Справа № 22-ц-148/07р.                                      Головуючий    1    інстанції        Савін О.І.
Категорія 29                                                          Доповідач апеляційного суду Довжук Т.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08   лютого   2006  року
колегія   суддів   судової
палати   в   цивільних
справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої             -
Козаченка В.І.,

суддів:
Данилової О.О.,  Довжук Т.С,

при секретарі
судового засідання Цвєтковій Ю.В.,

за участю
відповідачів    ОСОБА_1., ОСОБА_3., ОСОБА_2.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3,

на рішення
Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від   15
листопада 2006 року за
позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

про усунення
перешкод в користуванні жилим приміщенням, вселенні та зміну договору

найма жилого приміщення,

за позовом

ОСОБА_3

до ОСОБА_4

про визнання
такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

за зустрічним позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_4

про визнання
таким, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

17 травня 2005
року ОСОБА_4звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про усунення перешкод в
користуванні жилим приміщенням у квартирі №
АДРЕСА_1.

Позивачка
зазначала, що з 12 лютого 2000 року перебуває у
шлюбі з відповідачем ОСОБА_2. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1року народження.
Спірну двокімнатну квартиру відповідач ОСОБА_3. отримав на підставі ордеру № 594 від 18 вересня 2003 року та на
членів сім'ї: ОСОБА_2., її та їх малолітнього сина. З грудня 2004 року відповідачі
перешкоджають їй в користуванні квартирою та проживанню в ній, а саме змінили
замок на вхідних дверях.

Посилаючись на вказане, позивачка просила позов
задовольнити.

В судовому
засіданні ОСОБА_4. просила усунути перешкоду в користуванні вказаним житлом шляхом її вселення до нього, а в
грудні 2005 року ці позовні вимоги підтвердила
шляхом подачі уточненої позовної заяви.

21 червня 2005
року ОСОБА_3. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4. про визнання такою,
що втратила право користування жилим приміщенням спірної квартири на підставі
ст. 71 ЖК
України та посилався на те, що ОСОБА_4. з 02
листопада 2004 року без
поважних причин не проживає в зазначеної квартирі.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївській області від 12 липня 2005 року вищезазначені позови об'єднані в одне провадження.

В грудні 2005 року ОСОБА_2.
звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4. про визнання такою, що
втратила право користування жилим приміщенням спірної квартири на підставі ст. 107 ЖК України.

В лютому 2006 року ОСОБА_4.
доповнила свої позовні вимоги та також просила змінити договір найму житлового
приміщення шляхом відкриття на її ім'я окремого особового рахунку на кімнату площею
15,0 квадратних
метрів.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім
рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 листопада 2006 року позов
ОСОБА_4. задоволено частково. Постановлено усунути перешкоди в користуванні
жилим приміщенням спірної квартири та вселити позивачку з малолітнім сином до
зазначеної квартири. В іншій частині позову ОСОБА_4. відмовлено. В задоволенні
позову ОСОБА_3. та зустрічного позову ОСОБА_2. до ОСОБА_4. про визнання такою,
що втратила право користування жилим приміщенням на підставі ст.ст. 71, 107 ЖК України
відмовлено.

В апеляційних
скаргах ОСОБА_1. та ОСОБА_7. і ОСОБА_3. просять рішення суду скасувати та
постановити нове рішення, яким визнати ОСОБА_4. і малолітньогоОСОБА_7такими, що втратили право користування житловим
приміщенням, а в задоволенні позову ОСОБА_4. відмовити. На думку
апелянтів, рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права без
повного з'ясування обставин справи.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Суд першої
інстанції, в межах заявлених вимог, повно з'ясував обставини справи, дав
належну оцінку доказам, які були представлені сторонами, і, на підставі ст. ст.
9, 48, 71, 64, 107 ЖК
України, дійшов правильного висновку про порушення права позивачки на
користування жилим приміщенням. Тому суд правильно поновив порушене право
позивачки, яка діє в інтересах неповнолітньогоОСОБА_7, й обгрунтовано

усунув
перешкоду в користуванні квартирою № АДРЕСА_1в м. Южноукраїнськ шляхом вселення
в зазначену квартиру ОСОБА_4. і малолітнього ОСОБА_7. Також суд
дійшов правильного висновку про недоведеність відповідачами факту непроживання
позивачки без поважних причин в спірній квартирі понад
встановлений ст. 71 ЖК
України строк та про її вибуття в інше житлове приміщення на постійне місце проживання. Тому суд правильно відмовив в
задоволенні позову ОСОБА_3. і в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2. про визнання позивачки такою, що
втратила право користування жилим приміщенням в спірній квартирі.

Доводи апеляційних скарг, що позивачка за власною ініціативою залишила
спірну квартиру, в якій не проживає понад 6 місяців, та переїхала до квартири своєї матері на постійне
проживання, є безпідставними.

Так, з актів про непроживання позивачки в спірній квартирі не вбачається
початок перебігу часу її відсутності в ній (а.с. 32-33).

Крім того, пояснення свідків ОСОБА_8. та ОСОБА_9. в судовому засіданні про постійне проживання позивачки за іншою адресою (а.с. 236-237), спростовуються поясненнями
свідка ОСОБА_10про тимчасове проживання позивачки з
дитиною в її квартирі (а.с. 163, 238), актом обстеження матеріально-побутових умов
неповнолітнього служби у справах неповнолітніх від 13 грудня 2005 року, з якого вбачається, що позивачка з неповнолітнім сином проживає в квартирі
свідка ОСОБА_10(а.с. 104) та заявою служби у справах неповнолітніх від 01 червня 2006 року, що ОСОБА_4. є бездомною разом з дитиною (а.с. 121).

Будь-які інші докази, підтверджуючи дійсність вибуття позивачки на постійне
місце проживання з дитиною в друге житлове приміщення , відповідачами суду не надані.

Посилання в
апеляційних скаргах на те, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права та без
повного з'ясування обставин справи також є   безпідставними та не заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним й обґрунтованим
і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 308,313,
315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити,
а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 листопада 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців.