Справа № 22-1621                                   Головуючий
в 1 інстанції - Тітова Т.А.
- 21                                                    Доповідач
РІШЕННЯ

іменем     України

15
березня 2007 року                                       Апеляційний
суд Донецької області

в складі:

головуючого      Гурової О.М.

суддів                 Шевченко В.Ю.,

Могутової Н.Г.

при
секретарі     Гармаш О.В.

за участю: позивача ОСОБА_2,

представника
позивача ОСОБА_1, представника відповідача Чумак І.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3на рішення Добропільського міськрайонного суду
Донецької області від 24 листопада 2006 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Добропіллі
Донецької області про стягнення суми одноразової допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду із
апеляційною скаргою на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької
області від 24 листопада 2006 року, яким ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні
позовних вимог до відповідача про стягнення заборгованості з виплати
одноразової допомоги у сумі 73681грн.40 коп.

Представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду і
ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги, посилаючись
на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В судовому
засіданні позивач і його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
вважає рішення суду законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції при розгляді цієї справи встановлено, що позивач
працював у вугільній промисловості з 1979 року. 26 квітня 2006 рок під час
виконання трудових обов"язків він отримав виробничу травму і висновком
МСЕК від 15 серпня 2006 року йому в зв"язку із цією травмою була
встановлена втрата працездатності 40%. Постановою відділена Фонду йому була
нарахована одноразова допомога з урахуванням відсотка втрати працездатності і
15% його вини в пошкодженні здоров"я в розмірі 16864 грн. Вказаний
нещасний випадок із позивачем є третім. З довідки МСЕК від 15 серпня 2006 року
вбачається, що позивачу встановлено 5% втрати працездатності в зв"язку з
каліцтвом у 1982 році, 15% з каліцтвом у 2002 році, 40 % вперше з нещасним
випадком 26 квітня 2006 року. Тобто при обстеженні потерпілого МСЕК йому
встановлено вищий ступінь втрати професійної працездатності з урахуванням
іншого каліцтва -40 %.

Постановою відділення Фонду № 243 від 29 серпня 2006 року
позивачу була призначена одноразова допомога у зв"язку з втратою
працездатності у зв"язку із трудовим каліцтвом з

2

урахуванням його
вини і обмеження розміру одноразової допомоги в сумі 16864 грн., яка фактично
була виплачена ОСОБА_2

19 вересня 2006 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду
про стягнення з відповідача на його користь недоплаченої суми одноразової
допомоги в зв"язку з ушкодженням здоров"я в розмірі 73681грн.40 коп.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада
2006 року ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні позову до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у м. Добропіллі Донецької області про стягнення суми
недоплаченої одноразової допомоги в розмірі 73681грн.40 коп.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача,
представників позивача і відповідача, перевіривши матеріали справи та
обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог позивача з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, позивачу висновком МСЕК від
15 серпня 2006 року встановлено 5% втрати працездатності в зв"язку з
каліцтвом у 1982 році, 15% з каліцтвом у 2002 році, 40 % вперше з нещасним
випадком 26 квітня 2006 року. Тобто при обстеженні потерпілого МСЕК йому
встановлено вищий ступінь втрати професійної працездатності з урахуванням
іншого каліцтва - 40 %.

В зв"язку із підвищенням ступеню втрати працездатності позивачу
постановою відділення Фонду № 243 від 29 серпня 2006 року була призначена
одноразова допомога у зв"язку з втратою працездатності у зв"язку із
трудовим каліцтвом з урахуванням його вини і обмеження розміру одноразової
допомоги в сумі 16864 грн. із застосуванням обмеження чотирикратним розміром
граничної суми.

Як вбачається із вказаної постанови Фонду, при
середньомісячній заробітній платі позивача для розрахунку страхових виплат
2663,10 грн. і вперше встановлених 40% втрати працездатності за іншим
каліцтвом, сума одноразової допомоги складає 106524 грн., а з    урахуванням 15 % вини позивача -
90545,4грн., але фактично було виплачено тільки 16864 грн.

Таким чином сума
недоплати одноразової допомоги складає 73681грн.40 коп.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
стягнення з відповідача вказаної вище недоплаченої суми одноразової допомоги,
дійшов неправильного висновку про те, що згідно змісту п.2 ч.2. ст. 34 Закону
України „Про загальнообов"зкове державне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" сума одноразової допомоги повинна визначатися із
розрахунку середньомісячного заробітку за кожний відсоток збільшення ступеня
втрати працездатності, але з урахуванням вимог п.1 ч. 2 ст.34 Закону не може
бути вище зазначеного там обмеження - не вище чотирикратного розміру граничної
суми заробітної плати, з якої справляються внески до Фонду.

Апеляційний суд вважає, що в цьому випадку судом першої інстанції
неправильно застосовані норми матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.2. ст. 34 Закону України „Про загальнообов"зкове
державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності", позивачу дійсно має
бути виплачена одноразова виплата, сума якої визначається із розрахунку
середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток збільшення ступеня
втрати професійної працездатності відносно попереднього обстеження МСЕК, але
без обмеження чотирикратним розміром граничної суми, з якої справляються внески
до Фонду соціального страхування, оскільки вказаною нормою закону таке
обмеження не передбачене.

Посилання суду на положення п. 1 ч. 2 ст. 34 вказаного Закону є
безпідставними, оскільки позивачу у випадку підвищення ступеню втрати
працездатності одноразова допомога повинна нараховуватися не на підставі п. 1,
а на підставі п. 2 ч. 2 ст. 34 вказаного Закону.

Наведені в апеляційній скарзі доводи дають підстави для висновку, що
неправильне застосування судом норм матеріального закону призвело до
неправильного вирішення спору.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування
норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин Апеляційний суд вважає за необхідне
рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог позивача.

3

Керуючись ст.
ст. 307, 309,    314, 316 Цивільного
процесуального кодексу України, апеляційний суд,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2-

ОСОБА_3задовольнити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24
листопада 2006 року скасувати.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Добропіллі
Донецької області на користь ОСОБА_2суму заборгованості з виплати одноразової
допомоги у розмірі 73681грн.40 коп.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань у м. Добропіллі Донецької області на користь ОСОБА_2витрати на
інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 1 грн. 50 коп.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржена в
касаційному порядку до

Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили рішенням

апеляційного суду.