Справа №22ц-2438/07 р.
інстанції - Чернецький
Доповідач -    Зінов'єва А.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2007 р. Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого
судді:                        Бугрим Л.М.

суддів:                                                        Рецебуринського
Ю.Й.

Зінов'євої А.Г.

при секретарі:     Іванові В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайсуду від 2 жовтня 2006 р. по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2006 р. ОСОБА_1
звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на
підставі договору купівлі-продажу від 24
лютого 2004 р. їй
належала квартира АДРЕСА_1.
Оскільки вона являється людиною похилого віку, інвалідом другої групи і
потребує стороннього догляду, вона 20
грудня 2004 р.
уклала договір дарування на користь відповідачки. Іншого жилого приміщення вона
не має, тому мала намір передати квартиру онуці після своє смерті і в обмін на
догляд з боку останньої. Згодом з'ясувалося, що фактично було укладено договір
дарування без всяких умов і вже на теперішній час вона не є власником квартири
та не має достатнього догляду. Просила розірвати вказаний договір дарування і
повернути їй квартиру.

Рішенням
Краматорського міськрайсуду від 2
жовтня 2006 р. у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з
рішенням суду, позивачка принесла апеляційну скаргу, в якій просила рішення
суду скасувати як таке, що не відповідає вимогам діючого законодавства та
фактичним обставинам справи, яким суд дав неправильну правову оцінку. Просила
направити справу на новий судовий розгляд.

В обгрунтування
доводів апеляційної скарги позивачка посилалася на те, що у суду першої
інстанції було достатньо доказів для задоволення її позовних вимог. Суд
безпідставно не прийняв до уваги доводи сторін про те, що відповідачка після
підписання договору фактично деякий час надавала їй допомогу і здійснювала
догляд. Питання щодо договору виникло лише після припинення нею обумовлених між
ними обставин і лише тоді їй стало відомо, що договір було укладено без всяких
умов. Також вважала, що нею не порушені строки для звернення до суду, оскільки
про порушення її прав вона дізналася лише в 2005 р.

В судовому
засіданні позивачка та її представник апеляційну скаргу підтримала і просила її
задовольнити у повному обсязі.

Представник
відповідачки проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а
рішення суду залишити без зміни.

Заслухавши
доповідача, сторони, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового за таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд виходив з
того, що позивачкою не

надано доказів введення її в оману
при укладанні договору дарування або якихось зловмисних дій з боку
відповідачки. Також суд вважав, що позивачкою пропущено строк позовної
давності.

Між тим, такі
висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і суперечать діючому
законодавству, що відповідно до вимог п.п.3,4 ч.І ст. 309 ЦПК України, є
підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухвалення млювого.

При розгляді
справи судом було встановлено, що до укладення спірного договору позивачка на
підставі договору купівлі-продажу була власником квартири АДРЕСА_1. Позивачка ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
являється інвалідом другої групи загального захворювання і, крім вказаної
квартири, іншого житла не має. 19
грудня 2004 р.
ОСОБА_1 було укладено договір дарування на користь ОСОБА_2

Виходячи з
встановленого, вбачається, що позивачка фактично ставить питання про визнання
договору недійсним і посилається на обставини, передбачені саме як підстави для
визнання правочину недійсним.

Відповідно до
вимог ст. 203 ЦК України,
при укладанні угоди необхідно щоб волевиявлення учасника правочину було вільним
і відповідало його внутрішній волі. Правочин був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо при укладенні договору
вказані вимоги порушені, то відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, такий
договір є недійсним.

Відповідно до
вимог ст. 722 ЦК України,
право власності обдарованого, якщо договір не укладено під умовами, виникає з
моменту його прийняття. Згідно ст. 334
ЦК України, Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту
передання майна, переданням майна вважається вручення його набувачеві.

Як встановлено в
суді першої інстанції, після укладення договору дарування, відповідачка тільки
зареєструвала свою власність в державних органах, тоді як фактично його не
прийняла. Крім того, що не заперечувалося відповідачкою, з її боку (а саме з
боку її батьків, оскільки вона була неповнолітньою) позивачці деякий час
надавалася допомога і здійснювався її догляд.

Вказані
обставини фактично підтверджують доводи позивачки про те, що вона не мала
наміру за життя передавати онуці свою квартиру і сподівалася на догляд з боку
останньої, оскільки на день укладення договору їй виповнилося 78 років та за
станом здоров'я вона потребувала сторонньої допомоги.

Виходячи з
наведеного у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні
позову ОСОБА_1 Щодо висновків суду про пропущення строків позовної давності, то
вони безпідставні. Строки позовної давності відраховуються з моменту, коли
особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Доводи
позивачки про те, що про невідповідність договору її волевиявленню їй стало
відомо у 2005 р.
відповідачами не спростовані.

Виходячи з
викладених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню і, згідно
ст. 88 ЦПК
України, на відповідачку слід покласти судові витрати.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 303-304,
307 ч.І п.2, 309 ч.І п.4,
313, 314 ч.2, 316 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайсуду від 2 жовтня 2006 р. скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Договір
дарування квартири АДРЕСА_1,
укладений 20 грудня 2004 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, зареєстрований приватним нотаріусом Краматорського міського
нотаріального округу за НОМЕР_1,
визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір у розмірі
49 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 9 грн. 50 коп.

Рішення набирає
законної сили з дня його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
надрання чинності.

Головуючий:

Судді: