Справа № 22ц-3712007р.
Доповідач:   Редька А.Г.
УХВАЛА

ІМ"ЯМ
УКРАЇНИ

28
березня 2007 року                                               місто
Чернігів

Апеляційний    суд
Чернігівської області у складі:

головуючого -
судді Євстафієва O.K., суддів - Лакізи
Г.П., Редьки А.Г.,

при секретарі -
Пільгуй Н.В.,

за участі:
позивача ОСОБА_1, представників відповідачів Чуприненко О.В.,

Салон Г.М.,
Редозубової І.В., представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянув
у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду
міста Чернігова від 19 грудня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до першої
Чернігівської державної нотаріальної контори, Чернігівського обласного
управління юстиції, Головного управління Державного казначейства у
Чернігівській області про відшкодування шкоди, заподіяної бездіяльністю
відповідача,

встановив:

Рішенням
Новозаводського районного суду міста Чернігова від 19 грудня 2006 року на
підставі ст.ст.1166,1172 ЦК
України, Закону "Про нотаріат" відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_1, Першої Чернігівської нотаріальної контори, Чернігівського обласного
управління юстиції, Головного управління державного казначейства України у
Чернігівській області про стягнення 3096,31 грн у відшкодування збитків,
заподіяних неналежним виконанням обов'язків державним нотаріусом.

Суд
першої інстанції послався, що позивач не довів заподіяння йому шкоди
неправомірними діями чи бездіяльністю Першою Чернігівською нотаріальною
конторою, не довів розміру шкоди, не довів причинного зв'язку між бездіяльністю
нотаріальної контори та заподіяною шкодою.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та стягнути з
Чернігівського обласного управління юстиції 3906,31 грн у відшкодування
заподіяної шкоди, посилаючись на невідповідність висновків

2

суду першої
інстанції обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального
закону.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду справи, перевіривши
доводи скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_1 не може бути задоволена.

Суд
першої інстанції у повному обсязі дослідив надані сторонами документи,
перевірив доводи та заперечення сторін, правильно встановив обставини справи і
висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та законі.

Відмовляючи
у задоволенні позову, суд першої інстанції послався, що позивач не довів
заподіяння йому шкоди неправомірними діями чи бездіяльністю Першою
Чернігівською нотаріальною конторою, не довів розміру шкоди, не довів
причинного зв'язку між бездіяльністю нотаріальної контори та заподіяною шкодою
і такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно
до ст.21 Закону "Про нотаріат" шкода, заподіяна особі внаслідок
незаконних або недбалих дій державного нотаріуса, відшкодовується у порядку,
передбаченому законодавством України.

Відповідно
до ст.1166 ЦК України
заподіяна шкода відшкодовується за умови, що дії винної особи були
неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина
особи в результаті рішення, дії або бездіяльності якої заподіяна шкода. Якщо
винна особа заподіяла шкоду при виконанні трудових(службових) обов'язків,
відповідно до ст.1172 ЦК України відшкодування заподіяної шкоди покладається на
юридичну особу (підприємство, установу, організацію), з якою винна особа
перебуває у трудових стосунках. Відповідно до ст. 17 Закону "Про
нотаріат" державна нотаріальна контора є юридичною особою.

За
матеріалами справи встановлено, що у серпні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом, у якому просив на підставі ст.ст.1166,1172 ЦК України стягнути
з Чернігівської 1-ї державної нотаріальної контори 3906,31 грн у відшкодування
збитків, заподіяних бездіяльністю працівників нотаріальної контори.

Посилався,
що на виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова про
стягнення з ОСОБА_2 на його
користь 3906,31 грн боргу державним виконавцем 8 грудня 2005 року постановою
було арештовано частину квартири і постанова 9 грудня 2005 року передана
нотаріусу для внесення до реєстру заборони відчуження нерухомого майна, але
нотаріус вніс до реєстру тільки 12 грудня 2005 року. За цей період боржник
ОСОБА_2 10 грудня 2005 року продала належну їй частину квартири АДРЕСА_1,   чим
унеможливила   стягнення   боргу,
а

3

несвоєчасне   внесення
нотаріусом   до   реєстру
заборони   на   відчуження нерухомого майна завдало йому збитків
на суму боргу.

З
матеріалів справи також встановлено, що за рішенням деснянського районного суду
міста Чернігова від 29 листопада 2005 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
було стягнуто 3906,31 грн у боргу за договором позики і на виконання зазначеного
рішення суду 6 грудня 2005 року було відкрито виконавче провадження, арештовано
нерухоме майно боржника, що підтверджується наданою копією виконавчого листа,
копією постанови про відкриття виконавчого провадження, копією постанови про
арешт майна, іншими документами. Встановлено також, що боржник ОСОБА_2 продала
належну їй квартиру, про що свідчить договір купівлі-продажу від 10 грудня 2005
року.

З
наданих документів виконавчого провадження та пояснень представника державної
виконавчої служби встановлено, що виконавче провадження по виконанню рішення
суду від 29 листопада 2005 року не закінчено і виконавчою службою вживаються
інші заходи для виконання рішення суду.

За
викладених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що шкода
у розмірі 3906,31 грн безпосередньо була заподіяна позивачу ОСОБА_1
невиконанням боржником ОСОБА_2 умов договору позики і відшкодування цих збитків
належить у виконавчому провадженні. Внесення до реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна нотаріусом постанови про арешт майна боржника з
порушення передбачених строків безпосередньо не заподіяло зазначеної шкоди
ОСОБА_1 і не може бути підставою для стягнення суми боргу за договором позики з
нотаріуса.

Рішення
суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог матеріального та
процесуального закону і доводи апеляційної скарги не дають підстав для його
скасування.

Керуючись
ст.ст.307,308,314,315,319 Цивільного процесуального кодексу України,
апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного
суду міста Чернігова від 19 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала
набуває чинності негайно та може бути оскаржена у касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців після проголошення.