Справа 22ц -
219/07                                 Головуючий
у першій інстанції -
Категорія - 30                                           Доповідач апеляційної інстанції- Данилова О.О.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2007 року                                                                        м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого    Лисенка П.П.

суддів                Данилової О.О., Кутової Т.З.

при секретарі          Бобуйок
І.Ф.

за участю
відповідача ОСОБА_5.,
третіх осіб - ОСОБА_7., ОСОБА_4.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника позивачів ОСОБА_1на рішення Вознесенського
міськрайонного суду  Миколаївської
області від 4 грудня 2006 року по
цивільній справі за позовом

ОСОБА_2, ОСОБА_3

до ОСОБА_5

про виселення та
відшкодування моральної шкоди

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2006 року ОСОБА_2. та ОСОБА_3.
звернулися з позовом до ОСОБА_5. про виселення з будинку № АДРЕСА_1. Позивачі посилалися на те, що з 2003 року вони є
власниками цього будинку, в частині якого проживає їх брат ОСОБА_6. з дружиною
ОСОБА_7. та донькою ОСОБА_7. У червні 2005
року до будинку поселився ОСОБА_5. -
чоловік ОСОБА_7. Позивачі посилалися на те, що згоди на вселення сторонньої
для них особи вони не давали, а діями
відповідача порушується їх право власності, що завдає моральні
страждання.

Рішенням
Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 грудня 2006 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі представник позивачів, посилаючись на те, що суд дав невірну оцінку
спірним правовідносинам та порушив норми матеріального права, просив рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_5. поселився у частину
спірного будинку, в якій проживають його дружина з батьками, та з їх дозволу.
Оскільки ж ОСОБА_5. є членом сім'ї ОСОБА_6.,
ОСОБА_7. та ОСОБА_4., які набули право на проживання у будинку, то він має
такі ж права як член сім'ї власника і може бути виселений лише з підстав,
передбачених ст.116 ЖК України. При цьому суд вважав, що спірні
правовідносини регулюються житловим законодавством, а тому посилання позивачів на
порушення їх прав, передбачених Законом України "Про власність", є
безпідставним. Не встановивши порушень прав позивачів, суд відмовив і у задоволенні
вимог щодо моральної шкоди.

Але не з усіма висновками можна погодитися, оскільки суд дав невірну оцінку
зібраним доказам та порушив норми матеріального права, що є підставою для
скасування судового рішення в частині вимог про виселення та ухвалення нового
рішення.

Так, відповідно
до вимоги ст.ст. 150,
156 ЖК України право
на вселення інших осіб до будинку, який
належить громадянину на праві власності, має власник цього будинку, а члени
сім'ї власника мають право на вселення інших членів сім'ї лише за згодою
власника. Статтею 48 Закону України "Про
власність" передбачено усунення будь-яких порушень права власності.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_2. та ОСОБА_3. є власниками
спірного будинку з жовтня 2003 року. З цього часу між ними та
сім'єю їх брата ОСОБА_6., яка проживала у цьому будинку з 1975 року, виник спір щодо правомірності їх
проживання після смерті попереднього власника /а.с.30/. У жовтні 2005 року ОСОБА_5. одружився з ОСОБА_7. /а.с.28/ та поселився до цього ж будинку як член
її сім'ї за згодою з батьками дружини -
ОСОБА_6. та ОСОБА_7.
У серпні 2006 року у подружжя народилася донька ОСОБА_8/а.с.29/, яка теж проживає у будинку.

Встановлені
обставини свідчать про те, що ОСОБА_5. поселився до будинку, який належить
позивачам на праві власності, не тільки без їх згоди, але і у той час, коли спір про виселення сім'їОСОБА_6.
вирішувався у судовому порядку.

Згода на проживання відповідача, яка була надана його дружиною та її
батьками, не має правового значення, оскільки вони ніколи не були
не тільки власниками жилого будинку, але і членами сім'ї теперішніх власників.
Не був членом сім'ї власників жилого будинку і ОСОБА_5.

Таким чином, відповідач поселився у жиле приміщення всупереч волі власників
будинку, є самовільним мешканцем, не набув права користування жилим
приміщенням, а тому підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення за
ст. 109 ЖК
України та ст.48 Закону України "Про власність".

Позов ОСОБА_2. та ОСОБА_3. в цій частині підлягає
задоволенню.

При вирішенні
вимог щодо моральної шкоди, колегія бере до уваги, що ОСОБА_5. проживає у
частині будинку, якою на законних підставах користується сім'яОСОБА_6., а тому
додаткових перешкод власникам він не створює.
Необхідність звернення до суду, сама по собі, не може бути підставою для відшкодування
моральної шкоди.

Оскільки з
пояснень позивачів не вбачається, яких саме душевних страждань вони зазнали
внаслідок дій ОСОБА_5., колегія
не встановила і підстав для задоволення
вимог про відшкодування моральної шкоди. Рішення суду в цій частині доцільно
залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 309,
316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА.

Апеляційну скаргу представника позивачів задовольнити
частково.

Рішення
Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 грудня 2006 року в частині
позовних вимог про виселення скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення задовольнити. Виселити
ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1без надання іншого жилого
приміщення.

Рішення суду в
частині відмови у задоволення позову про відшкодування моральної шкоди залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом
двох місяців з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до
Верховного Суду України.