% втрати професійної працездатності у зв"язку із
травмою 1981р., згідно висновку МСЕК від 16.09.1996р. йому встановлено 10% втрати
професійної працездатності за сукупністю травм, отриманих у 1969р. та у 1981р.
При переогляді на МСЕК 23
листопада 2004р. втрата працездатності у зв"язку із вказаними травмами

2

збільшена до 25%. Приймаючи до
уваги те, що страхові випадки, які дають право позивачу на відшкодування
моральної шкоди відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від
23.09.1999р., мали місце до набрання чинності зазначеним Законом, тобто до 01 квітня 2001р.,
суд вирішив відмовити в задоволенні заявленого позову, оскільки на виникли по
справі правовідносини дія вказаного Закону не поширюється .

Заслухавши
доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за таких
підстав.

Відповідно до
роз"яснень п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від
31.08.1995р. №4, оскільки
питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами,
введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з"ясовувати
характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони
регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди
при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що
визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли
були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно змісту
вимог ст.ст. 1,21,28 Закону
України „Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" від 23.09.1999р. №1105 (зі змінами та доповненнями) у разі настання страхового
випадку на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України покладено обов"язок у встановленому
законом порядку своєчасно і в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну
робітникові внаслідок ушкодження здоров"я, у тому числі і моральну шкоду
при наявності підстав факту спричинення цієї шкоди потерпілому. Зазначені норми
не містять яких-небудь інших додаткових умов щодо відшкодування моральної
шкоди.

Згідно п.13 Закону України "Про
загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1999р. страховим випадком є нещасний випадок на
виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому
професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у
статті 14 цього
Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального
забезпечення таабо соціальних послуг.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції
повно, всебічно та правильно встановив обставини справи та відповідні їм
правовідносини, з"ясував доводи і заперечення сторін, встановленим
обставинам та доказам дав належну оцінку та дійшов до обґрунтованого висновку
про те, що страхові випадки, з настанням яких у позивача виникає право на
відшкодування шкоди за рахунок коштів Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України , стались до
набрання чинності Закону України "Про загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" , у зв"язку з
чим на виникли по справі правовідносини даний Закон не поширюється і правових
підстав для задоволення заявленого ОСОБА_1. позову не має.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати,
що судом при розгляді справи було допущено порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвели або могли призвести до неправильного
вирішення заявлених позовних вимог.

3

Відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись
ст.ст.307,308,315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Калінінського районного суду м.Горлівки від 07 грудня 2006р. залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.