Справа № 22ц-1242007 рік
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

Іменем  України

13   лютого  2007  року колегія
суддів  судової  палати
у  цивільних  справах апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г. суддів Козлова О.М.,
Кочегарової Л.М. при секретарі Фік К.В. розглянувши  у судовому засіданні в місті Маріуполі   справу за позовом   ОСОБА_1
до      Волноваського      районного   відділення
Управління виконавчої   дирекції   Фонду
соціального   страхування   від
нещасних   випадків   на виробництві та професійних захворювань
України (далі Фонд соціального страхування) про відшкодування моральної шкоди
за апеляційною скаргою відповідача на рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 1 грудня 2006 року,

встановила:

Рішенням
Волноваського районного суду Донецької області від 1 грудня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1. задоволені частково. Стягнуто з Фонду соціального страхування
на користь ОСОБА_1. у відшкодування моральної шкоди ЗО 000 грн., у
відшкодування витрат на правову допомогу 700
грн.

В апеляційній
скарзі відповідач просить рішення скасувати, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

В судовому
засіданні апеляційного суду представник Фонду соціального страхування Шульга
В.П. підтримав доводи апеляційної скарги і зазначив, що при вирішенні спору суд
не врахував, що висновком МСЕК факт заподіяння позивачу моральної шкоди не
знайшов свого підтвердження, що Законом України "Про Державний бюджет на 2006 рік"
зупинена дія закону в частині відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду
соціального страхування.

Позивач та його
представник ОСОБА_2 просили
рішення залишити без змін, а скаргу відхилити.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обгрунтованість
рішення, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду зміні
з таких підстав.

Відповідно до
вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з законом.

Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

2

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач з 1992 року працював
прохідником на шахті „Південнодонбаська №
1". Згідно з актом від 11
січня 2002 року у
ОСОБА_1. встановлено професійне захворювання. З 1 квітня 2002
року позивачу визначена друга група інвалідності у зв"язку з
професійним захворюванням. При обстеженні 24
січня 2006 року
ОСОБА_1. встановлена третя група інвалідності з втратою працездатності на 60% з
протипоказанням важкої фізичної праці.

Згідно ст.21,28
Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання,
що спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999
року (далі Закон від 23
вересня 1999 року),
при настанні страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних
випадків зобов"язаний у встановленому законодавством порядку виплатити
грошову суму за моральну шкоду при наявності факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1. про відшкодування моральної шкоди, суд Першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що у зв"язку з професійним
захворюванням позивач зазнав моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за
рахунок Фонду соціального страхування .

Визначаючи
відшкодування моральної шкоди в розмірі 30
000 грн., суд виходив з характеру захворювання та врахував, що позивач не може
виконувати важку роботу, в тому числі по господарству, не може відновити свій
стан здоров"я, внаслідок чого порушені його стосунки, що вимагає
додаткових зусиль для організації життя.

Не погоджуючись
із рішенням, відповідач посилався на те, що ОСОБА_1. не надав необхідних
обгрунтувань щодо підстав та розміру відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу,
оскільки вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував вимог матеріального
закону та не дав оцінки всім обставинам по справі та доказам, які є в
матеріалах справи.

Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди, згідно зі ст.23 ЦК України та положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",
визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та
душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо
вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які
мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

З матеріалів
справи вбачається, що в 2002
році у зв"язку з професійним захворюванням, позивача було визнано
інвалідом другої групи, а в січні 2006
року ОСОБА_1. встановлена третя група інвалідності і передбачені
застереження у вигляді неможливості важкої праці.

В судовому
засіданні апеляційного суду представник Фонду соціального страхування та
позивача пояснювали, що у зв"язку з професійним захворюванням ОСОБА_1.
Фонд соціального страхування виплатив позивачу одноразову допомогу та щомісячно
виплачує відшкодування втраченого заробітку.

3

З урахуванням
викладеного, тривалості та обгрунтувань позивачем своїх моральних страждань,
висновку обласної МСЕК від ЗО жовтня 2006
року, колегія суддів вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди на
користь позивача підлягає зменшенню до 10
000 грн.

Доводи
апеляційної скарги про те, що відшкодування моральної шкоди позивачу неможливе
у зв"язку з тим, що Законом України „Про Державний бюджет на 2006 року"
зупинено дію Закону від 23
вересня 1999 року в
частині відшкодування моральної шкоди є неспроможними, оскільки встановлено, що
факт професійного захворювання позивача виявлено в 2002 році і на той
час діяв матеріальний закон, який передбачав можливість відшкодування моральної
шкоди Фондом соціального страхування.

Оскільки позовні
вимоги ОСОБА_1. задоволені частково, судові витрати на надання правової
допомоги присуджуються позивачеві    з
урахуванням положень

процесуального і матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на

правову   допомогу
встановлюється законом і, зокрема, постановою Кабінету Міністрів

України   від 27
квітня 2006 року № 590 „Про граничні
розміри компенсації витрат,

пов"язаних з розглядом цивільних та адміністративних
справ, і порядок їх компенсації за

рахунок держави"

З урахуванням
часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1., даних про участь у судовому
засіданні представника позивача ОСОБА_2, положень процесуального і
матеріального закону, колегія суддів вважає, що розмір відшкодування позивачу
витрат на надання правової допомоги підлягає зменшенню до 420 грн.

Керуючись
ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

апеляційну
скаргу Волноваського районного відділення Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України задовольнити частково.

Рішенням
Волноваського районного суду Донецької області від 1 грудня 2006 року змінити.

Стягнути з
Волноваського районного відділення Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., у
відшкодування витрат на правову допомогу 480
грн.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двох
місяців з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.