Справа№
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2007 року місцевий Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді:                                                                                 -
Буран О.М.

при секретарі                                                                                                     -
Томашевському Р.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до 85 Центру
забезпечення речовим майном про стягнення невиплачених сум грошового
забезпечення, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачка по справі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 85 Центру
забезпечення речовим майном та просить стягнути з відповідача невиплачену з
травня 2003 року по квітень 2005 року частину грошового забезпечення у розмірі
1943,11 гривень та неповністю виплачену у 2004 році частину грошової допомоги
на оздоровлення у розмірі 149,63 гривень, а також стягнути з відповідача
держмито.

Позовні вимоги позивачка та її представник обґрунтовують тим, що згідно
чинного законодавства, ОСОБА_1 не отримала частину грошового забезпечення, а
також виплати на оздоровлення.

ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, просила суд
задовольнити її вимоги.

Представник відповідача - 85 Центру забезпечення речовим
майном, у судове засідання з'явилася, позовні вимоги ОСОБА_1 визнала. Просила
суд задовольнити позов

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, заслухавши
пояснення представників, сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, з наступних питань.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 з 10.04.1992 року по теперішній час проходить
військову службу у Збройних Силах України. В період з 01 травня 2003 року по теперішній
час проходить військову службу у 85 ЦЗРМ Південного ОК на посаді начальника
сховища.

Згідно п. 1 Указу Президента України, від 05.05.2003 року № 389/2003 „Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України
та Управління державної охорони України за безпреривну службу", Міністру
оборони України було надано встановлювати щомісячні надбавки за безпреривну
військову службу в Збройних Силах України у відсотках до грошового
забезпечення, які мають високі результати у службовій діяльності залежно від
стажу в таких розмірах: понад 5 років - до 10%; понад 10 років - до 30%; понад
15 років - до 50%; понад 20 років -до 70%; понад 25 років - до 90%. Міністру
оборони України було також надано право визначати порядок та умови виплати цієї
надбавки, яка здійснювалась у відповідності з п. 2 Указу № 389/2003 з
01.05.2003.

На виконання наданих в Указі Президента України, від 05.05.2003 року №
389/2003, повноважень Міністр оборони України 26.05.2003 року видав наказ № 149
„Про затвердження інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за
безпреривну військову службу в Збройних Силах України", який 28.05.2003
року було зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 411/7732.

Щомісячна
надбавка за безпреривну військову службу входить в загальну структуру грошового
забезпечення позивачки з 01.05.2003 року та її розмір повинен залежати від
безпреривної вислуги років та показників службової діяльності позивачки.

Із копії послужного списку видно, що
безпреривна військова служба ОСОБА_1 на 01.05.2003 року складала 11 років,
тобто понад 10 років (а. с. 11-12).

Згідно довідки з 85 ЦЗРМ від 23.11.2006 року № 581 (а. с.
6-7) видно що:

з   липня   по
листопад  2003   року
позивачці   виплачувалась   надбавка
за безпреривну військову службу у розмірі 5% від грошового забезпечення.
При цьому відповідач здійснював виплату грошової надбавки за вказаний період на
підставі розпорядження МО України від 26.05.2003 року № 146/2095. за грудень
2003 року та січень 2004 року позивачці виплачувалась щомісячна надбавка за
безпреривну військову службу у розмірі 30%. з лютого по вересень 2004 року на
підставі розпорядження МО України від 17.01.2004   року
№   146/1/11/26   надбавка
за   безпреривну   службу
знов виплачувалась позивачці у розмірі 5% від грошового забезпечення, з
жовтня 2004 року по січень 2005 року надбавка за безпреривну службу
виплачувалась позивачці у розмірі 30% від грошового забезпечення, в   лютому
і   березні   2005
року   надбавка   за
безпреривну   службу   знов виплачувалась позивачці у розмірі 5%
від грошового забезпечення, з
квітня  2005  року
надбавка за безпреривну  службу  вже
виплачувалась позивачці в розмірі 30% від грошового забезпечення. Суд
вважає, що дії відповідача порушують право позивачки на заробінтю плату, не
нижчу від визначеної Законом, що гарантоване ст. 43 Конституції України з
наступних підстав. Відповідно до п.  1  Указу № 389/2003 на 85 ЦЗРМ Південного ОК
покладаються обов'язки виплачувати з 01.05.2003 року надбавку за безпреривну
службу у розмірі 30% від грошового забезпечення.

Порядок та умови
виплати надбавки МО України
визначені в розділі 4 Інстркукції. Там же визначені і підстави, коли надбавка
не виплачується. Але відносно позивачки не було будь-яких підстав визначених в
Інструкції для застосування обмежень у виплаті надбавки.

Віддані МО України
розпорядження від 26.05.2003 року № 146/2095 та інші, щодо зменшення розміру
надбавки за безпреривну службу, за своїм змістом фактично встановлюють не
порядок та умови надбавки, а її розмір, що явно суперечить змісту п. 1 Указу №
389/2003. Дані розпорядження, як вказується в їх змісті, видані для виконання
п. 2 Указу № 389/2003, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення на
2003-2004 роки. Згідно п. 2 Указу № 389/2003 виплата даної надбавки у 2003 році
повинна здійснюватися не з фонду грошового забезпечення, а за рахунок коштів,
передбачених в Державному бюджеті Україні на утримання ЗС України.

З 01.01.2004
року на підставі Указу № 389/2003 КМУ зобов*язаний в проектах законів „Про
Державний бюджет України" передбачати асигнування на грошове забезпечення
військовослужбовців з урахуванням даної надбавки.

Таким чином,
надбавка за безпреривну військову службу позивачці виплачувалась не за
результатами її службової діяльності, як це передбачає Указ № 389/2003, а на
підставі необгрунтованих відомчих розпоряджень.

Суд вважає, що
протягом тривалого часу, а саме у період проходження військової служби з травня
2003 року по квітень 2005 року значно обмежувались права позивачки, щодо
отримання грошового забезпечення у розмірах передбачених чинним законодавством
України.

З довідки - розрахунку 85 ЦЗРМ, позивачці було виплачено грошову надбавку
за безперервну військову службу у зменшених розмірах ( менше на 1720,40
гривень), а враховуючи те, що премія 33,3% обчислюється на всі види грошового
забезпечення, в тому числі і на надбавку за безпреривну військову службу, то
вона також невірно була обрахована 85 ЦЗРМ ( зменшена на 222,71 гривень). В
результаті чого сукупний розмір зменшеного грошового забезпечення, що позивачка
не отримала складає 1943,11 гривень (а. с. 8).

Згідно п. 33.1
Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС
України „Військовослужбовцям у разі вибуття у щорічну чергову відпустку
виплачується грошова допомога на оздоровлення у розмірі місячного грошового
забезпечення".

При вибутті у
відпустку у жовтні 2004 року при виплаті грошової допомоги на оздоровлення
позивачці було не доплачено кошти у сумі 149,63 гривень.

Всього за
вищевказаний період загальна сума невиплаченого позивачці до теперішнього часу
грошового забезпечення збоку відповідача складає: 2092,74 гривень.

Відповідачем
порушено вимоги ч. З ст. 22 Конституції України, щодо недопущення обмеження
існуючих прав та свобод громадянина. Крім того, ст. 2 ЗУ „Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в ред. від
20.12.97 вказано, що ніхто не має права обмежувати військовослужбовців та
членів їх сімей в правах і свободах визначених законодавством України.

Таким чином,
відповідачем безпідставно було зменшено та не виплачено позивачці грошове
забезпечення на загальну суму 2092,74 гривень.

Відповідно до
п.1 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ від 21.01.1993 року № Д 7-93, „від сплати держмита
звільняються позивачі - робітники і службовці - за позовами про стягнення
заробітної плати".

На підставі
вищевикладеного та керуючись ст.ст. 8, 17, 22, 55 Конституції України, ст. 9 ЗУ „Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 24.06.04р., п.
п. 1,2 Президента України, від 05.05.2003 року № 389/2003 „Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ
України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України та
Управління державної охорони України за безпреривну службу", п. 1.1
Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС
України, затвердженого наказом МОУ від 05.03.2001р. № 75, ст. ст. 3,118-120 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з 85
Центру забезпечення речовим майном на користь ОСОБА_1 невиплачену з травня 2003
року по квітень 2005 року частину грошового забезпечення у розмірі 1943 (одна
тисяча дев*ятсот сорок три) гривень 11 копійок.

Стягнути з 85
Центру забезпечення речовим майном на користь ОСОБА_1 неповністю виплачену у
2004 році частину грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 149 (сто сорок
дев*ять) гривень 63 копійок.

Стягнути з 85
Центру забезпечення речовим майном на користь держави держмито у розмірі 20
(двадцять) гривень 92 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо заяву про апеляційне оскарження подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, але апеляційна скарга не була подана протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження, рішення суду набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.