У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2007 року

м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Охрімчук Л.І., Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - орган опіки та піклування управління освіти Сімферопольської
міської ради, про усунення перешкод в зустрічах з онуком та участі у його вихованні,
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У березні 2006 року ОСОБА_1
звернулася в суд із позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в зустрічах з онуком та участі у його
вихованні, відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з її сином -                      ОСОБА_3. Шлюб між ними
було розірвано у 2004 році. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_4, 1997 року
народження.

Посилаючись на те, що відповідачка перешкоджає їй у
зустрічах з онуком, не дає можливості бачитися з онуком, просила усунути перешкоди в зустрічах з
онуком та участі у його вихованні, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 000
грн.

Рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 13 листопада
2006 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим від 20 березня 2007 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначені судові
рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись
на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і
апеляційний суд, виходив з того, що між сторонами по справі виникли неприязні
стосунки, а тому участь бабусі у вихованні онука не відповідає інтересам самої
дитини.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають
право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Батьки чи інші особи, з якими
проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом,
прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з                  ОСОБА_3. (сином позивачки по
справі).

Від шлюбу вони мають дитину -
ОСОБА_4, 1997 року народження.

У 2004 році шлюб між подружжям був
розірваний.

Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя від
17 травня 2005 року місце проживання ОСОБА_4 визначено з матір'ю - ОСОБА_2.

Відповідно до вимог ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда,
прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується
судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Статтею 159 СК України визначено,
що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків,
хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо
він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із  батьків має право звернутися до суду з
позовом про усунення цих перешкод.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що участь бабусі у
вихованні онука не відповідає інтересам самої дитини.

При цьому суд послався на думку представника органу опіки
і піклування, висловлену в судовому засіданні щодо недоцільності участі бабусі
у вихованні онука.

Однак, вирішуючи спір, суди не взяли до уваги, що
відповідно до вимог            ч. 5 ст.
19 СК України при розгляді судом спорів щодо дитини, які визначені у ч. 4 ст.
19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження
умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною,
брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які
стосуються справи.

Суд на порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України на
зазначене уваги не звернув і пославшись на думку представника органу опіки і
піклування, який приймав участь у судовому засіданні, щодо неможливості участі
бабусі у спілкуванні з дитиною, не з'ясував чи базується він на ретельному з'ясуванні обставин справи та не перевірив
наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд на зазначене уваги
не звернув, у порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України в достатній мірі не
перевірив доводів апеляційної скарги і залишив рішення суду першої інстанції
без зміни.

За таких обставин, ухвалені у
справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України,

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 13 листопада
2006 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від               20 березня 2007 року скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін