Справа № 2-126/07
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ
УКРАЇНИ

26 лютого 2007 року
Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді:                 Католікяна
М.О.,

при секретарі:                         Омарбековій
І.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

31 липня 2006 року позивач звернулася до суду із цим
позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що влітку 2005 року вона
продала відповідачеві свою дачу в Садівничому товаристві «Виноградник-4», але
після продажу в дачному будиночку залишилося її майно, яке вона мала забрати
згодом. 24.06.2006 р. позивачеві зателефонувала її знайома та повідомила, що на
дачі відповідача була скоєна крадіжка, і остання вчинила скандал, звинувативши
у цьому сусідів та позивача. Згодом позивач особисто звернулася до відповідача,
проте остання образила її перед сусідами. Після цього позивач звернулася до
правління товариства, 02.07.2006 р. на засіданні якого відповідач визнала свою
вину та попросила пробачення. Цей випадок явився причиною погіршення стану
здоров'я позивача, через що вона була змушена звертатися до лікувальних
закладів, проходити курс лікування тощо. Зазначені обставини явилися причиною
звернення позивача до суду з позовом про захист її честі та гідності шляхом
відшкодування моральної шкоди в сумі 1 700,00 грн, а також судових витрат.

Позивач,
її представник у судовому засіданні позов підтримали.

Позивач
проти позову заперечувала.

Суд,
вислухавши пояснення сторін, представника позивача, допитавши свідків, вивчивши
матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом було встановлено, що відповідач є членом
Садівничого товариства «Виноградник-4» з 17.04.2005 р., про що свідчать копія
членської книжки № 160 та копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 9
від 17.04.2005 р.

Згодом до правління Садівничого товариства
«Виноградник-4» звернулася низка його членів, які просили вжити до відповідача відповідні
заходи (а.с.а.с. 7, 15).

30 червня 2006 року позивачеві було видано направлення на
кардіологічне лікування у стаціонар з діагнозом «ішемічна хвороба серця,
гіпертонічна хвороба ІІ ступеню» (а.с. 8).

02 липня 2006 року у Садівничому товаристві «Виноградник-4»
було проведене засідання правління, предметом якого явився конфлікт сторін.
Рішення правління було оформлене у вигляді протоколу № 47, відповідно до якого
відповідач визнала свою вину, попросила пробачення, проте воно не було прийняте
позивачем (а.с. 6).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Цивільним кодексом України.

В силу ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному
гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про
себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а
також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої
збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної
інформації.

Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими
благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема честь, гідність
і ділова репутація.

Згідно зі ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до
його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними.
Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та
честі.

У відповідності зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які
мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Ураховуючи зміст приведених вище норм в їх сукупності та
кожної окремо, суд доходить висновку про те, що ані позивач, ані її представник
не довели судові факт приниження відповідачем честі та гідності позивача, отже
- заподіяння позивачеві моральної шкоди, з наступних підстав.

Як зазначала позивач у своїй заяві та поясненнях,
відповідач образила її при сусідах, що принизило її честь та гідність, проте
жодний зі свідків, які були допитані у судових засіданнях, не підтвердили, що
були присутні при цих образах, показавши, що дізналися про все від інших осіб.

Співвідношуючи цю обставину з тим, що свідки, які давали
показання на користь позивача, є її давніми знайомими (діля 40 років), як
вказувала сама позивач, а між сторонами існують стійкі неприязні стосунки, суд
вважає показання цих свідків суто суб'єктивними та такими, що не відображають
справжні події.

Суд також критично ставиться до письмових доказів, на
яких, у тому числі базується правова позиція позивача, з наступних підстав.

Витяг з протоколу № 47 від 02.07.2006 р. не може бути
сприйнятий як належний доказ, оскільки такий документ об'єктивно не може
підтверджувати або спростовувати наявність образ, вибачення осіб та неприйняття
цих вибачень. Крім того, цей витяг підписаний лише головою правління
товариства, а власно протокол з підписами усіх членів правління протягом усього
слухання справи судові надано не було.

Суд також не вважає за обтяжену доказовою силою так звану
заяву членів товариства до правління про розв'язання конфлікту, що виник, з
низки причин, а саме:

-     копія
заяви (а.с. 7) не містить зазначення дати її подання (навіть слідів), а її
оригінал (а.с. 15) містить чітке зазначення дати (24.06.2006 р.);

-     відповідно до
змісту витягу з протоколу № 47 від 02.07.2006 р. засідання правління було
скликано у зв'язку зі звернення до правління трьох членів товариства (ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4), проте насправді заяву підписано одинадцятьма членами
товариства.

Крім того, на думку суду, надані позивачем медичні
документи (а.с.а.с. 8, 14, 16) не можуть підтверджувати наявності якогось
зв'язку між можливими подіями та її лікуванням, оскільки з цих же документів
вбачається, що на гіпертонічну хворобу, яка зазначена у відповідному
направленні (а.с. 8) позивач страждає протягом двадцяти років, а на ішемічну
хворобу серця - протягом п'яти років.

Таким чином, суд вважає, що, оскільки заявлені позовні вимоги
не доведені у встановленому законом порядку, в їх задоволенні необхідно
відмовити.

Ураховуючи викладене, керуючись ст. 32 Конституції
України, ст.ст. 201, 297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4 - 8, 10, 11, 18,
57 - 60, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України,
суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  підпис                                     М.
Католікян

Копія вірна:

Суддя Самарського
районного

суду м.
Дніпропетровська                                                                                   М.
Католікян