Справа №2-490/2007
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11
грудня 2007 року Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого:                                    судді
Петрова Р.І.,

при секретарі:                                   Гриценко
Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.
Онуфріївка справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Успенської сільської ради
Онуфріївського району Кіровоградської області про спростування відомостей, поширених
в апеляційній скарзі на постанову суду, як таких, що не відповідають дійсності
та визнання здійснення службового підроблення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач
звернувся до суду з позовом, в якому просить спростувати відомості, поширені
Успенською сільською радою Онуфріївського району Кіровоградської області в
апеляційній скарзі на постанову Онуфріївського районного суду Кіровоградської
області від 19.12.2006 року, як такі, що не відповідають дійсності, ганьблять
його честь та гідність, а також визнати здійснення Успенським сільським головою
службового підроблення, а саме внесення до апеляційної скарги завідома
неправдивих відомостей.

Позовні вимоги
мотивує тим, що постановою Онуфріївського районного суду Кіровоградської
області від 19.12.2006 року розв'язано трудовий спір між ним, як колишнім
Успенським сільським головою, та Успенською сільською радою Онуфріївського
району Кіровоградської області з приводу стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до згаданої постанови суду з
Успенської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області
стягнуто на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при
звільненні в розмірі 6872,32 гривень. Успенська сільська рада, не погодившись з
процесуальним рішенням суду, звернулась з апеляційною скаргою до апеляційного
суду Кіровоградської області, в якій просила скасувати вищезгадану постанову
суду, як таку, що не відповідає вимогам матеріального права, при цьому поширила
у даній скарзі, на його думку, відомості, що не відповідають дійсності,
ганьблять його честь та гідність. Так, в апеляційній скарзі була поширена
неправдива інформація про те, що „він у день звільнення не перебував на
робочому місці, а про виплату належних коштів заявив пізніше; жодного разу з
дня звільнення і до дня ревізійної перевірки в сільській раді він не заявляв
вимог про розрахунок, та про те, що сільська рада надала йому відповідь з
приводу неможливості сплати одразу всієї суми коштів, а здійснить сплати
частинами”. Враховуючи наявність такої інформації, він в приміщенні Успенської
сільської ради ознайомився з рядом документів і на їх підставі стверджує, що
всі відомості, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають дійсності і
спростовуються табелем обліку робочого часу та даними вхідної і вихідної
кореспонденції сільської ради.

В судовому
засіданні позивач позов підтримав і просив його задовольнити, підтвердивши
обставини, зазначені в позовній заяві.

Представник
відповідача позов не визнав та пояснив лише те, що вимоги позивача не
відповідають закону, а тому не можуть бути задоволені.

Заслухавши
пояснення сторін та дослідивши інші докази по справі, суд встановив такі факти
і відповідні їм правовідносини.

Постановою
Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2006 року
розв'язано трудовий спір між ОСОБА_1, як колишнім Успенським сільським головою,
та Успенською сільською радою Онуфріївського району Кіровоградської області з
приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні. Відповідно до згаданої постанови суду з Успенської сільської ради
Онуфріївського району Кіровоградської області стягнуто на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 6872,32
гривень. Успенська сільська рада, не погодившись з процесуальним рішенням суду,
звернулась з апеляційною скаргою до апеляційного суду Кіровоградської області,
в якій просила скасувати вищезгадану постанову суду, як таку, що не відповідає
вимогам матеріального права, при цьому дійсно зазначила у скарзі про те, що
„ОСОБА_1 у день звільнення не перебував на робочому місці, а про виплату
належних коштів заявив пізніше; жодного разу з дня звільнення і до дня
ревізійної перевірки в сільській раді він не заявляв вимог про розрахунок, та
про те, що сільська рада надала йому відповідь з приводу неможливості сплати
одразу всієї суми коштів, а здійснить сплати частинами”. Постановою колегії
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської
області від 30.01.2007 року апеляційна скарга Успенської сільської ради
задоволена, а постанова Онуфріївського районного суду Кіровоградської області
від 19.12.2006 року скасована, при цьому позов ОСОБА_1 залишено без
задоволення.

Правовідносини
щодо поширення інформації взагалі та у даному випадку, а також з приводу її
спростування регулюються наступними правовими актами.

Відповідно
до вимог ст. 277 ЦК України, фізична особа,
особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.
Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні
своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона
працює. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла
(видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування
недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її
поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб,
у який вона була поширена.

Згідно ст. 23 Закону України „Про інформацію”,
інформація про особу - це сукупність документованих або публічно оголошених
відомостей про особу. Основними даними про особу (персональними даними) є:
національність, освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, а також
адреса, дата і місце народження. Джерелами документованої інформації про особу
є видані на її ім'я документи, підписані нею документи, а також відомості про
особу, зібрані державними органами влади та органами місцевого і регіонального
самоврядування в межах своїх повноважень.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 28.09.1990 року 7 „Про застосування судами законодавства, що
регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій”
визначено, що під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі,
передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової
інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим
особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному
числу осіб або хоча б одній людині. До відомостей, що порочать особу, слід
відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації
в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів,
загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

Відповідно до статті 47-1 Закону України „Про
інформацію” ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення
оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а
також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні
дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

За змістом ст. 49 КАС України, сторони процесу
мають право на надання суду доказів та на висловлення своєї думки з питань, які
виникають під час розгляду справи, а також на подачу заперечень проти доводів
інших осіб.

У відповідності до розділу 4 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги та, оцінивши докази по справі, приймає відповідне рішення з
приводу можливості задоволення апеляції.

В судовому засіданні встановлено, що
Успенською сільською радою в апеляційній скарзі на постанову суду першої
інстанції зазначені певні відомості стосовно проходження служби в органі
місцевого самоврядування позивачем по справі, про які вказувалось вище, при
цьому ці відомості не містять образ в адресу позивача або наклепу, не
стосуються його особистого життя і, на думку суду, не порочать його честь та
гідність, оскільки не принижують і не можуть принижувати, з урахуванням
характеру інформації, в громадській думці чи думці окремих громадян з точки
зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів
людської моралі.

Якщо ж інформація, викладена Успенською
сільською радою в апеляційній скарзі,  є
недостовірною, її правильність, обгрунтованість та достовірність перевірялась
апеляційним судом і цій інформації надавалась оцінка. На думку суду,
недостовірну інформацію, викладену в апеляційній скарзі, що стосується виключно
справи, а не особистого життя громадянина, можливо спростувати лише судовим
рішенням за наслідками розгляду апеляції, оскільки іншого способу, враховуючи
вимоги ст. 277 ЦК України та наявність розглянутої апеляції по
суті, не можливо вигадати.

Що
стосується визнання судом здійснення Успенським сільським головою службового
підроблення, а саме внесення до апеляційної скарги завідома неправдивих
відомостей, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства
справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових
відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких
справ проводиться за правилами іншого судочинства. Питання, пов'язані зі внесенням службовими особами до офіційних
документів завідома неправдивих відомостей, вирішуються компетентними
правоохоронними органами відповідно до кримінального судочинства, оскільки
наявність цих дій тягне кримінальну відповідальність особи і такі дії особи
встановлюються лише виключно шляхом постанвлення вироку у кримінальній справі.
Встановити такі факти в порядку цивільного судочинства не є можливим.

Аналізуючи
наведене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не базується на законі, а тому не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.
277 ЦК України, Законом України „Про
інформацію”, ст.ст. 10, 11, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І
Ш И В:

Відмовити
в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Успенської сільської ради
Онуфріївського району Кіровоградської області про спростування відомостей,
поширених в апеляційній скарзі на постанову суду, як таких, що не відповідають
дійсності та визнання здійснення службового підроблення.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської
області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.
Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному
суду Кіровоградської області через Онуфріївський районний суд.

Суддя Онуфріївського районного

суду Кіровоградської області                                                                                   Петров Р.І.