інстанції   Соларєва Т.О.
Справа №
22-4575,2007р.       Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

5 червня 2007 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П. суддів   Санікової
О.С.,  Шамрило Л.Г. при секретарі   Степаненко В.Б.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької
області від 16 квітня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства „Сортове насіння" про стягнення заробітної плати і
середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Апеляційного суду Донецької
області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2007 року, яким
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з Відкритого акціонерного
товариства „Сортове насіння" на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітку
у зв"язку з порушенням строків його виплати у розмірі 76.80 грн. В
задоволені решти вимог відмовлено. Стягнуті з відповідача на користь держави
судові витрати.

В апеляційній скарзі позивач
ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволені його
позовних вимог. Вважає, що суд неправильно застосував закон, встановленим
доказав дав неправильну оцінку і ухвалив незаконне рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і
відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що такі позовні вимоги не
грунтуються на законі.

Висновок суду є правильним, таким,
що грунтується на доказах, повно, всебічно і об"єктивно перевірених в судовому засіданні.

Судом
встановлено, що позивач звільнився з роботи з 27 лютого 2006 року. На цей

день відповідач дійсно заборгував
йому заробітну плату в сумі 4386.08 грн., яку він

виплатив йому остаточно у лютому 2007 року.

2

Але судом також встановлено, що на день
звільнення, тобто 27 лютого 2006 року позивач не працював через те, що знаходився у відпустці,
а коли він з"явився на підприємство, то відмовився від отримання належних сум.
Тому у день звільнення відповідач не зміг з ним розрахуватися і виплатити йому
належні грошові суми.

Суд перевірив
доводи представника відповідача про те, що відповідач мав можливість
виплатити позивачеві належні грошбві суми і зробив висновок про те, що вони підтверджуються доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП
України якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають
бути виплачені йому не пізніше наступного дня після пред"явлення
звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні
працівникові при звільненні, власник або уповноважений орган повинен письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

Той факт, що позивачеві
відповідачем навіть у день звільнення пропонувалось отримати належні йому
грошові суми, а він відмовився від їх отримання підтверджений поясненнями
свідків, копіями видаткових ордерів, актом про відмову ОСОБА_1 від отримання
розрахунку у зазначений день (а.с.44). У подальшому відповідач неодноразово повідомляв
позивача про необхідність отримання належних сум, позивач погодився це зробити лише у
квітні 2006 року, отримавши тільки частину заробітної плати. Від отримання решти
суми відмовився. І отримав її тільки у лютому 2007 року.

За таких умов
суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що вини відповідача у
неотриманні позивачем розрахунку не має і законно відмовив у задоволені позовних вимог
як про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, так і про відшкодування моральної шкоди.

Доводи позивача про те, що надані
відповідачем докази не є об"єктивними, нічим не
підтверджені. Суд у межах своїх повноважень, наданих йому ст. 212 ЦПК України дав
належну
оцінку наданим сторонами доказам і зробив висновок про те, що докази, надані відповідачем, є переконливими.

Рішення суду
першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування не має.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального
чи процесуального законів, що призвело або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду
першої інстанції без змін, якщо визнає , що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та
процесуального законів.

Керуючись ст.. 304, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відхилити. Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької
області від 16 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня
проголошення ухвали суду апеляційної інстанції.