Справа
№ 22-ц-1825/07 р.                                                      Головуючий
Категорія: відшкодування                                                        інстанції
моральної шкоди                                                                      Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 квітня 2007
року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого -
Шаповал Н.М.

Суддів -              Хребтова В.П.,

Маміної О.В. При секретарі - Дмитренко A.M.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника обласної
психіатричної лікарні №
1 - Тімохова Олега Євгеновича на рішення Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 31 січня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, обласної психіатричної лікарні № 1 про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

14 березня 2006
року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, обласної
психіатричної лікарні №
1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В судовому
засіданні в уточнюючих позовних вимогах просила стягнути з ОСОБА_3 у відшкодування
моральної шкоди - 10 000
грн., з обласної психіатричної лікарні № 1 - 90 000 грн.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 мотивувала тим, що з грудня 1994
року незаконно утримувалася в обласній психіатричній лікарні № 1 з діагнозом
«шизофренія» та у листопаді 1997
року втекла звідти. У 1998
році після стаціонарного обстеження у 15-й міській психіатричній лікарні їй
було постановлено діагноз «психічно здорова». У тому ж році було порушено
кримінальну справу відносно лікаря та завідуючого відділенням обласної
психіатричної лікарні №
1 - ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 167 КК України (в
редакції 1960 року). У
1999 році
справу було передано на розгляд Харківському районному суду Харківської області
та 03 червня 2005 року судом
винесено постанову про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності і
закриття провадження у справі у зв'язку із закінченням строку давності. ОСОБА_1
було визнано потерпілою та цивільним позивачем у справі.

Посилаючись на
те, що в результаті трьохрічного незаконного утримання у лікарні зазнала
значних страждань, які виразилися у приниженні її гідності під час утримання у
лікарні, ігноруванням її клопотань про виписку з лікарні, вона втратила свій
дім і майно, яке в ньому знаходилося, була позбавлена можливості виховувати та спілкуватися
з дочками, оскільки чоловік продав будинок, створив нову сім'ю, вивіз дочок з
країни, у лікарні втратила 40
кг ваги, захворіла на туберкульоз, від уколів та прив'язувань до ліжка
придбала язву, просила
її вимоги задовільнити.

Рішенням
Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 січня 2007
року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Обласної психіатричної лікарні № 1 про
відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнено з
комунального закладу охорони здоров'я Обласної психіатричної лікарні № 1 на користь
ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 7 000 грн.

2

У задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній
скарзі представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 ставиться питання про зміну рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 31.01.2001
року та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 повністю.

Посилається на
те, що суд безпідставно не вирішив питання про стягнення моральної шкоди з
ОСОБА_3, з вини якого позивачці була спричинена така шкода.

Також не
погоджується з розміром моральної шкоди, яка б відповідала принцип розумності
та справедливості.

В апеляційній
скарзі представника обласної психіатричної лікарні № 1 - Тімохова О.Є.
ставиться питання про скасування рішення Червонозаводського районного суду м
Харкова від 31.01.2007 року та
закриття провадження у справі.

Посилається на
порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, на
невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

На його
думку, суд поклав в основу рішення докази, які суперечать іншим

матеріалам
справи про наявність медичних доказів відносно хронічного психічної

захворювання
позивачки, яка є інвалідом 2
групи з діагнозом « шизофренія
».

Безпідставно суд
відмовив у клопотанні про призначення повторної психіатрично експертизи
відносно ОСОБА_1, не врахував, що вина ОСОБА_3 при визначенні діагнозу
позивачки не встановлена.

Дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційних скарг, вислухавши учасників процесу,
судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких|
підстав.

Приймаючи
рішення про стягнення моральної шкоди з Комунального заклад охорони здоров'я
обласної психіатричної лікарні №
1 на користь ОСОБА_1, суд виходив із того, що моральна шкода позивачці була
спричинено з вини ОСОБА_3 під час виконання ним своїх службових обов'язків. За
заподіяну моральну ( немайнову)
шкоди працівником під час виконання трудових обов'язків , відповідальність
несе організація  якою працівник
перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Судова колегія
погоджується з такими висновками районного суду, оскільки вони відповідають
наданим доказам і вимогам ст. ст. 440-
1, 441 ЦК України, в редакції 1963 року, що
діяла на час виникнення спірних правовідносин, та роз'ясненням, які містяться ji
п. 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України №
4 від 31 березня 1995 року і
подальшими змінами « Про
судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди. »

За змістом ст. 441 ЦК України,
організація зобов'язана відшкодувати шкоду завдану з вини її працівників під
час виконання ними своїх трудових (
службових обов'язків.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 8 вказаної
постанови, за заподіян працівником під час виконання трудових обов'язків
моральну ( немайнову)
шкоду відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у
трудових відносинах.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1 правомірно, 17
грудня 1994 року,
було госпіталізована до Харківської обласної психіатричної лікарні № 1.

Під час
перебування її у лікарні, ОСОБА_3 був її лікуючим лікарем та їм були порушено
приписи п.п. 40 « Положення
про психіатричну лікарню «
( додаток до Наказе Міністерства охорони здоров'я СРСР № 225 від 21 березня 1988 року), п. 15, 2(1 Положення про
умови та порядок надання психіатричної допомоги» від 05.01. 1988 року які
регламентували надання психіатричної допомоги, п.п. 5, 7, 9, 10, 11 Тимчасової
інструкції про порядок невідкладної госпіталізації психічно хворих (додаток 17 до наказу МЗ СРС
№ 225 від 21.03. 1988 р.) , що діяли на час
спірних правовідносин.

Зазначені
порушення призвели до того, що ОСОБА_3 як лікуючий лікар не з'ясував    вид госпіталізації і став проводити
обстеження і лікування самостійно, без;

3

огляду комісією лікарів - психіатрів,
тобто у порядку, передбаченому для хворих із добровільною   госпіталізацією.   Зазначене
призвело  до   неправильного   встановлення діагнозу  «   шизофренія»,  невірної тактики  лікування
і  потягло  за
собою  тривале перебування ОСОБА_1 у психіатричному
лікувальному закладі.

За таких
підстав, ОСОБА_1, враховуючи її бажання бути виписаною, могла б через місяць,
тобто 17 січня 1995 року, вже бути
виписаною.

Судова колегія
погоджується з висновками районного суду про те, що саме з вини лікаря ОСОБА_3
позивачка зазнала моральні страждання, оскільки необгрунтовано перебувала три
роки у лікарні, що позбавило її можливості на свій розсуд розпоряджатися своїми
правами та життям.

Вина ОСОБА_3 у
спричиненні позивачці моральної шкоди підтверджується постановою Харківського
районного суду Харківської області від 03
червня 2005 року.

За змістом
вказаної постанови ОСОБА_3 обвинувачувався у тому, що він як посадова особа
Харківської психіатричної лікарні №
1, несумлінно поставився до своїх службових обов'язків при госпіталізації та
лікуванні ОСОБА_1. Зазначене призвело до невірно поставленого діагнозу,
неправильної тактики лікування, необгрунтованого перебування проти її волі у
лікарні до здійснення нею втечі 7
листопада 1997 року. ( а.с. 5 -7)

Вказані
обставини узгоджуються з висновками комісійної судово - психіатричної
експертизи Київського науково -
дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології № 8 від 21 липня 1998 року, зокрема,
діагноз « шизофренія
» ОСОБА_1 був
встановлений невірно, обстеження за час її перебування у лікарні проведено не в
повному обсязі, проведене лікування з 17
грудня 1994 року не
відповідало психічному стану ОСОБА_1 (а.с. 10-11)

При визначенні
розміру відшкодування моральної шкоди, судом враховані роз'яснення, які
містяться у п. З, 9 вказаної
постанови. Врахований характер і обсяг заподіяних позивачці моральних
страждань, ступінь вини ОСОБА_3, істотність вимушених змін у її життєвих
відносинах. Також прийнято до уваги висновки МСЕК від 24 січня 1996 року та 24 січня 1997 року , за якими ОСОБА_1
надано 2 групу
інвалідності по психічному захворюванню. (
а.с. 72 - 73 ) 3
2003 року вона перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері із діагнозом
« шизофренія
параноїдна форма » і з
лютого 2003 року по
теперішній час є інвалідом 2
групи (а.с. 92, 102 - 105 ).

Судова колегія
погоджується з висновками суду про відшкодування шкоди у розмірі 7000 грн., оскільки
визначений розмір відшкодування відповідає вимогам розумності і справедливості.

Суд повно та
всебічно дослідив обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і
постановив законне і обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.
ст. 303, 304, ч.І п.1
ст. 307, 308, 315, 317 ЦПК
України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_2, представника
обласної психіатричної лікарні №
1 - Тімохова Олега Євгеновича, відхилити.

Рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 31
січня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала набуває
чинності негайно, але може бути оскаржена протягом двох місяців з дня
проголошення безпосередньо до Верховного Суду України.