Справа № 2-486
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01
березня 2007 року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у складі:
головуючій судді Цалко А.А., при секретарях Єршовій Я.Ю., Василенко О.І., з
участю адвоката ОСОБА_8, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Ялті цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
виконавчого комітету Ялтинської міської ради, виконавчого комітету Лівадійської
селищної ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Перша Ялтинська державна
нотаріальна контора, Державна житлово-експлуатаційна організація «Лівадія» про
визнання недійсними свідоцтв про право власності на житло, розпорядження і
рішення виконкомів, договорів купівлі-продажу і дарування частки квартири,
виселення,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання
недійсними: розпорядження виконкому Ялтинської міської ради № 63-п від 30
березня 2004 року і свідоцтва про право власності на житло № 2048-V від 30
березня 2004 року на ім'я ОСОБА_4; свідоцтва про право власності на нерухоме
майно від 29 квітня 2004 року на ім'я ОСОБА_4 і рішення виконкому Лівадійської
селищної ради № 80 від 28 квітня 2004 року; договір купівлі-продажу частки
квартири АДРЕСА_1, укладений 30 квітня 2004 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5; договір
дарування частки квартири, укладений 03 квітня 2006 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6;
договір дарування частки квартири, укладений 29 червня 2006 року між ОСОБА_6 і
ОСОБА_7; виселення ОСОБА_7 із житлової кімнати квартири АДРЕСА_2. Позовні
вимоги мотивовані тим, що вони з відповідачкою ОСОБА_4 зареєстровані і
проживають у спірній квартирі. Однак, при проведенні приватизації квартири був
порушений закон, тому що ОСОБА_4 приватизувала її тільки на своє ім'я, не
отримавши у них письмової згоди, порушив тим самим їх право на приватизацію та
на отримання у власність частки квартири. В зв'язку з чим, розпорядження
виконкому Ялтинської міської ради № 63-п від 30 березня 2004 року та свідоцтво
про право власності на житло № 2048-V від 30 березня 2004 року на ім'я ОСОБА_4
являються недійсними. Визнання недійсною приватизацію спричиняє визнання
недійсними наступні угоди з квартирою. Таким чином, останній власник спірної
квартири - відповідач ОСОБА_7 зобов'язаний звільнити житлову кімнату № 6-1
площею 20,3 кв.м. і веранду № 5-1 площею 9,8 кв.м. шляхом виселення.

Позивач ОСОБА_3 та представник позивачів у судовому засіданні позов
підтримали.

Відповідачка ОСОБА_4 позов визнала і пояснила суду, що вона приватизувала
квартиру тільки на себе, не довівши до відома членів своєї родини - позивачів.
Останні декілька років перед приватизацією вона вела реконструкцію та
перепланування квартири, тому що будинок був дуже старий. Після приватизації
вона звернулася до Лівадійської селищної ради, отримала дозвіл на оформлення
права власності на нову власність, а потім частину квартири продала, так як їй
потрібні були гроші.

Представники відповідачів виконавчого комітету Ялтинської міської ради та
виконавчого комітету Лівадійської селищної ради в судовому засіданні проти
позову заперечували.

Відповідач ОСОБА_7, який також представляє інтереси за довіреністю
відповідача ОСОБА_6, в судовому засіданні проти позову заперечував.

Представник третьої особи ДЖЕО «Лівадія» в судовому засіданні проти позову
не заперечував.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не заявилася, про причини неявки
суд не повідомила, про день та час розгляду справи була оповіщена завчасно та
належним чином під розпис.

Представник третьої особи Першої Ялтинської державної нотаріальної контори
у судове засідання не з'явився, раніше надав суду заяву про розгляд справи у
його відсутність, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах:

У
силу п. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», -
передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх,
за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого
власника квартири (будинку).

Судом
встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були колишніми подружжями, а ОСОБА_2 і
ОСОБА_1 - являються їхніми дітьми від спільного шлюбу. Всі вони проживали в
одній квартирі АДРЕСА_1.

15
березня 2004 року ОСОБА_4 звернулася одна в орган приватизації із заявою про
приватизацію квартири, вказавши, що вона проживає у квартирі одна. ДЖЕО
«Лівадія» видало їй довідку про те, що вона одна проживає і прописана в даній
квартирі.

Розпорядженням
органа приватизації Ялтинський міський голова № 63-п від 30 березня 2004 року
наймачеві ОСОБА_4 на підставі цих документів була передана зазначена квартира в
приватну власність (а.с. 39). ОСОБА_4 у цей же день було видане свідоцтво про
право власності на житло № 2048-V на квартиру № 5 житловою площею 20,0 кв.м. і
загальною площею 58,7 кв.м. (а.с. 13).

Таким
чином, дослідивши всі докази, судом безперечно встановлено, що приватизація
квартири № 5, що складає з 58,7 кв.м. була проведена з порушенням Закону
України «Про приватизацію», тому що на момент приватизації в ній були
зареєстровані ще 3 чоловік - позивачі в справі, які також мали право на
приватизацію по 1/4 із цих 58,7 кв.м. загальної площі квартири.

Суд
вважає, що в цій частині вимоги позивачів підлягають задоволенню в частині
визнання недійсним розпорядження Ялтинського міськвиконкому № 63-п від 30
березня 2004 року і свідоцтва про право власності, виданого на підставі цього
розпорядження № 2048 від 30 березня 2004 року, видані на ім'я ОСОБА_4.

Що
стосується доводів відповідачів про те, що позивачі прописані були в будинку
АДРЕСА_2, а не в АДРЕСА_1, то суд не може їх вважати обґрунтованими, оскільки
судом встановлено, що плутанина в нумерації будинків і вулиць, а також у
невказівці номера квартири в паспортах позивачів відбулася з вини працівників
ДЖЕО «Лівадія» і селищної Ради. Із представлених документів суду видно, що
позивачі були в спірній квартирі прописані і проживали на момент приватизації
та від цього права не відмовлялися, у зв'язку із чим, вони мали на це право.

Однак,
що стосується інших вимог позивачів, то вони не можуть бути задоволені по наступних
підставах:

Судом
встановлено, що ОСОБА_4 після приватизації квартири звернулася до виконкому
Лівадійської селищної ради із заявою про узаконення перепланування квартири, що
вона провела у зв'язку з перебудовою і реконструкцією.

У
результаті чого загальна площа квартири збільшилася до 215,7 кв.м., а житлова
до 59,0 кв.м.. Квартира стала розташовуватися в цоколі і на 1, 2 поверхах
будинку.

Своїм
рішенням № 80 від 28 квітня 2004 року виконком Лівадійської селищної ради дав
дозвіл на оформлення права власності ОСОБА_4 зазначеної квартири загальною
площею 215,7 кв.м.. БТІ м. Ялти провели правову реєстрацію зазначених змін і
ОСОБА_4 одержала на підставі цього рішення нове свідоцтво про право власності
на зазначену квартиру - 29 квітня 2004 року.

У
силу ст. 321 ч. 1 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На
підставі ст. 319 ч. 1, 2 ЦК Україна, - власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно
з ч. 1 ст. 328 ЦК України, - право власності набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із правочинів.

Таким
чином, на думку суду, не може бути визнане недійсним нове зазначене свідоцтво
про право власності ОСОБА_4 по тим підставам, що визнано недійсним свідоцтво
про приватизацію. ОСОБА_4 істотно збільшила загальну площу квартири і одержала
неї у власність уже по інших правових підставах. У зв'язку із чим, позивачі
можуть претендувати на свої 3/4 частки (по 1/4 кожному) від 58,7 кв.м.
загальної площі, оскільки саме цю площу становила квартира на момент
приватизації. Позивачі своє право зараз можуть вирішувати шляхом пред'явлення
позову до суду про визнання за ними права власності на ці квадратні метри по
1/4 частки кожному. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти
їхнього права на частку в її власності.

Доводи
позивачів, викладені в дебатах про те, що вони також брали участь у будівництві
і створенні нової власності ОСОБА_4, не можуть бути прийняті до уваги судом,
оскільки таких вимог ними не пред'являлося до ОСОБА_4 і свідоцтво вони просили
визнати незаконним за іншими підставами.

Таким
чином, суд не знаходить правових підстав для визнання свідоцтва про право
власності від 29 квітня 2004 року і рішення виконкому Лівадійської селищної
ради від 28 квітня 2004 року і у цій частині в позові ОСОБА_3 повинне бути
відмовлене.

Що
стосується угоди купівлі-продажу, укладеної між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 30 квітня
2004 року на 7/50 частин квартири АДРЕСА_1, то суд вважає, що ОСОБА_4 зробила
цю угоду законно і обґрунтовано з дотриманням вимог Закону. ОСОБА_4 продала
тільки 7/50 частин квартири, у тому числі 20,3 кв.м (№ 6-1) жилої і веранду 9,8
кв.м. (№ 5-1), а інша власність перебуває у ОСОБА_4.

Всі
наступні угоди, які позивачі також просять визнати недійсними, укладені між
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 03 квітня 2006 року, між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 - 29 квітня 2006
року, суд вважає укладеними відповідно до вимог Закону і визнавати їх
недійсними підстав немає.

Всі
ці вимоги позивачів не підлягають задоволенню, у тому числі і вимоги про
виселення ОСОБА_7 зі спірної 7/50 частки квартири.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст.
319, 321, 328 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного
житлового фонду»,

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати
недійсними розпорядження виконавчого комітету Ялтинської міської ради № 63-п
від 30 березня 2004 року та свідоцтво про право власності на житло № 2048-V від 30 березня 2004
року на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4 на загальну площу 58,7 кв.м..

В
решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного
суду АРК через Ялтинський міський суд в порядку та строки, встановлені ст. ст.
294-296 Цивільного процесуального кодексу України.

СУДДЯ