Справа № 22ц-568/2007                       Головуючий у 1 інстанції - Зарічна Л.А.
цивільна                                            Доповідач
УХВАЛА

іменем      України

12 квітня 2007
року                                                                                         місто
Чернігів

Апеляційний   суд
Чернігівської області у складі:

Головуючого -
судді Хромець Н.С.

суддів -
Острянського В.І., Смаглюк Р.І.

при секретарі - Мехед Т.О

за
участю:ОСОБА_1., її
представника ОСОБА_3., ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 січня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2006 року ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2., в
якому просила визнати за нею право власності на 12 частину вартості
матеріалів, обладнання та робіт, використаних при будівництві будинку АДРЕСА_1,
який є спільною сумісною власністю подружжя, і стягнути з відповідача на її
користь грошову компенсацію в розмірі їх дійсної вартості. В позовній заяві
посилалась на те, що з 21.11.1975 року по 06.06.2006 року вона перебувала у
шлюбі з відповідачем. В 1992 році відповідачу ОСОБА_2. була виділена в натурі
земельна ділянка, а в 1993 році він уклав з Прилуцьким міськвиконкомом договір
на забудову двоповерхового будинку, який на даний час фактично побудований,
проте відповідач не здає його в експлуатацію і не реєструє право власності.
Тому, в зв"язку з розірванням шлюбу, просила суд призначити по справі
судово-технічну експертизу для визначення дійсної вартості 12 частини
незавершеного будівництвом будинку, визнати за нею

право на 12 частину
вартості  матеріалів, обладнання та робіт
незавершеного будівництвом будинку та стягнути в її користь їх грошову
компенсацію.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 січня
2007 року позовні вимоги ОСОБА_1. задоволено та визнано за нею право на 12
частину вартості матеріалів, обладнання та робіт, використаних при будівництві
будинку АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. грошову компенсацію в
рахунок 12 частини вартості недобудованого будинку, тобто матеріалів, робіт,
які були використані для його будівництва, в сумі 67 946 грн. 50 коп. та 81
грн. в рахунок понесених судових витрат, а всього 68 027 грн. 50 коп., а також
стягнуто з ОСОБА_2. 628 грн. 46 коп. в рахунок сплати державного мита.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1. подала
апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та передати справу на
новий розгляд. В апеляційній скарзі ОСОБА_1. посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм
процесуального права. Апелянт наполягає на тому, що суд, визначаючи вартість
матеріалів, виходив тільки із сум, зазначених в технічному паспорті на будинок,
виданого Прилуцьким МЕТІ, а тому визначена вартість будинку є значно меншою,
ніж реальна вартість такого житла, за яку може бути продане в даному населеному
пункті. Позивачка вважає, що таку вартість будинку можливо встановити тільки
після визначення відсотку його готовності, шляхом проведення відповідної
експертизи. Також, апелянт вказує на те, що вона, заявивши вимоги, в т.ч. і про
призначення судом судово-технічної експертизи для визначення дійсної вартості
недобудованого будинку № АДРЕСА_1, позовних вимог не змінювала та не
відмовлялась від проведення такої експертизи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку про необхідність задоволення скарги з наступних підстав.

Відповідно до правил п.6 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від
4 жовтня 1991 року з наступними змінами „Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок"
розмір грошової компенсації за належну частку в недобудованому будинку (частку
будівельних матеріалів і робіт) при відсутності згоди сторін визначається судом
за дійсною вартістю такого будинку чи будівельних матеріалів і робіт на час
розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ставила питання про визнання
за нею права власності на 1А частину вартості будівельних матеріалів та робіт і
про стягнення з відповідача в її користь грошової компенсації в розмірі
вартості належної їй частини матеріалів та робіт в недобудованому будинку №
АДРЕСА_1 (а.с.45,45 зворот),

вказавши
в позові, що вона просить суд, для визначення дійсної вартості ¼  частини матеріалів і робіт, призначити
судово-технічну експертизу; що в матеріалах справи відсутні будь-які дані про
відмову позивачки в частині заявлених вимог щодо визначення дійсної вартості
наведеного, шляхом проведення судово-технічної експертизи та про те, що
місцевий суд згідно з правилами ст.ст. 143,168,174 ЦПК України вирішував заяву
позивачки про таку відмову з постановлениям
відповідної ухвали.

Відомості, які містяться в протоколі судового засідання місцевого суду щодо
пояснень позивачки про відсутність необхідності призначення судом товарознавчої
експертизи (а.с.46), не можуть вважатись відмовою ОСОБА_1. від частини позовних
вимог про призначення і проведення судово-технічної експертизи за правилами ст.
174 ЦПК України.

Крім того, вирішуючи даний спір, місцевий суд задовольнив взаємовиключні
вимоги позивачки: про визнання за нею і права власності на 1А частину спірного
майна, і про стягнення з відповідача в користь позивачки грошової компенсації
за належну частину майна.

Що
місцевий суд, правильно вважаючи, що спірні правовідносини є предметом
регулювання Сімейного кодексу України, не взяв до уваги правило п.5 ст.71 цього
кодексу про те, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе
лише за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду.

З врахуванням наведеного та за обставин, коли місцевий суд розглянув не всі
вимоги, заявлені позивачкою, і цей недолік не був і не міг бути усунений
ухваленням додаткового рішення, згідно з правилами п.5 ст. 311 ЦПК України
оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Тому,    керуючись
ст.
ст.303,307,311,315,317,319
ЦПК    України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 січня
2007 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до того ж суду в
іншому судовому складі.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.