У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:
Яреми А.Г.

Суддів: Левченка Є.Ф.,
Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та визнання права
власності на Ѕ частину квартири,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2006 року
ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу
та визнання права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в м. Тернополі.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що в 4 червня 2004 року вона оформила на свого
чоловіка ОСОБА_3 довіреність, згідно якої доручила йому продати належну їй - ОСОБА_1 однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 в м. Тернополі та купити іншу квартиру в        м.
Тернополі на її ім'я за ціною і на умовах на власний розсуд та  зареєструвати за
нею право власності на цю квартиру.

Зазначала, що їх сім'я потребувала
більшої житлової площі, а тому вона  уповноважила ОСОБА_3 придбати квартиру більшу за розміром та кількістю
кімнат, для чого залишила необхідні грошові кошти у розмірі 4 000 євро. Відповідач продав однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 в м. Тернополі та 28 липня 2004 року купив квартиру АДРЕСА_1 в м. Тернополі. Однак оформив на неї лише Ѕ частину, а
іншу Ѕ частину оформив на свою матір ОСОБА_2

Позивачка вважала, що вона є справжнім покупцем за договором купівлі -
продажу квартири, придбаної за її кошти, а договір в частині, що стосується
покупця ОСОБА_2 є удаваною угодою.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 18 грудня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено. Договір купівлі-продажу квартири визнано недійсним в
частині покупця ОСОБА_2

Додатковим рішенням  Тернопільського міськрайонного суду від           2 лютого 2007 року проведено розподіл судових витрат.

Рішенням
апеляційного суду Тернопільської області від 1 березня 2007 року рішення суду першої інстанції змінено, викладено в іншій редакції.

Визнано
недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 у м. Тернополі в частині, що
стосується покупця ОСОБА_2

Визнано
недійсним реєстраційне посвідчення № 362 від 10 серпня 2004 року, видане Тернопільським міським БТІ на ім'я ОСОБА_2 щодо права власності на Ѕ частину квартири.

Визнано ОСОБА_1 дійсним покупцем Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 у м. Тернополі та визнано за нею право власності на цю частину квартири.

У решті
рішення залишено без змін.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення Тернопільського міськрайонного
суду від 18 грудня 2006 року та рішення
апеляційного суду Тернопільської області від 1 березня 2007 року, ухвалити нове
рішення, яким відмовити в позові, посилаючись на порушення судом норм
процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що
касаційна скарга  підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції
зроблено висновок, а суд апеляційної інстанції погодився з тим, що
представником позивача вчинено правочин з перевищенням повноважень.

Проте фактично визнавши за ОСОБА_1 право власності на всю спірну
квартиру, суд не перевірив належним чином хто саме і за чиї кошти придбав
спірну квартиру, хоч відповідачі вказували, що, продавши свою квартиру за 20000
доларів США, відповідач ОСОБА_2 цими коштами в цей же день розплатилась з
продавцями спірної трикімнатної квартири.

В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідачі посилались на
те, що на купівлю 28 липня 2004 року спірної трикімнатної квартири були
витрачені кошти, виручені від продажу 23 липня 2004 року однокімнатної квартири
, яка належала ОСОБА_1 та частково від продажу 28 липня 2004 року двокімнатної
квартири, яка належала ОСОБА_2

Вважаючи, що спірна квартира придбана лише за кошти, виручені від
продажу однокімнатної квартири позивачки, та передані позивачкою відповідачу
4000 євро, суд виходив із того, що за показами сторін однокімнатна квартира
була продана за 13500 доларів США, а спірна куплена за 20000 доларів США.

В обґрунтування такого висновку суд послався також на пояснення свідка
ОСОБА_4, яка в приміщенні мирового суду Навпакту в Греції підтвердила, що у
2004 році позичала ОСОБА_1 4000 євро. Проте ніякими належними доказами не
підтверджено, що позичені 4000 євро були витрачені на придбання спірної
квартири.

Визнаючи договір купівлі-продажу в частині покупця ОСОБА_2, апеляційний
суд також послався на порушення вимог
відповідачем вимог ст.1004 ЦК України.

Згідно зі ст.1004 ЦК України повірений зобов'язаний вчиняти дії
відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від
змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг
попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на
свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені
відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

Але судом не перевірені доводи відповідачів про те, що позивачкою було
схвалено правочин, що робить його дійсним з моменту вчинення, оскільки
позивачка була повідомлена про купівлю на її ім'я 1/2 частини квартири, після
повернення з Греції зареєструвалась у спірній квартири, а до суду звернулась з
позовом лише у серпні 2006 року.

Суд апеляційної інстанції на зазначені недоліки уваги не
звернув та не перевірив доводи апеляційної скарги і залишив рішення суду першої інстанції без зміни.

За таких порушень ухвалені судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 343, 344
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу  ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 18 грудня 2006 року та рішення
апеляційного суду Тернопільської області від 1 березня 2007 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                         Ярема А.Г.

Судді:                                                                      Левченко
Є.Ф.

Лихута Л.М.

Охрімчук Л.І.

Сенін Ю.Л.