Справа  № 2-22672007 рік
2007    року                                                                             Ялтинський
міський суд Криму
складі судді  :
у відкритому судовому засіданні в залі
Ялтинського міського суду цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «СІ-Фактор» до
ОСОБА_1про стягнення суми за договором та моральної шкоди,
Позивач звернувся до суду з позовом,
в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором на надання
послуг в сумі 4135,90 гривень, пеню за 180 днів прострочення виконання
зобов'язання в сумі 7444,80 гривень і моральну шкода в сумі 1700 гривень.
Вимоги мотивує тим, що 08 листопаду
2004 року між ними і відповідачем був укладений договір на надання послуг,
згідно якому вони зобов'язалися надати ОСОБА_1послуги з пошуку робочого місця і
сприяння в працевлаштуванні, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався по
закінченню роботи сплатити послуги позивача у розмірі 5% від його заробітку.
Позивачем було надано відповідачу робоче місце, ОСОБА_1укладений контракт на
роботу, по закінченню якого 12 липня 2005 року він прибув до свого постійного
місця проживання в місто Севастополь, проте в передбачений Договором
п'ятиденний строк послуги позивача не сплатив. Сума заборгованості за
Договором, виходячи з одержаної відповідачем заробітної платні, склала 4135
гривень. Крім того, Договором було передбачено, що за кожен день прострочення
виконання зобов'язання, боржник зобов'язався сплатити пеню у розмірі одного
відсотка від суми заборгованості. На момент звернення до суду, сума пені за
прострочення склала 7444 гривни, 80 копійок. Крім того, вважає, що в результаті
невиконання відповідачем договірних зобов'язань, підприємству була спричинена і
моральна шкода, оскільки воно не одержало очікуваного доходу, а навпроти,
зазнало збитки, через що всім його працівникам було завдано душевний дискомфорт
і моральні переживання.
Відповідач позов не визнав,
пояснивши суду, що вважає, що позивачем не були належним чином виконані узяті
на себе зобов'язання за Договором відносно нього. Ними були надані послуги, в
результаті яких він уклав контракт на роботу за кордоном,  але умови його роботи виявилися не такими, яких
він очікував, виплату заробітної платні йому постійно затримували і виплачували
не в повному обсязі, що підтверджується представленою ним банківською
довідкою,  а також здійснювали утримання
деяких сум без його згоди. Вважає, що оскільки позивач не виконав належним
чином узятих на себе зобов'язань, він звільняється від обов'язку сплатити
надані йому послуги.
Суд, вислухавши думку сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати
послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної
діяльності, а замовник зобов'язується сплатити
виконавцю вказану послугу, якщо інше не встановлене договором.
Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачене надання послуг за
платню, замовник зобов'язаний сплатити надану йому послугу в розмірі, у строки
та в порядку, які встановлені договором.
Судом встановлено, що 08 листопаду 2004 року між ТОВ «СІ -Фактор» (агент) і
ОСОБА_1. (моряк) був укладений договір на надання послуг, згідно умов якого
агент зобов'язався надати моряку послуги з пошуку роботи за кордоном, а моряк
зобов'язався здійснити оплату даних послуг: 150 гривень за надання інформаційних
послуг агентства, а остаточний розрахунок здійснити не пізніше 5 діб після
завершення роботи за контрактом у розмірі 5% в національній валюті України по
курсу НБУ на момент оплати від окладу 2100 доларів США в місяць, згідно
контракту (а.с. 12).
У виконання вказаного договору, ТОВ «СІ -Фактор» були надані відповідачу
послуги з пошуку роботи, результатом яких стало укладення 19 листопада 2004
року  ОСОБА_1контракту на роботу на строк
до 19 липня 2005 року з місячною зарплатою в сумі 2100 доларів США (а.с. 25,
Контракт був перерваний з відповідачем достроково і 12 липня 2005 року він
прибув до свого постійного місця проживання в місто Севастополь. Дану обставину
відповідач не оспорює.
За період роботи на судні, відповідачу була нарахована заробітна платня і
підтверджений листом судновласника, який був його працедавцем, і не вірити
вказаному розрахунку у суду немає підстав (а.с. 13, 14).
Представлена ж відповідачем банківська довідка, згідно якої ОСОБА_1були
був відкритий розрахунковий рахунок в банку, на який він перераховував грошові
кошти, але робити висновок про те, що всі одержані за період роботи кошти ним
були перераховані на банківський рахунок, а не одержані шОСОБА_1готівкового
розрахунку або іншим способом, у суду немає підстав (а.с. 32).
вказана позивачем в позовній заяві, також матеріалами  справи не підтверджена.
Згідно ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і
вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.
Згідно ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлене договором або законом.
Як було встановлено судом, позивач зі свого боку узяті на себе зобов'язання
за поданням послуг виконав, надавши відповідачу роботу з окладом в 2100 доларів
США.  Що стосується пояснень відповідача,
що умови роботи виявилися гірше, ніж він чекав, то, згідно умовам Договору, ні
за які додаткові умови при наданні роботи, окрім окладу, позивач на себе
відповідальності не брав, а отже відповідачу
претензії з даного приводу необхідно було пред'являти не позивачу, а
безпосередньо працедавцю, з яким ним був укладений Контракт.
Таким чином, суд вважає, що відповідач, відмовившись від оплати наданих
йому за Договором послуг, порушив узяті на себе зобов'язання і заборгованість
підлягає стягненню з нього в примусовому порядку.
При визначенні суми заборгованості, суд виходить із заробітку відповідача,
П'ять відсотків від вказаної суми, які відповідач зобов'язався виплатити
позивачу по закінченню Контракту, складають 3898,50 гривень і дана сума
підлягає стягненню з ОСОБА_1 в примусовому порядку.
Крім того, згідно п. 4.2. Договору, укладеного між сторонами, у разі
прострочення п'ятиденного строку оплати боргу, з моряка стягується неустойка у
вигляді пені у розмірі 1% від суми, що підлягає оплаті агенту за кожен день
прострочення платежу по курсу НБУ на момент оплати (а.с. 12).
Згідно ст. 550 ЦК України,
право на неустойку  (штраф, пеню) виникає
незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.
На день звернення позивача до суду, прострочення виконання зобов'язання
ОСОБА_1склало 180 днів.
Один відсоток від заборгованості відповідача (3898,50 гривень) склав 39
гривень в день і сума пені за неналежне виконання зобов'язання за 180 днів
склала 7017,30 гривень, і також підлягає стягненню з відповідача в примусовому
Разом з тим, в частині стягнення моральної шкоди позов задоволенню не
Згідно Постанові Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року
«Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнового)
шкоди», під немайновою шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати
немайнового характеру, які наступили у зв'язку з приниженням його ділової
репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку,
розголошування комерційної таємниці, а також здійсненням дій, направлених на
зниження престижу або підрив довіри до її діяльності.
Ніяких з вище перелічених дій
відповідачем відносно позивача не здійснювалось, а тому суд вважає позов про
відшкодування моральної шкоди необґрунтованим і не підлягаючим задоволенню.
Оскільки позов підлягає частковому
задоволенню, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню
судові витрати по справі.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за Договором в
сумі 3898,50 гривень, пеня за прострочення виконання зобов'язання в сумі
7017,30 гривень і судові витрати у вигляді судового збору в сумі 110 гривень і
витрат на інформаційно - технічне забезпечення справи в сумі 30 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст., 525, 526, 550, 901, 903 ЦК України, ст.ст.
3, 10, 59, 60, 205, 212, 213, 215, 217, 218 ЦПК  України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СІ-Фактор» - задовольнити
Стягнути з ОСОБА_1на користь товариства з обмеженою відповідальністю
В інший частині позову - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд АРК через Ялтинський міський
суд в строк та порядку, передбачені ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: