У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гуменюка В.І.,  суддів:
Балюка М.І.,                                                                       Барсукової В.М.,

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Третя Львівська
державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на
спадщину, визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права
власності на ½ частину
квартири в порядку спадкування,

в
с т а н о в и л а:

У липні 2005 року ОСОБА_1 звернувся з зазначеним позовом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, яка була рідною сестрою позивача. Вона
була власницею квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями після її смерті є позивач та
відповідач. Позивач у встановлений законом строк подав заяву до нотаріальної
контори про прийняття спадщини. Проте, з вини останньої йому не було видано
свідоцтво про право на спадщину. ОСОБА_2, відповідач по справі, отримав
свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 лютого 2001 року, на підставі
якого став власником спірної квартири. 22 березня 2001 року відповідач дану
квартиру подарував своїй онуці - ОСОБА_3. Про даний факт позивачу стало відомо
лише у травні 2005 року. Позивач просив суд задовольнити його позов, оскільки
його право як спадкоємця порушено.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2006 року позов
задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22
лютого 2001 року, видане на ім'я ОСОБА_4. Визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений 22 березня 2001 року на ім'я ОСОБА_3 Визнано за
ОСОБА_1 право власності на ½ частину спадкового майна, а саме на ½
частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2007 року
рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2006 року змінено.
Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22
лютого 2001 року, видане на ім'я ОСОБА_4 в частині ½
спадкового майна. Визнано частково недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 22 березня 2001 року на ім'я ОСОБА_3 в
частині ½ даної
квартири. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ½ частину спадкового майна, а саме на ½ частину квартири АДРЕСА_1

У касаційній скарзі  ОСОБА_2  просить скасувати постановлені у справі
судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення судом норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постановлені у справі рішення
та постановити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення судом норм процесуального права.

Касаційні скарги задоволенню не
підлягають.

Згідно вимог частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального права.

За правилами статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального
права. Підстав для їх скасування не встановлено.

Керуючись статтями 332, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та касаційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня
2006 року  та рішення апеляційного суду
Львівської області від 16 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Гуменюк

Судді:
М.І. Балюк

В.М.
Барсукова