Справа № 2-2324/2007 року
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
17 вересня  2007 року
міський суд Автономної Республіки Крим  у
судді  - Романенка В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Ялта цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
договору дарування недійсним та розділ майна,
ОСОБА_1. просить суд визнати
недійсним договір дарування 12 частки квартири за адресою: м.Ялта, АДРЕСА_1,
від 08.10.2001  року, укладений
міжОСОБА_2 та ОСОБА_3., реєстровий №2-1868, посвідчений держаним нотаріусом
Першої Ялтинської державної нотаріальної контори Коржавіною Т.Ф. та  розділити 12 частину квартири між позивачем
таОСОБА_2, виділивши їй ¼ частину квартири.
Позовні вимоги мотивовані тим, що її чоловік ОСОБА_2. подарував ОСОБА_3. ½ частину зазначеної квартири, яка є спільним майном подружжя,  без її відома та нотаріально посвідченої
Представник відповідачів позов не визнала з тих підстав, що спірне майно не
є спільною власністю придбаною подружжям перебуваючи в шлюбі,  ОСОБА_2. став власником ½ частини квартири на підставі ЗУ «Про приватизацію» і як власник майна
розпорядився  ним, подарував
Вислухавши позивача, представника відповідачів,  дослідивши матеріали справи, суд вважає, що
позов  не підлягає задоволенню з
Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України,  суд здійснює цивільне судочинство на засадах
змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у
справі.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло
№725 від 26 листопада 1993 року, виданого виконавчим комітетом Ялтинської
міської ради  на підставі розпорядження
частках квартири АДРЕСА_1 м.Ялта.
08 жовтня 2001 року ОСОБА_2. подарував належну йому на праві власності 12
частку  зазначеної квартири ОСОБА_3., що
підтверджується  договором дарування  від 08.10.2001 року, реєстровий №2-1868,
посвідчений держаним нотаріусом Першої Ялтинської державної нотаріальної
контори Коржавіною Т.Ф.
Позивач наполягає на тому, що договір дарування має бути визнаним
недійсним, оскільки подароване майно є спільною власністю її і її колишнього
чоловіка ОСОБА_2., так як квартира була приватизована під час шлюбу і
відчужувати спільне майно без згоди іншого подружжя заборонено.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України.
Згідно з  ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а так само моральним засадам суспільства (ч.1); особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності
(ч.2);  волевиявлення участника правочину
має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має
вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4);
правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що
обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних
Судом встановлено, що спірний договір дарування частки квартири  вчинений відповідно до вимог ст.203 ЦК
України і підстави для визнання його недійсним у суду відсутні.
Суд всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно дослідив наявні у справі
докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і
взаємний зв'язок у сукупності, дійшов до висновку, що ОСОБА_2.  уклав договір відповідно до вимог діючого
ОСОБА_2., як власник майна, мав право розпорядитися ним на свій розсуд,
оскільки відповідно до ст.41 Конституції України та ст.391 ЦК України, право
власності є нерушимим, ніхто не може бути протиправно обмежений  у його здійсненні,  приватна власність охороняється державою, що
забезпечує його недоторканність і саме в чинність цього ніхто не може бути
обмеженим у його здійсненні. Статтями 41, 42 Конституції України гарантується
свобода економічної діяльності, право кожного володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, а також визнання і захист власності, її охорона
Також суд знаходить необґрунтованими доводи позивача  про те, що спірна частина квартири належить
її і ОСОБА_2. на праві спільної сумісної власності, оскільки  останній право власності набув шляхом
використання свого права, як громадянина України,  на одержання житла у приватну власність
з  державного фонду на підставі  безоплатної приватизації, що передбачено
ст.47 Конституції та  ЗУ «Про
приватизацію державного житлового фонду».
ОСОБА_2. особисто отримав від держави в дар частку квартири, тому згоди
дружини на її відчуження не потребується. ОСОБА_1. в свою чергу також має право
на одержання житла з  державного фонду
майна в межах  безоплатної приватизації і
може нею особисто скористатися.
Крім того, суд приймає до уваги рішення Ялтинського міського суду від 21
березня 2005 року, набравши чинності, яким Нікітіній Н.М. у позові про визнання
приватизації, розпорядження органа приватизації і свідоцтва про право власності
на квартиру АДРЕСА_1 м.Ялта недійсним відмовлено. Цим рішенням було
встановлено, що приватизація квартири проведена у відповідності до вимог
закону, права ОСОБА_1. порушені не були, так як вона в той момент в квартирі
прописана не була і не проживала. ОСОБА_1. була зареєстрована у спірній
квартирі з 28 листопада 1996 року. На час реєстрації квартира вже належала на
праві власностіОСОБА_3. та ОСОБА_2., так як була приватизована 6 листопада 1993
Відповідно до п.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарські або адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказується  при
розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Таким чином, вимоги про визнання недійсним договору  дарування 12 частки квартири за адресою:
м.Ялта, АДРЕСА_1, від 08.10.2001  року,
укладений міжОСОБА_2 та ОСОБА_3., реєстровий №2-1868, посвідчений держаним
нотаріусом Першої Ялтинської державної нотаріальної контори Коржавіною Т.Ф.,
задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про розділ 12 частки
квартири за адресою: м.Ялта, АДРЕСА_1,
так як судом встановлено, що зазначене майно є приватною власністю
ОСОБА_3, яке набуто відповідно до діючого законодавства.

Розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до ст.88 ЦПК
України.

На підставі викладеного,  керуючись
ст.ст. 202, 203, 215, 391 ЦК України,
ст.ст. 8, 10, 11,59, 60, 208, 209, 212, 214, 215   ЦПК України,

В  И
Р  І  Ш
И  В:

Нікітіній Надії Миколаївни у позові до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
договору дарування недійсним та розділ майна - відмовити.

Рішення
може бути  оскаржене  в апеляційному порядку до  Апеляційного
суду  АР Крим  через
Ялтинський  міський  суд шляхом подачі в  десятиденний строк  з
дня  проголошення  рішення заяви про апеляційне оскарження і
подання після цього  протягом  двадцяти днів апеляційної скарги.

Рішення суду набуває чинності після закінчення строку представлення заяви
про апеляційне оскарження, якщо заява про апеляційне оскарження не була
представлена.

Суддя

Ялтинського міського суду
В.В. Романенко