Справа №2- 3809
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15
листопада  2007 року, Київський районний
суд м. Сімферополя у складі:

головуючого-
судді Козленка В.В.,

при секретарі
Кудас О.М.,

за участю адвокатів
ОСОБА_7., ОСОБА_8.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання
недійсними договору купівлі- продажу та договору дарування  частки домоволодіння, на підставі ст.57 ЦК
України в ред. 1963 р., керуючись ст.ст. 10,11,60,209,212-214,218 ЦПК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_127
вересня 2005 р. звернулася в суд з позовом
до  ОСОБА_2.  про стягнення боргу. Позивачка просила
стягнути з відповідачки на її користь  борг
у сумі, еквівалентній 2300 доларів США з урахуванням індексу інфляції за час
прострочення виконання грошового зобов язання, а також три проценти річних від
простроченої  суми. Свої позовні вимоги
мотивувала тим, що 25 вересня 1999 р. відповідачка ОСОБА_2. взяла в борг у її
чоловіка гроші в сумі 2300 доларів США і зобов язалася повернути борг її-  і зобов язалася повернути борг її- ОСОБА_1.
10 листопада 1999 р. В підтвердження укладення договору позики та в
підтвердження зобов язання повернути борг до вищевказаного строку відповідачка
видала  письмову розписку. Після
вказаного строку вона неодноразово зверталася до відповідчки з проханням
повернути борг, але борг відповідачка не повертала, хоча його визнавала і
просила відстрочити виконання цього зобов язання  на невизначений час, посилаючись на
відсутність коштів.

Під час
розгляду справи позивачка ОСОБА_1., змінивши
підставу та предмет позову, пред явила
позов до ОСОБА_2. та ОСОБА_3про визнання недійсними договору купівлі-
продажу 64/100 частки домоволодіння
АДРЕСА_1від 24 вересня 1999 р., укладеного між ОСОБА_4. і  ОСОБА_2., та договору дарування цієї частки
домоволодіння  від 5 лютого 2001 р.,
укладеного між ОСОБА_2.  і ОСОБА_3. Свої
позовні вимоги ОСОБА_1мотивує тим, що 10
липня 1999 р. вона видала своєму чоловікову ОСОБА_4. нотаріально
посвідчену довіреність  на право
продажі  64/100 частки домоволодіння  АДРЕСА_1, власником якої вона була. 24
вересня 1999 р. її чоловік  ОСОБА_4. за
нотаріально посвідченим договором
купівлі- продажу  продав належну
їй частку вказаного домоволодіння відповідачці ОСОБА_2 за   8300 доларів США в той час, як  реальна ціна цієї частки домоволодіння  на той час складала  біля 16000 доларів США. Більше того,
відповідачка ОСОБА_2., в якої не було всієї суми грошей для розрахунку за
домоволодіння , передала ОСОБА_4. за продану частку домоволодіння тільки 6000
доларів США , а на 2300 доларів США
видала ОСОБА_4. розписку про те, що ніби то вона взяла у нього в борг
2300 доларів США  і зобов язовується
повернути борг 10 листопада 1999 р. його дружині - ОСОБА_1.  Але ці гроші відповідачка ОСОБА_2. не
повертала їй майже 6 років, хоча і визнавала цей борг  та просила відстрочити  повернення
грошей, посилаючись  на поганий
матеріальний стан. Тільки пясля того, як вона звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_2., остання передала  їй частину
грошей, а саме 2000 доларів США. Під час розгляду справи за її позовом  їй стали відомі обставини продажі вказаної її
частки домоволодіння  і вона вважає, що
вказаний договір купівлі- продажу 64/100 частки домоволодіння  АДРЕСА_1від 24 вересня 1999 р., укладений  між її чоловіком  ОСОБА_4. і
ОСОБА_2., як і  договір дарування
цієї частки домоволодіння  від 5 лютого
2001 р., укладеий між ОСОБА_2.  і донькою
останньої - ОСОБА_3. повинні бути визнані недійсними на підставі ст. 57 ЦК
України в ред. 1963 р., поскільки
договір купівлі- продажу був укладений
її чоловіком  ОСОБА_4. внаслідок
обману зі сторони ОСОБА_2., внаслідок зловмисної домовленості його, як
представника, з ОСОБА_2., а також під впливом тяжких обставин. Обман зі сторони
відповідачки ОСОБА_2., як вважає пизивачка, полягав в тому, що ОСОБА_2., не
маючи достатньої кількості грошей для купівлі домоволодіння, вмовила  ОСОБА_4отримати від неї лише частину грошей,
видала йому розписку на суму недоплачених коштів,  усвідомлюючи, що не сможе повернути ці гроші.
Крім того, позивачка вважає, що на зловмисну домовленість між її чоловіком ОСОБА_4.
та ОСОБА_2. вказує те, що він продав її домоволодіння  по вкрай низькій, не вигідній для неї ,ціні,
перслідуючи лише ціль отримати певну кількість грошей, достатніх для його
поїздки на заробітки в Канаду. Позивачка також посилається на те , що з 1997 р.
у них в сім ї склалися тяжкі обставини. Через хворобу сина - ОСОБА_5, який
страждає бронхіальною астмою , вони по рекомендаціїї лікарів вимушені були
змінити місце проживання  та переїхали  на постійне місце проживання  з м. Сімферополя в середню смугу Росії - в м.
Смоленськ Російської Федерації. В цей час її чоловік  вирішив поїхати на заробітки в Канаду. У зв
язку з цими обставинами  їм потрібні були
грошові кошти, а тому вона і вирішила продати вказану, належну їй частку
домоволодіння.

Мотивуючи прохання про поновлення строку  позовної давності, позивачка
ОСОБА_1посилається  на те, що вона
проживає далеко від м. Сімферополя, в Росії . Крім того, відповідачка ОСОБА_2.
постійно обіцяла  виплатити  залишок суми вартості  домоволодіння
і вона їй вірила, не зверталася до суду з позовом, а звернулася  лише тоді, коли в квітні 2005 р. зрозуміла,
що відповідачка вводить її в оману і не збирається передавати гроші.

Відповідачка ОСОБА_2. позов не визнала та пояснила, що про продажу
частки домоволодіння  АДРЕСА_1вона взнала
з об яви, яка у вересні 1999 р.  висіла
на цьому домоволодінні. Коли вона залишила
свої дані на об яві, то через деякий час до неї звернувся, раніше їй не
знайомий ОСОБА_4., повідомивши, що він по довіреності від свої дружини продає
вказану частку домоволодіння і для оформлення договору у нього є всі необхідні
правовстановлюючі документи. Вона вирішила для своєї доньки  придбати цю частку домоволодіння і, узгодивши
з ОСОБА_4. ціну, вона передала йому до укладення та нотаріального
посвідчення  договору гроші в сумі  22443 грн., а 24 вересня 1999 р. між нею та
ОСОБА_4. був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі- продажу
64/100 частки домоволодіння  АДРЕСА_1.
Цей договір є дійсним, так як нікого в оману вона не вводила, ніякої зловмисної
домовленості  у неї з ОСОБА_4. не
було  і їй не були відомі будь - які
обставини, у зв язку з якими продається вказана частка домоволодіння. Крім
того, відповідачка ОСОБА_2. пояснила, що дійсно після укладення договору,
поскілька домоволодіння потребувало ремонту, а в неї коштів не було, то вона
попросила у ОСОБА_4. дати їй в борг певну грошову суму, на що той погодився і
передав їй в борг 2300 доларів США. При цьому вона видала розписку і  вони домовились, що борг вона повинна повернути
дружині ОСОБА_4.- ОСОБА_1.  Після цього
до неї ніхто не звертався з питанням повернення боргу, ОСОБА_1проживає в м.
Смоленську, але точна адреса їй була невідома і тому коли їй стало відомо про
пред явлення до неї позову,вона повернула позивачці наявні на той у неї  гроші в сумі 2000 доларів США.

Відповідачка ОСОБА_3. також позов не визнала та пояснила, що її мати-
ОСОБА_2. правомірно  набула право
власності на  64/100 частки
домоволодіння  АДРЕСА_1від 24 вересня
1999 р. на підставі договору купівлі- продажу, який не заборонений законом. Цей
договір є дійсним, а тому є дійсним і договір дарування вказаної  частки домоволодіння від 5 лютого 2001 р., за
яким її мати, маючи право розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, подарувала
їй цю частку домоволодіння.

Cуд,
вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та
дослідивши матеріали справи, вважає, що позов
не підлягає задоволенню.

Судом
встановлено, що  позивачка  ОСОБА_1., будучи власником 64/100  частки домоволодіння АДРЕСА_1, 10 липня 1999
р. видала своєму чоловікові- ОСОБА_4.
нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила  ОСОБА_4 продати за ціною  та  на
умовах  на його розсуд, належну їй частку
вказаного домоволодіння.( л.с  66).

24
вересня 1999 р.  між ОСОБА_4., як
представником  позивачки ОСОБА_4., та
ОСОБА_2.  був укладений та нотаріально
посвідчений договір купівлі - продажу 64/100
частки домоволодіння АДРЕСА_1, згідно з яким  ОСОБА_1продала, а відповідачка ОСОБА_2.
купила 64/100  частки  вказаного домоволодіння за 22443 грн. (л.с.
47). При цьому, як слідує з п.3 вказаного договору,  вказана
сума грошей була отримана
представником  продавця ОСОБА_4.
від покупця  ОСОБА_2.  повністю до підписання договору.

5 лютого 2001 р. за нотаріально
посвідченим договором дарування
відповідачка ОСОБА_2. подарувала
64/100  частки домоволодіння
АДРЕСА_1 своїй доньці- ОСОБА_3.

Позивачка
ОСОБА_1та її представник  не надали суду
належних доказів того, що ОСОБА_4., як представник  ОСОБА_1.,
умисно ,будь яким чином  був
введений в оману відповідачкою ОСОБА_2.
відносно  предмету угоди  чи других суттєвих моментів і тільки в
результаті цього уклав невигідний  договір
купівлі- продажу, а також не надали доказів того, що  ОСОБА_4., укладаючи договір купівлі- продажу
від імені своєї дружини- позивачки ОСОБА_1., вступив з ОСОБА_2.  в зловмисну домовленість, переслідуючи,
наприклад, якісь корисливі цілі, щоб причинити шкоду своїй дружині.

Більше
того, ці дві підстави визнання вищевказаних договорів недійсними, на які
посилаються позивачка та її представник, є взаємовиключними.

Крім
того, позивачка та її представник не надали суду належних доказів  того, що договір купівлі- продажу частки домоволодіння  був укладений під впливом збігу тяжких
обставин.

Позивачка
ОСОБА_1в підтвердження  цієї підстави
визнання угод недійсними посилається на те, що в зв язку з хворобою сина  вони сім єю переїхали з м. Сімферополя в м.
Смоленськ, її чоловік збирався на заробітки в Канаду і  їм потрібні були гроші , а тому вони
вірішили  продати належну їй частку
домоволодіння.

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_6.- родич позивачки, показав, що чоловік
позивачки- ОСОБА_4., приїхавши в вересні 1999 р. в м. Сімферополь, повідомив
йому, що він продає, належну ОСОБА_1. частку домовлодіння, так як їм потрібні
гроші у зв язку з його виїздом на заробітки в Канаду.

Таким
чином, позивачка лише  пояснила, які
життєві обставини привели їх до рішення продати належну їй частку
домоволодіння, але суду не надано  будь
яких доказів того, що відповідачка ОСОБА_2.
скористалася  збігом вказаних
обставин  і чого вона не могла зробити,
так як до укладення договору купівлі- продажу відповідачка не була знайома з
позивачкою чи її чоловіком, що не заперечує і сама позивачка  ОСОБА_1

При
вищевказаних, встановлених обставинах  cуд
приходить до висновку, що договір
купівлі- продажу 64/100 частки домоволодіння  АДРЕСА_1від 24 вересня 1999 р., укладений  між ОСОБА_4. і  ОСОБА_2., та договір  дарування цієї частки домоволодіння  від 5 лютого 2001 р., укладений між
ОСОБА_2.  і ОСОБА_3  є дійсними , а тому позовні вимоги позивачки
ОСОБА_1. задоволенню не підлягають.

Крім
того, позивачкоюОСОБА_1. пропущений строк позовної давності для звернення до
суду з вказаними позовними вимогами. Про укладення її чоловіком ОСОБА_4.
договору купівлі- продажу частки домоволодіння , про його предмет та інші
суттєві умови, в тому числі і про ціну, за яку продане домоволодіння ,  вона знала вже в вересні 1999 р., коли її
чоловік , продавши частку домоволодіння, повернувся з м. Сімферополя в м.
Смоленськ, і саме з цього часу, якщо позивачка вважала, що договір є недійсним і
порушуються її права, у неї виникло  право
на позов, але позивачка звернулася в суд з позовом лише в вересні 2005 р.,
тобто через шість  років і з позовом про
стягнення боргу. Причини пропуску  строку
, на які вона посилається, а саме її проживання в м. Смоленську, не можуть бути
визнані судом поважними,  поскільки
позивачка і в 2005 р. також проживала в м. Смоленську, але це не стало для
неї  перешкодою звернутися в суд з
вказаним позовом.

На
підставі ст.57 ЦК України в ред. 1963 р., керуючись ст.ст.
10,11,60,209,212-214,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову  ОСОБА_1до ОСОБА_2,
ОСОБА_3про визнання недійсними договору купівлі- продажу 64/100 частки
домоволодіння  АДРЕСА_1від 24 вересня 1999
р., укладеного між ОСОБА_4. і  ОСОБА_2.,
та договору дарування цієї частки домоволодіння
від 5 лютого 2001 р., укладеного між ОСОБА_2.  і ОСОБА_3.,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд АР Крим, через Київський районний суд м. Сімферополя шляхом
подачі в 10-денний термін з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і подачею після цього впродовж 20 днів апеляційної скарги, з подачею
її копій в Апеляційний суд АР Крим ,або в порядку ч. 2 ст. 295 ГПК України.

Головуючий: