Справа 2-243/07 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м
У к р а ї н и

15 травня 2007 року Ялтинский міський суд Автономної
Республіки Крим у складі: головуючого судді - Білюнас В.Ю., при секретарі     - Меметові Е.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті Ялті цивільну справу за позовом
Гурзуфської селищної ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки, знос самочинного будівництва та стягнення грошовії суми,

У С Т А  Н О В И В :

Позивач, в особі свого представника, просить суд
зобов'язати відповідача звільнити самовільно займану земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зносу самочинно збудованої на ній
будівлі за свій рахунок та стягнути майонову шкоду у розмірі 6270 грн.

Вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1, без відповідних
дозволів та підстав зайняв земельну ділянку, що перебуває в користуванні
позивача,  на якій виконав будівельні
роботи і відбудував будівлі. Відповідно, порушене право позивача на зазначену
земельну ділянку. По даному факту, фахівцями інспекції ДАБК м. Ялта,  був складений припис, прийнято рішення
Гурзуфського виконкома, згідно якого відповідач забовязаний знести самочинно
збудовану будівлю,  однак відповідач
вимогі вказаного рішення не виконав. Крім того, при проведенні самочинних
будівельних робіт, відповідач провів несанкціонований знос зелених насаджень,
про що був складений акт, згідно якого сума майнової шкоди, завданої
Гурзуфської селищної раді, становить 6270 грн.

Відповідач ОСОБА_1
у судове засідання не з'явився,  про день та час слухання справи був
повідомлений  належним чином, причини
неявки суду не надав, заперечень по позову не
представив.

За таких обставин, враховуючи, що позивач не заперечує
проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів за відсутності
відповідача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до
вимог ст. ст. 169 ч. 4, 224-227 ЦПК України.

Вислухавши представника позивача, вивчивши й перевіривши
матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позов заснований на
законі й підлягає частковому  задоволенню
з наступних підставах.

Згідно до ст.6 Конвенції про захист прав
людини й основних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини й основних свобод людини 1950 року, Першого
протоколу й протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції» від 24 березня 1999 року, дія яких поширюється й на
випадки порушення прав юридичних осіб, кожний
при рішенні спору, щодо його цивільних прав і
обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд справи в розумний строк незалежним і безстороннім судом.

Згідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції, кожна фізична або юридична  особа  має
право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого
майна інакше, чим в інтересах суспільства й на умовах, передбачених   законом
або загальними принципами міжнародного
права.

Право постійного користування земельною ділянкою згідно ст. 92
Земельного Кодексу України - це право володіння й користування земельною ділянкою, що перебуває в державній
або комунальній власності, без встановлення строку.

Пунктом «б» статті 12 Земельного кодексу України
передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл, селищ, міст, належить передача земельних
ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

У силу п. «а» ст. 17 Земельного кодексу України, - до
повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин
належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим
Кодексом.

Як встановлено ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України,
- громадяни набувають право власності та право користування земельними
ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади
або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо
земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації в
межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю
громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Згідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України, - право
власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після
одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності
чи право постійного користування земельною ділянкою, та  його державної реєстрації.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу
України, - право власності на земельну ділянку і право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується державними актами.

01 серпня 2005 року в ході проведеної фахівцями державної
інспекцією ДАБК УДА м. Ялти було встановлено самовільне використання ОСОБА_1
земельної ділянки під будівництво гаражу з бутобетону, розмірами 4,2х5 м, за
адресою АДРЕСА_1. За результатами даної перевірки відносно відповідача
робітниками інспекції ДАБК   був
складений припис від 01.08.05 року про порушення ОСОБА_1 земельного
законодавства (л.с.11) та направлений лист про самочине будивництво у
Гурзуфську селищну раду. 27.06.06 року Виконавчий комітет Гурзуфської селищної
ради прийняв рішення № 210 «Про  знос
самовільно збудованої  капитальної
будівлі», (а.с. 15), згідно якого відповідач забовязаний знести самочинно
збудовану будівлю, однак відповідач не виконав добровільно цього рішення.

Таким чином, відповідач незаконно зайняв спірну земельну
ділянку й до даного часу її не звільнив, не зніс самовільно вибудувану будову,
у звязку з чим, використання позивачем земельної ділянки, якою незаконно
заволодів відповідач, не можливо, чім порушено право позивача, згідно ст. 95
Земельного Кодексу України, самостійно хазяювати на землі.

Оскільки відповідач своїми діями порушив право позивача,
що виражено в  незаконному занятті земельної ділянки, здійснив захоплення цієї
земельної ділянки, збудував будівлю, вимоги
Гурзуфського виконкому відносно повернення земельної ділянки, приведення земельної ділянки в придатний для використання стан шляхом зносу будівлі, він повинен виконати у
примусовому порядку.

Землекористувач вправі вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю.

Захист прав юридичних осіб на земельні ділянки згідно ст. 152
Земельного Кодексу України здійснюється шляхом попередження здійснення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення
прав, а також застосування інших, передбачених законом способів.

У чинність ст. 212 Земельного Кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування
витрат, понесених за час незаконного
користування ними. Приведення земельних ділянок
у придатний для використання стан, включаючи
знос будинків, будов і споруджень,
здійснюється за рахунок громадян, що самовільно зайняли земельні ділянки.
Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням
суду.

Зіставивши встановлені фактичні обставини й вимоги
закону, суд прийшов до однозначного висновку про неправомірну діяльність відповідача, необхідності
захисту права позивача згідно позовних вимог, оскільки тільки прийняття таких мір судом буде сумісним із
правами, гарантованими Конвенцією про захист
прав людини й основних свобод і Протоколами до
неї, буде реально спрямовано на ефективний
захист порушеного права.

У силу ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, - житловий
будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не
була відведеної для цієї мети, або без належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно із ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України, - якщо
власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності
на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає
знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її
рахунок.

Вимоги позивача про відшкодування з відповідача
матеріальної шкоди у сумі 6270 грн. не знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, відсутні письмові докази і розрахунки шкоди.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно
до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини й основних
свобод, ст. 1 Першого протоколу Конвенції, ратифікованої Законом України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав людини й основних свобод людини 1950 року, Першого
протоколу й протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції» від 24 березня 1999 року, ст.
8 Конституції України, ст. ст. 152, 212 Земельного Кодексу України,  ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215,
224-228  ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Гурзуфської селищної ради - задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку розташовану
за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зносу самочинно
збудованої на ній будівлі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Гурзуф» у
відшкодування витрат по оплаті державного збору - 51 (п'ятдесят одну)
гривну, суму витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у розмірі 30 (тридцять)  гривень, а всього - 81 (вісімдесят одну)
гривну.

В інших вимогах Гурзуфської селищної ради - відмовити.

Заочне
рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення в
порядку, передбаченому ст. ст. 228, 232 ЦПК України. Рішення може бути
оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі в десятиденний  строк з наступного дня після проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом
двадцяти днів апеляційної скарги, або в порядку ст. 295 ч. 4 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. ст.
223, 295 ЦПК України

Суддя -