АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2007 року.                                                                                        м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в складі

головуючого -
Левенця Б.Б.

суддів              -
Плавич Н.Д., Галушко Л. А.

при секретарі -
Кодінцевої С.В. за участі позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, представника відповідача Московчука О. В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу відкритого
акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ" на рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 29 січня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1до відкритого акціонерного товариства „Одеська
ТЕЦ"(надалі ВАТ „Одеська ТЕЦ") про поновлення на роботі, стягнення
заробітної платні за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної
шкоди,   -

встановила:

У липні 2006 року позивач
звернувся із позовом, який уточнював і на обгрунтування зазначив, що відповідач
в порушення встановленого порядку провів реорганізацію і наказом від 26.06.06р.
№ 421, звільнив
позивача з роботи за п. 1
ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Вважаючи таке звільнення незаконним, позивач просив поновити його на роботі,
зобов'язати відповідача сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу і
2 000 грн.
грошової компенсації за спричинену моральну шкоду(а.с. 4-13, 17-20, 44-45)

Відповідач
заперечуючи позовні вимоги зазначив, що на підставі проведеної на підприємстві
реорганізації, позивача було звільнено з роботи і хоча профком згоди на
звільнення не надав, проте останній не повідомив своєчасно адміністрацію про
відсутність згоди, тому звільнення вважає законним(а.с.31-33, 46-48)

Рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси від 29
січня 2007 року,
позовні вимоги задоволені частково, поновлено позивача на роботі, стягнуто із
відповідача на користь позивача 4749,
15 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 1000 грн. грошової
компенсації за спричинену моральну шкоду, (а. с. 55-57)

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу в повному обсязі. Обґрунтовуючи
скаргу апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував, що проведення
реорганізації на підприємстві є виключним правом відповідача, останній не був
офіційно повідомлений профкомом про відсутність згоди на звільнення позивача з
роботи, а суд не врахував, що з 1
квітня 2007 року
охорону об'єктів відповідача має здійснювати ДГХ „Управління ВОХОР" за
відповідним укладеним договором і не навів обґрунтувань стягнення моральної
шкоди, (а. с. 61-64)

В судовому
засіданні представник відповідача підтримав доводи скарги, яку попросив
задовольнити, позивач та його представник заперечували проти скарги і попросили
її відхилити

Справа №
22ц-1926/07                                                                               Категорія
ЦП:40

Головуючий у першій інстанції Гусєв О.Г. Доповідач
Левенець Б.Б.

2

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду, колегія вважає, що скарга
задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до п.
1 ст. 40, 43 КЗпП України,
роз'яснень, що містяться у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 „Про практику
розгляду судами трудових спорів", трудовий договір, укладений на
невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом
у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи чи
організації лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків,
передбачених статтями 43
і 43-1 КЗпП
України

Відповідно до
Постанови КМ України від 28.07.03р. №
і ПО, ВАТ „Одеська ТЕЦ" віднесено до переліку особливо важливих
об'єктів, що мають охоронятись підрозділами воєнізованої охорони у взаємодії із
спеціалізованими підрозділами інших центральних органів виконавчої влади.

Судом
встановлено, що з 2001 року
позивач працював у відповідача стрільцем 2
класу команди воєнізованої охорони(надалі - ВОХОР).

Наказом
відповідача від 17 березня 2006 року № 87 і змінами
внесеними наказом від 03
квітня 2006 року №114 було прийнято
рішення про реорганізацію ВОХОР з 10
червня 2006 року
шляхом виключення із штату підприємства 32
посад стрільців і 1 посади
чергового бюро перепусток і попередженням про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України
Рішення про скорочення чисельності команди ВОХОР, обґрунтовано висновком про
економічну доцільність залучення до охорони підприємства сторонніх
структур.(а.с.6-11)

За протоколом
сумісного засідання адміністрації і профспілкового комітету ВАТ „Одеська
ТЕЦ" від 07 червня 2006 року № 12, прийнято рішення
про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору із працівниками
ВОХОР, враховуючи, що таке рішення адміністрації суперечить чинному
законодавству і галузевій угоді(а.с.12).

Наказом
відповідача від 26 червня 2006 року № 421-К, позивач 28 червня 2006 року звільнений
з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП
України(скорочення штату)(а.с. 13).

Постановою
Суворовського районного суду м. Одеси від 23
серпня 2006 року,
яка не скасована на час розгляду справи апеляційним судом, керівник
підприємства відповідача притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.
1 ст. 41 Кодексу України
про адміністративні правопорушення, за порушення трудового законодавства у
частині розірвання трудового договору між працівниками і адміністрацією(а.с. 50).

Доводи апелянта,
що профком несвоєчасно ознайомив адміністрацію про ненадання згоди на
звільнення працівників і серед них позивача, спростовуються протоколом від
07.06.06р.(а.с.12) за яким відбувалось сумісне засідання адміністрації і
профспілкового комітету ВАТ „Одеська ТЕЦ".

Враховуючи
вищевказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення
позивача проведено з порушенням встановленого порядку, за відсутності згоди
профспілкового органу, рішення про поновлення його на роботі є правильним.

Відповідно до
вимог ст. 235 КЗпП
України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу.

За довідкою
відповідача, середній заробіток позивача складав 678,45 грн(а.с. 51)
Колегія суддів погоджується із розрахунком оплати праці за час вимушеного
прогулу ОСОБА_1 на суму 4749,15
грн. (678,45 грн. х 7 міс), оскільки
такий не суперечить вимогам ст. 235
КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 і обґрунтований
доказами, що є в справі (а.с. 13,51).

з

Згідно до ст. 237-1
КЗпП України,              відшкодування     власником     моральної

шкоди працівнику провадиться в
разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для
організації свого життя.

Судова колегія у
цивільних справах вважає, що з урахуванням характеру й обсягу моральних
страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з незаконним звільненням з роботи і
необхідністю докладати додаткових зусиль для поновлення на роботі і організації
свого життя, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відшкодування
моральної шкоди у розмірі 1
000 гривен.

Доводи скарги,
заперечення сторін не спростовують цих висновків суду і мають бути відхилені.

За таких
обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а
апеляційна скарга не містить доводів, які б могли бути визнані підставою для
його скасування.

Колегія суддів
не приймає заявленої представником позивача відмови від частини позовних вимог,
оскільки така відмова суперечить охоронюваним законом правам та інтересам
позивача, його поясненням у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до
вимог п. З ч. 1 ст. 81, 88 ЦПК України
підлягають стягненню із відповідача 30
грн. судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення, пов'язаних із
розглядом справи.

Керуючись ст. 303,
п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 308, п.1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу відкритого акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ"- відхилити, а
рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2007 року залишити
без змін.

Стягнути із
відкритого акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ' 30 (тридцять) гривень витрат на інформаційно-технічне
забезпечення.(Одержувач Апеляційний суд Одеської області, рахунок одержувача № 0098, код ОКПО
02892913, МФО 828011, Банк
ГУДК в Одеській області м. Одеса)

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили безпосередньо через суд касаційної інстанції.

Судді
апеляційного суду Одеської області                                    Б.Б.Левенець

Л. А. Галушко