У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

30 липня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гуменюка В.І.,  суддів:
Балюка М.І.,                                                                       Барсукової
В.М.,

розглянувши
справу за позовом  ОСОБА_1до ОСОБА_2,
3-тя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири,

в с т а н о в и л а:

У червні 2006 року ОСОБА_1 звернулась з зазначеним позовом, посилаючись на
те, що вона є престарілою жінкою, інвалідом І групи по зору і потребує
щоденного стороннього догляду. З цією метою вона домовилась з своїм племінником
ОСОБА_2, що він разом з своєю дружиною будуть здійснювати за нею догляд та
відповідне утримання до дня смерті, а вона в свою чергу передасть їм у
власність свою АДРЕСА_1. 07 квітня 2003 року між позивачем та відповідачем був
укладений договір дарування, хоча позивачка мала на меті укласти договір
довічного утримання. ОСОБА_1 не усвідомлювала на той час, який договір укладає,
а також не розуміла його юридичного значення і не змогла його прочитати
самостійно. Підписала спірний договір з урахуванням попередньої домовленості з
ОСОБА_2 Через деякий час  відповідач
перестав надавати позивачці необхідну допомогу та утримувати її. Про те, що
позивачка уклала договір дарування, а не договір довічного утримання, вона
дізналась 29 березня 2006 року, коли отримала довідку КЖЕП “Залізничник”, в
якій було вказано, що власником спірної квартири є відповідач ОСОБА_2ОСОБА_1
просила поновити строк позовної давності для звернення до суду з позовними
вимогами та визнати недійсним договір дарування квартири.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18
грудня 2006 року позов задоволено. ОСОБА_1 поновлення строк позовної давності.
Визнано недійсним договір дарування АДРЕСА_1 укладений 07 квітня 2003 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 03 квітня 2007 року
Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2006
року скасовано. У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2про визнання недійсним договору
дарування квартири відмовити.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм
процесуального права.

Касаційна
скарга задоволенню не підлягає.

Згідно вимог частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального права.

За правилами статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення постановлено з додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстав для їх скасування не встановлено.

Керуючись статтями 332, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 03
квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Гуменюк

Судді:
М.І. Балюк

В.І.
Барсукова