УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007 року березня місяця 12 дня                                        Колегія суддів судової палати у ци-

вільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого - судді   Курської
А.Г., суддів:   Горбань В.В.,

Шаповалової
О.А., при секретарі -   Гребеннікової Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Сімферополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м.
Сімферо­поля від 21 листопада 2006 року по цивільній справі за
позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління у справах захисту прав
споживачів в АР Крим про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення
на роботі, стягнення серед­ньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

11.08.2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управлін­ня у
справах захисту прав споживачів в АР Крим, просив визнати наказ про його звіль­нення незаконним, поновити його на роботі,
стягнути середню заробітну плату за час ви­мушеного прогулу та відшкодувати моральну
шкоду. Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що заяву про звільнення за
власним бажанням він написав 20.07.2006 року у стресовому стані за порадою
начальника Головного управління у справах захисту прав споживачів в АР Крим
Нафієва Е.Н. та начальника юридичного відділу Агапової О.О., які пообіцяли
вирішити питання про його звільнення з-під варти та закриття провадження по кримінальній справі. Після звільнення з ІТЗ 24.07.2006 року він вийшов на роботу та звер­нувся до
начальника Головного управління у справах захисту прав споживачів в АР Крим із
письмовою заявою за вхід. №
2034, в якій просив вважати його заяву від 20.07.2006
ро­ку про звільнення недійсною. Однак, не надавши відповіді на цю заяву,
відповідач нака­зом № 23-л від
20.07.2006 року незаконно
звільнив його з посади заступника начальника відділу
контролю якості та безпеки робіт та послуг Головного управління у справах захис­ту
прав споживачів в АР Крим за ст. 38
КЗпП України. Не зважаючи на звільнення, він чекав відповіді на заяву від 24.07.2006 року та в період з 24.07.2006 року по 04.08.2006 ро­ку виходив на роботу, і тільки 07.08.2006 року інспектор охорони не впустив його в при­міщення
Головного управління у справах захисту прав споживачів в АР Крим, посилаю­чись
на наказ № 982 від 04.08.2006 року "Про
пропускну систему", відповідно до якого він
був виключений зі списку осіб, яким дозволений вхід на роботу. В судовому
засіданні позивач вточнив свої позовні вимоги та з урахуванням
наведеного просив визнати наказ № 23-л від 20.07.2006 року про його звільнення з посади заступника начальника
відділу контролю якості та безпеки робіт та послуг Головного управління у
справах захисту прав споживачів в АР Крим незаконним, поновити його на роботі
на цій посаді, стягнувши з відповідача заробітну плату за час вимушеного
прогулу в сумі 4678,42 гривні та моральну

шкоду у
розмірі 10000 гривень.

Головуючий у першій інстанції - Осіпов Ю.В. Справа № 22-ц-1674/2007 р.                          Доповідач - Шаповалова О.А.

Рішенням
Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 листопада 2006
року у задоволені цивільного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та задовольни­ти його позовні вимоги. Доводи апелянта зводяться
до того, що висновки суду не відпові­дають дійсним обставинам справи, а рішення
ухвалено на підставі недостовірних фактів. Судом не була надана оцінка
доказам, що спростовують можливість написання ним 20.07.2006 року заяви про звільнення у приміщенні Головного
управління у справах захи­сту прав споживачів в АР Крим та свідчать про написання
цієї зави під тиском керівницт­ва у м. Ялта та подальші їх незаконні дій,
спрямовані на його звільнення.

Судова колегія,
заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що во­на підлягає частковому задоволенню, а рішення
суду визнає таким, що підлягає скасуван­ню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.
З ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосу­вання
норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування рішення.

При прийнятті рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої
інстанції, керуючись нормами КЗпП України, Постановою Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995 року та ЦПК України, з урахуванням обставин справи та
особи позивача зро­бив висновок, що
звільнення ОСОБА_1 за ст. 38 КЗпП України було проведено у від­повідності
з діючим законодавством.

Однак погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його
з по­рушенням норм процесуального права.

З матеріалів
справи убачається, що позивач звернувся до суду з позовом про понов­лення на роботі на посаді заступника начальника
відділу контролю якості та безпеки робіт та послуг Головного управління у
справах захисту прав споживачів в АР Крим. Згідно з наказом № 76-л від 10.10.2005 року та
посадовою інструкцією ОСОБА_1 обіймав за­значену
посаду з 10.10.2005 року і був державними службовцем
(а.с. 35, 65).

У відповідності до ч. 1 п. 1 ст. 17, ч. 1 п. 15 ст. З КАС України компетенція
адмініст­ративних судів поширюється на спори
з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби, до якої відноситься і державна служба.

Таким чином,
судова колегія приходить до висновку, що справа за позовом Крупен­ка до
Головного управління у справах захисту прав споживачів в АР Крим про визнання наказу про його звільнення незаконним, поновлення
на роботі, стягнення середньої заро­бітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди підлягала розгляду у порядку не
цивільного, а адміністративного судочинства.

Відповідно до п.
1 ст. 205 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у
порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд
першої інстанції не звернув уваги на цю обставину та ухвалив рішення з
порушенням норм процесуального права, зазначене згідно з ч. 1 ст. 310 ЦПК України є
безумовною підставою для скасування цього рішення в апеляційному порядку із
закрит­тям провадження у справі.

Керуючись ст.ст.
205, 206, 303, 304, 307,
310, 314, 315, 317, 319, 325 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Центрального районного суду м.
Сімферополя від 21 листопада
2006 року
скасувати, провадження у справі закрити.

Повідомити ОСОБА_1, що розгляд його
заяви належить до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з
дня на­брання законної сили до суду касаційної інстанції.