У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5 грудня 2007 року                                                                                 м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,                        Прокопчука Ю.В.,

Костенка А.В.,                     Пшонки М.П., -

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1до Міністерства оброни України, треті особи: Петропавлівсько -
Борщагівська сільська рада, відділ ГІРФО Києво -Святошинського РУГУ МВС України
в Київській області, про визнання права на проживання, за касаційною скаргою
Міністерства оборони України на рішення апеляційного суду Київської області від
14 листопада 2006 року,

в с т а н о в и л
а:

У жовтні 2005
року позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 10 серпня 2005 року помер його батько,
ОСОБА_2, який постійно проживав та був
зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1.
Вказана квартира  була надана батькові на
підставі ордера № 2 серії БЮ, виданого Петропавлівсько-Борщагівською сільською
радою 30 грудня 2004 року. Він, ОСОБА_1., в спірній квартирі проживав разом з
батьком однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, з якого
оплачували за комунальні послуги та електропостачання. Просив суд визнати за
ним право на проживання в спірній квартирі та зобов'язати відділ ГІРФО Києво -
Святошинського РУГУ МВС України в Київській області зареєструвати його у
спірній квартирі.

Рішенням  Києво - Святошинського районного суду
Київської області від 3 квітня 2006 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2006 року
рішення суду першої інстанції скасоване та постановлено нове рішення, яким
позов задоволено.

У касаційній скарзі Міністерства оборони України ставиться питання про
скасування рішення апеляційного суду з підстав порушення норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає  задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1суд першої інстанції
виходив з того, що при постановці на квартирний облік у відповідача 1993 року
ОСОБА_2. в усіх документах вказував, що він не одружений, проживає в гуртожитку
та іншої житлової площі не має. Про наявність сина, який виявив бажання
проживати з ним, відповідача жодного разу не повідомляв, спірна квартира
отримувалась на одну людину, розрахунки комунальних послуг здійснювалися також
на одну особу, що підтверджується матеріалами квартирної справи на спірну
квартиру, договором № 137037 про участь у витратах на утримання будинку та
прибудинкової території від 30 грудня 2004 року, укладеного між комунальним
підприємством «Борщагівка» та ОСОБА_2., розрахунком платежів за обслуговування,
ремонт будинку та комунальні послуги до цього договору, довідкою № 90 від 18
жовтня 2005 року та не було оскаржено сторонами в судовому засіданні.

16 червня 1995 року ОСОБА_2. отримав право власності на Ѕ частину в
спільному майні подружжя, набутому в шлюбі, а саме квартири АДРЕСА_1, яку
зареєстрував в БТІ м. Києва, отримавши реєстраційне посвідчення №114/30387 від
29 вересня 1995 року. Отриману  у
власність Ѕ частку вказаної квартири він подарував своїй дружині.

Це підтверджується свідоцтвом про право власності від 20 жовтня 1995 року
на ім'я ОСОБА_3, посвідченого державним нотаріусом 9 Київської державної
нотаріальної контори, реєстровий №6с-1498 та договором дарування Ѕ частини
квартири від тої ж дати, посвідченого тим же нотаріусом, реєстровий  №6с-1500.

З моменту отримання батьками позивача квартири АДРЕСА_1позивач постійно
проживав та був зареєстрований з матір'ю в цій квартирі з 20 лютого 1997 року,
що підтверджується відміткою в паспорті позивача та не заперечувалось в
судовому засіданні.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що доказів того, що позивач
правомірно, з відома та дозволу власника квартири поселився з батьком після
розлучення батьків, та законно набув право на проживання в спірній квартирі,
суд не вбачає.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, про задоволення
позовних вимог апеляційний суд виходив тільки з пояснень позивача  про його право на житло та листа командира
військової частини А 0624 підполковника ОСОБА_4., який ґрунтується на заслугах
дідів позивача ОСОБА_5., та ОСОБА_3., а також заслугах його батька ОСОБА_2.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можливо, оскільки він суперечить вимогам ст. ст. 213, 214, 309
ЦПК України.

Висновок суду апеляційної інстанції про спільне проживання позивача з
батьком однією сім'єю об'єктивно доказами не підтверджено. Крім того поза
увагою залишено висновок суду першої інстанції про те, що позивач був
зареєстрований та проживав з матір'ю в квартирі АДРЕСА_1 та поясненнями
позивача (а.с. 87), про те, що він був зареєстрований за адресою матері, так як
батько не давав дозвіл на його реєстрацію, посилаючись на недостатність жилої
площі.

За таких обставин, які свідчать про
скасування апеляційним судом рішення, ухваленого згідно із законом, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2006 року скасувати і
залишити в силі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області
від 3 квітня 2006 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                          М.В. Патрюк

Судді:                                                                      І.С. Берднік

А.В.
Костенко

Ю.В.
Прокопчук

М.П.
Пшонка