У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7 листопада 2007   року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка В.М.,

суддів:

Берднік І.С.,  Прокопчука Ю.В., Костенка А.В.,                                 Пшонки М.П.,
-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1  до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Красноармійську про відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_1  на
рішення  колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Донецької області від  2 березня 2007 року,

в с т а н о
в и л а:

24 листопада 2006 року ОСОБА_1звернувся в суд
з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої
позовні вимоги тим, що він з 24 липня 1964 року до 4 липня 2001 року працював у
ВК “Шахта “Краснолиманська” підземним механіком. Тяжкі та шкідливі умови праці
призвели до того, що він отримав професійне захворювання - хронічний
обструктивний бронхіт. Висновком МСЕК від 22 серпня 2001 року йому вперше було
встановлено ступінь втрати працездатності 50%. Висновком МСЕК від 17 вересня
2002 року ОСОБА_1 було повторно встановлено ступінь втрати працездатності  50 % та визнано інвалідом третьої групи
безстроково. У зв'язку з цим ОСОБА_1просив
суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 5
січня 2007 року позов ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
м. Красноармійську про відшкодування моральної шкоди задоволено
частково. Стягнуто
з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську  на користь ОСОБА_1 17
000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької
області від 2 березня 2007 року
зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати ухвалене у
справі рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права й
порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог статті
339 ЦПК України, встановивши, що апеляційним
судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи
в задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив із того, що право на
відшкодування моральної шкоди в позивача виникло саме з 22 серпня 2001 року,
тобто за моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності. Але
позивач звернувся до суду з указаним позовом у 2006 році, а рішення суду першої
інстанції було ухвалено 5 січня 2007 року.

Крім
того, відповідно до Закону
України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" зупинено на 2007
рік дію ч. 3 ст. 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам
їх сімей.

Проте
з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна з таких
підстав.

Як
установлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач
знаходився у трудових відносинах із ВК “Шахта “Краснолиманська” з 24 липня 1964 року до 4 липня 2001 року. Звільнений за власним бажанням відповідно до
наказу №7521 від                   4
липня 2001 року за ст. 38 КЗпП України. Згідно з висновками МСЕК від 22 серпня
2001  року та від 17 вересня 2002
року ОСОБА_1 було встановлено 50 % втрати
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням. З постанов наданих суду відповідачем убачається, що ОСОБА_1
виплачено одноразову допомогу в розмірі 6 400 грн. та призначено щомісячну
виплату в розмірі 565 грн. 74 коп., перераховано щомісячну суму та призначено
виплату щомісячної страхової суми з               1 березня 2006 року в розмірі 1
368 грн. 72 коп.

Відповідно
до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ним чинності. Акт законодавства не має зворотної дії у часі, крім
випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну відповідальність особи.

Положення
ст. ст. 21, 28, 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату
працездатності" (у редакції, що діяла до прийняття Закону України "Про Державний
бюджет України на 2006 рік") передбачали обов'язок Фонду провести
потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої
шкоди.

За змістом ст. ст. 21,
28, 30, 34, 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої
втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з
дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

З огляду на вищезазначені
положення законодавства посилання апеляційного суду на відсутність у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної
шкоди безпідставне, оскільки право на відшкодування такої шкоди виникло в позивача до
прийняття Закону України
"Про Державний бюджет України на 2007 рік" і не може бути обмежене.

Суд першої інстанції
правильно визначився  з характером
спірних правовідносин і правовою
нормою, що підлягає застосуванню, належним чином установив підстави та час
виникнення в ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням
здоров'я, з огляду на встановлення йому втрати працездатності вперше за
висновком МСЕК.

За таких обставин колегія
суддів визнає, що при вирішенні справи судом апеляційної інстанції неправильно застосовані
норми матеріального права, тому рішення суду
апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції  - залишенню в силі.

Керуючись статтями  336, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області від 2 березня 2007 року скасувати, а
рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від       5 січня 2007 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й
оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка