РІШЕННЯ                                            справа № 2-0-8/07

Іменем України

11 січня 2007 р.     Вільногірський
міський суд

Дніпропетровської
області в складі: головуючого судді              Шаповала Г.І.

при секретарі              Кудіній

з участю: представника заявників - адвоката ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті
Вільногірську, Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2, заінтересована особа у справі -
Державний нотаріус Вільногірської державної нотаріальної контори, про
встановлення факту належності часток на майно у праві спільної сумісної
власності, який має юридичне значення,

УСТАНОВИВ:

24.10.06
року заявники звернулися в суд з спільною заявою, в якій зазначили наступне.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 21.07.1997 року подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві приватної
спільної сумісної власності на підставі приватизації житла належить квартира
АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер, і на його майно, в тому
числі, частку квартири, відкрилася спадщина.

Після відкриття спадщини заявник
ОСОБА_1 вирішила відмовитися від спадкування на користь сина - заявника
ОСОБА_1, який погодився прийняти спадщину. З цією метою заявники звернулися в Вільногірську державну нотаріальну контору, де їм
було роз'яснено, що для отримання свідоцтва на спадщину необхідно
визначити частки за кожним співвласником, які приймали участь в приватизації
квартири, тому що це безумовна вимога, передбачена п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №
20/5 від 03.03.04 року.

За таких підстав заявники змушені звернутися в суд, тому
що іншим шляхом визначити частки в спільному майні подружжя ОСОБА_1 неможливо.
Без визначення цих часток ОСОБА_1 не може отримати в нотаріальній конторі
свідоцтво про право на спадщину, чим порушуються його права спадкоємця, який
прийняв спадщину в установленому законодавством порядку. Згідно ст. 372 ЦК України, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності
є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю сторін або законом. Законом
рівність часток визначена. Домовленості між подружжям ОСОБА_1 стосовно іншого
розміру часток не існує. Протягом всього часу з моменту приватизації квартири
вважалося, що кожний з подружжя має рівне право на вказану квартиру. Сам факт отримання квартири в спільну сумісну
власність при її приватизації мав місце, на момент приватизації в 1994 році не
мало значення в якій формі квартира передається у власність подружжя. За
таких підстав заявники вважають, що кожному з подружжя ОСОБА_1 належить по 1/2
частки вказаної квартири. Керуючись ст.ст. 355, 368, 372 ЦК України, ч.2 ст.
256 ЦПК України, заявник прохає встановити юридичний факт належності часток
співвласникам, за яким визначити за ОСОБА_3
за його життя та ОСОБА_2, за кожним право на 1/2 частки квартири
АДРЕСА_1. В судове засідання заявники не з'явилися, але надали письмові заяви
про розгляд справи за їх відсутності, з участю їх представника - адвоката
ОСОБА_4 Представник заявників в судовому засіданні заявлену вимогу та її
обґрунтування, викладені в письмовій заяві
підтримав в повному обсязі. Додатково пояснив, що для вирішення питання про
оформлення заявниками права на спадщину та визначення частки у спільній
сумісній власності на квартиру, яка входить до спадкового майна,
необхідно визначити, що частки подружжя у спільній сумісній власності на
зазначену квартиру були рівні за життя померлого чоловіка заявниці ОСОБА_2 -ОСОБА_3, тобто на кожного з них
припадало по 1/2 частки. Спору з приводу прав власності чи розміру часток
немає. В зв'язку з тим, що один із співвласників помер, визначити частки
в спільній сумісній власності на зазначену квартиру можливо лише в судовому
порядку. Заінтересована особа - Державний нотаріус Вільногірської державної
нотаріальної контори в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не
повідомила, заяви про розгляд справи за її
відсутності не надала, проте сама була повідомлена належним чином про час та
місце судового засідання. З врахуванням думки представника заявників,
який не заперечував проти проведення судового засідання за відсутності
заінтересованої особи - державного нотаріуса, суд на місці ухвалив, на підставі
ст.ст. 169 ЦПК України судове засідання проводити за відсутності
заінтересованої особи, яка не з'явилася в судове засідання без поважних причин.

2

Суд вважає, що вимоги заявника
виникли із правовідносин набуття права спільної сумісної

власності  на
нерухоме  майно - житлову  квартиру
-  внаслідок її приватизації,     та з факту

невизначеності
розміру часток співвласників у зазначеному праві спільної сумісної власності на
житлову квартиру за життя одного із
співвласників. На підставі пояснень представника заявників, дослідження
та оцінки в сукупності представлених в судове засідання письмових доказів, керуючись
законом, суд прийшов до висновку, що заява
не суперечить закону, обгрунтована, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів
інших осіб, і тому підлягає повному задоволенню за наступних підстав. Згідно
копії свідоцтва про одруження НОМЕР_1, виданого 06.11.1971 р. міським ЗАГС м.
Кольчугіно, Володимирської області, РФ,
заявниця - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 06.11.1971 року. Згідно
копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 27.12.1972 року міським
ЗАГС м. Кольчугіно, Володимирської області, РФ, ОСОБА_1 народився
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, батьками його являються ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Згідно
копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого 30.05.06 року ВРАЦС
Вільногірського міського управління юстиції, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Згідно
копії свідоцтва про право власності на житло від 21.07.1997 року та технічного паспорту, виданого Верхньодніпровським БТІ,
квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Згідно
квитанцій від 23.10.06 року № 91 та № 93 заявниками сплачено судовий збір у
розмірі 08.50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 07.50 грн. Згідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена
судом. Згідно ст. 345 ЦК України, фізична особа може набути право власності у разі
приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.
Згідно п.11 ч.1 ст. 346 ЦК
України, право власності припиняється у разі смерті власника. Згідно ст. З Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року N 2482-ХИ, приватизація
здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з
розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і
кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу
надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в
них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Згідно ст. 8 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року N 2482-ХІІ, 1.
Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого
самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному
господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний
житловий фонд. 2. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів
сім'ї, які постійно мешкають в даній
квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається
право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника
квартири (будинку). Згідно ст. 355 ЦК
України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність
вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна
власність на майно. Згідно ст. 368 ЦК
України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 372 ЦК України, у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності
є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Суд приходить до висновків, що: квартира АДРЕСА_1 належала за життя ОСОБА_3
-йому та його дружині - ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності
з рівними частками у праві цієї спільної сумісної власності, тобто кожному по
1/2 частці; право приватної спільної
сумісної власності було належним чином зареєстроване в Верхньодніпровському
БТІ, Дніпропетровської області; спору щодо права власності та розміру часток немає;
відсутність правоустановчого документу, який би, відповідно до діючого
законодавства, посвідчував для ОСОБА_3 за його життя та ОСОБА_2 розмір їх
часток в

3

праві приватної спільної сумісної
власності на квартиру, являється фактом, який перешкоджає заявникам отримати в порядку успадкування
спадщину, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті ОСОБА_3;   усунути цей недолік можливо лише за рішенням
суду.

На     підставі     викладеного,     а
також     ст.ст.3,4,6,11,14    -
16,316-319,     321,325, 328,345,346,355,368,372 ЦК України; Законом України «Про приватизацію державного
житлового фонду», керуючись ст.
ст. 212-215, 222, 223, 234,235,256-259, 294 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту належності часток на майно
у праві спільної сумісної власності, який має юридичне значення, задовольнити
в повному обсязі.

Установити
юридичний факт належності ОСОБА_3, за його життя, та ОСОБА_2 по 1/2 частці
кожному у їх праві приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, що потрібно заявникам ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. народження, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3р. народження, для
оформлення права на спадщину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заява про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подана в Вільногірський міський
суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга
на рішення може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження або в строк, установлений для подання заяви про
апеляційне оскарження, через Вільногірський міський суд.

Копію рішення
надіслати протягом п'яти днів з часу його проголошення рекомендованим листом з повідомленням про вручення : заявникам
та заінтересованій особі - державному нотаріусу Вільногірської державної
нотаріальної контори.