Справа № 22-455/2007 р                                головуючий
у 1 інстанції - Коваленко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12
квітня 2007 року                                                                                      м.
Рівне

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області
в складі:

головуючого судді - Буцяка З.І.,

суддів :
Григоренка М.П., Демянчук
С.В.,

при секретареві
Томашевській І.М.,

за участю
позивача, його представника адвоката ОСОБА_3, відповідачаОСОБА_2 та
представника відповідача ТзОВ "Імпульс-Рівне" Толстого Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТзОВ
"Імпульс-Рівне" на рішення Млинівського районного суду Рівненської
області від 15 грудня 2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1до ТзОВ
"Імпульс-Рівне" та ВАТ HACK „Оранта"
про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, на суму 6371 грн. 05 коп. та
до ОСОБА_2про відшкодування заподіяної моральної шкоди, в розмірі 1700 грн.,

ВСТАНОВИЛА :

Згідно рішення Млинівського районного суду Рівненської
області від 15 грудня 2006 року, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, з ТзОВ
"Імпульс-Рівне" на користь позивача підлягає стягненню 6171 грн. 05
коп., а також судові витрати, на загальну суму 91 грн. 75 коп.

2

В
задоволенні позовних вимог про стягнення з ТзОВ "Імпульс-Рівне"
витрат на транспортування транспортного засобу в розмірі 200 грн. позивачу
відмовлено.

Також,
судом першої інстанції визнано безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 до ВАТ HACK
„Оранта".

Не
погоджуючись з даним рішенням, ТзОВ "Імпульс-Рівне" в своїй
апеляційній скарзі зазначає, що на їх думку заподіяну матеріальну шкоду
позивачу має відшкодовувати ВАТ HACK „Оранта",
так як згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової
відповідальності належний їм транспортний засіб був застрахований у
вищевказаній страховій компанії і яка безпідставно відмовила у виплаті
страхових сум потерпілій стороні.

Крім
того, товарознавча експертиза пошкодженого транспортного засобу позивача була
проведена без залучення представника ТзОВ "Імпульс-Рівне", а належні
докази, які б підтверджували понесені позивачем матеріальні витрати на ремонт
свого автомобіля, суду так і не були надані, в зв'язку із чим відповідач
просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову до ТзОВ «Імпульс-Рівне».

В ході
апеляційного розгляду даної цивільної справи представник відповідача апеляційну
скаргу підтримав повністю і дав пояснення, які збігаються із змістом самої
апеляційної скарги.

Позивач
та його представник вказали, що апеляційну скаргу вважають необгрунтованою і
запропонували суду її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши
матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи
позовні вимоги позивача, суд першої інстанції поклав в основу свого рішення
лише пояснення позивача, висновок товарознавчого дослідження від 10 лютого 2006
року та постанову Острозького районного суду Рівненської області від 10 березня
2006 року (а.с. 5), згідно якої ОСОБА_2було притягнуто до адміністративної
відповідальності за порушення 25 січня 2006 року п. 10.4. Правил дорожнього
руху України, однак, на думку колегії суддів, цього не було достатньо для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки вищевказані докази достовірно
стверджували лише про час, місце, учасників дорожньо-транспортної події та вину
одного із них у порушенні правил дорожнього руху.

При цьому, поза увагою було залишено з'ясування питання
про те, які саме механічні пошкодження отримали транспортні засоби після їх
зіткнення, адже судом першої інстанції не було витребувано та

3

досліджено
протокол огляду транспортних засобів, складений працівниками міліції, а було
взято до уваги лише висновок експерта, який оглядав автомобіль позивача більше
ніж через 2 тижні після дорожньо-транспортної пригоди і якого, на думку колегії
суддів, недостатньо для того щоб стверджувати, що вказані у зазначеному
дослідженні механічні пошкодження автомобіля позивача були отримані саме в
результаті дорожньо-транспортної пригоди 25 січня 2006 року.

Тим
більше, згідно висновку товарознавчого дослідження від 10 лютого 2006 року в
автомобілі позивача підлягає заміні вітрове скло, через наявність на ньому
тріщин, в той же час, з наявних у справі фотознімків ( а.с.14) видно, що це
скло не має будь-яких пошкоджень і відсутні будь-які дані, що вищевказані
тріщини на склі виникли саме в результаті зіткнення автомобілів позивача і
відповідача.

Також,
відповідно до цього ж висновку розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди, з
урахуванням зносу його транспортного засобу, склав 2478 грн. 33 коп., а
вартість відновлюваного ремонту, при умові використання лише нових запчастин,
визначено в розмірі 5891 грн., який має орієнтовний характер, в той же час у
справі відсутні будь-які докази фактично понесених позивачем витрат на
відновлюваний ремонт свого автомобіля.

Стаття
1192 ЦК України
передбачає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати
річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або
відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до
реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання
робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Колегія
суддів вважає, що відповідно до вимог вказаної статті розмір заподіяного збитку
визначається в розмірі вартості втраченого майна, а право на отримання
додаткових витрат ( суми відновлюваного ремонту) потерпіла сторона буде матиме
лише у разі проведення відновлення пошкодженого майна, за умови доведеності цих
витрат.

Таким
чином, має місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, в
зв'язку із чим, відповідно до ст. 309 ЦПК України, рішення Млинівського
районного суду Рівненської області від 15 грудня 2006 року підлягає скасуванню.

Крім того, рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню, з направленням справи на новий розгляд, і згідно зі ст. 311 ЦПК
України, так як суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не міг бути
усунений  ухваленням  додаткового рішення

4

Так, з
матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1одночасно звернувся із позовом
як до ТзОВ "Імпульс-Рівне" так і до їхнього колишнього працівника
ОСОБА_2про відшкодування заподіяної моральної шкоди, в розмірі 1700 грн., але в
ході судового розгляду справи 15 грудня 2006 року позивач заявив клопотання про
залишення його позовних вимог в цій частині без розгляду, проте суд першої
інстанції, всупереч вимог ст. 207 ЦПК України, відповідної ухвали з даного
приводу не постановив, а обмежився лише посиланням на це в описовій частині
рішення, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 311, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ТзОВ "Імпульс-Рівне" задовільнити частково.

Рішення
Млинівського районного суду Рівненської області від 15 грудня 2006 року
скасувати і передати справу на новий розгляду до того ж суду, але в іншому
складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали
участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки,
мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу апеляційного суду до
Верховного Суду України протягом двох місяців починаючи з дня набрання нею законної
сили.