14 листопада 2007  року
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
Головуючого - Яреми А.Г.,
Суддів:              Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,
Охрімчук Л.І.,   Сеніна Ю.Л.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом приватного підприємства (далі - ПП) “Борис” до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про розірвання договорів та стягнення несплачених за договорами коштів
та за зустрічними позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПП “Борис” про визнання
договорів про надання послуг недійсними,
в с т а н о в и л а :
грудні 2004 року ПП “Борис” звернулося до суду з зазначеним позовом,
посилаючись на те, що підприємство уклало 21 січня 2004 року з ОСОБА_1 договір
про надання послуг з продажу її квартири, а 5 жовтня 2004 року уклало з ОСОБА_2
договір про надання послуг з купівлі нею квартири. 7 жовтня 2004 року ОСОБА_2
оглянула в присутності представника ПП “Борис” квартиру ОСОБА_1, домовилась з
останньою про її купівлю та згодом уклала договір купівлі-продажу, проте в
порушення умов укладених договорів відповідачки не оплатили підприємству його
як оплату послуг підприємства та штраф за невиконання умов договору.
звернулися із зустрічними позовами до ПП “Борис” про визнання недійсними
договорів про надання послуг, посилаючись на те, що такі договори укладені з
порушенням вимог закону, саме підприємство порушувало умови договорів, зміст
договорів не відповідав їх волевиявленню, а форма - чинному законодавству, крім
того, ОСОБА_2 ще до укладення договорів мала намір придбати квартиру в ОСОБА_1,
тому в листопаді 2004 року вони самостійно, без участі ПП “Борис”, уклали
договір купівлі-продажу.
Рішенням Ленінського
районного суду м. Полтави від 21 грудня 2006 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області від 15 березня          2007 року, позов  ПП “Борис” задоволено, у задоволенні
зустрічних позовів відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_1,
ОСОБА_2 просять скасувати ухвалені в справі судові рішення та постановити нове
рішення про визнання недійсними договорів, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційні скарги підлягають
задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 січня
2004 року між ПП “Борис” та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з
продажу житлової нерухомості - квартири АДРЕСА_1 у м. Полтаві, за умовами якого
ПП “Борис” брало на себе обов'язки надавати послуги з продажу квартири, а
ОСОБА_1 - оплатити такі послуги. 5 жовтня 2004 року між ПП “Борис” та ОСОБА_2
укладеного договір про надання послуг з покупки житлової нерухомості, за
умовами якого ПП “Борис” брало на себе обов'язки надавати послуги з підшукування
їй квартири, а  ОСОБА_2- оплатити такі
послуги. 16 листопада 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір
купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 у м. Полтаві, проте послуги  ПП “Борис” згідно договорів від 21 січня 2004
року та від 5 жовтня 2004 року оплачені не були.

Задовольняючи позов ПП “Борис” та
відмовляючи у задоволенні зустрічних позовів, суд виходив із того, що відсутні
передбачені законом підстави для визнання договорів про надання послуг
недійсними, оскільки ОСОБА_1, ОСОБА_2 не надали доказів на підтвердження
обставин, на які посилаються, тому вони зобов'язані оплатити послуги             ПП “Борис” по 3132 грн. 90 коп.
кожна та сплатити підприємству штрафи, передбачені договорами, по 7832 грн. 25
коп. кожна, виходячи із вартості квартири - 156645 грн.

Проте з такими висновками суду
цілком погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується
за  завданням  другої
сторони  (замовника)  надати послугу,  яка
споживається  в  процесі
вчинення  певної  дії або здійснення
певної діяльності,  а замовник
зобов'язується  оплатити виконавцеві
зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 903 ЦК України якщо  договором
передбачено  надання  послуг
за   плату, замовник  зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором. У разі неможливості виконати договір
про  надання  послуг, що  виникла
не з вини виконавця,  замовник
зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну  плату.
Якщо  неможливість  виконати
договір виникла
з вини замовника,  він
зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному
обсязі,  якщо інше не  встановлено
договором  або законом.

Заперечуючи проти позову ПП “Борис”, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, крім іншого, посилались на те, що виконавець - ПП “Борис” не у повному обсязі виконало умови укладених між ними договорів, оскільки
не вчинило повного комплексу передбачених договорами дій, до того ж
безпідставно визначило суми, які просить стягнути, виходячи із 29500 доларів
США, хоча вартість квартири згідно договору купівлі-продажу від                       16 листопада 2004 року
становить 80400 грн.

Суд у порушення вимог ст.ст. 214,
215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, таких доводів ОСОБА_1, ОСОБА_2
належним чином не перевірив, у достатньому обсязі не визначився із характером
спірних правовідносин, не встановив та не зазначив у рішенні відповідних фактів
та обставин, а саме: чи були виконані у повному обсязі умови договорів самим ПП
“Борис”, які саме послуги таке підприємство було зобов'язане надати та які з
них фактично було надано.

Крім того, визначаючи розмір сум,
що підлягають стягненню з відповідачів, суд зосередився лише на вказаній ПП
“Борис” у позовній заяві вартості квартири відповідно до акту її огляду - 29500
доларів США, однак не звернув увагу на те, що згідно укладених між сторонами
договорів послуги ПП “Борис” оплачуються залежно від вартості об'єкта
нерухомості після підписання договору купівлі-продажу, і не з'ясував вартість
квартири згідно такого договору її купівлі-продажу, укладеного між сторонами.

Апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув, у порушення вимог ст.ст. 303,           315 ЦПК України у достатній мірі не
перевірив доводів апеляційних скарг, в ухвалі не зазначив конкретні обставини і
факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову ПП “Борис” без змін.

Разом з тим, колегія суддів
визнає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 з огляду на їх недоведеність
та безпідставність є обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, і підстав для скасування рішення в цій
частині не вбачається.

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення в частині задоволення позову   ПП “Борис” підлягають скасуванню із
передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції з
підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного
суду м. Полтави від 21 грудня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської
області від 15 березня 2007 року в частині задоволення позову ПП “Борис” до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання договорів та стягнення несплачених за
договорами коштів скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

В решті судові рішення залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін