Справа № 22-ц-453                                                   Головуючий
у 1-й інстанції   Куцан В.М.
Категорія  33                                                              Суддя-доповідач      Дібровна В.В.
УХВАЛА

Іменем України

24 квітня             2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Сумської області у складі:

головуючого - Маслова В.О.,

суддів - Дуброної В .В., Сибільової Л.О.,

з участю
секретаря судового засідання -
Рой Я.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Буринського  районного суду від 31 січня 2007 року у
цивільній справі    за позовом ОСОБА_1
до    ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою,

Встановила:

Рішенням  суду  в
задоволенні позову ОСОБА_1.   відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. не погоджується з рішенням суду, посилається на його
необґрунтованість, не з'ясування судом всіх обставин справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вислухавши суддю
-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню зі
слідуючих підстав.

Суд 1 інстанції,
відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачка не
надала жодних доказів і не довела, що відповідачка порушила її право власності
на земельну ділянку.

Колегія суддів
погоджується з висновком суду 1
інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи і відповідає
вимогам матеріального права.

Звертаючись до
суду з позовом, ОСОБА_1. на обґрунтування заявлених вимог про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою, посилалась на те, що вона є власником
земельної ділянки, її право власності порушується відповідачкою ОСОБА_2., оскільки та
користується частиною земельної ділянки, передає її іншим особам, земля
знаходиться в занедбаному стані.

Із матеріалів
справи вбачається, що 27.05.2002
року позивачка придбала будинок та приватизовану земельну ділянку,
загальною площею 0,16945
га за адресою АДРЕСА_1

19.02.2002 року Буринською міською радою позивачці було видано
державний акт на право   приватної
власності   на землю, який було   зареєстровано в   книзі записів

2

державних актів
за № 297 і
відповідно до якого їй були визначені межі земельної ділянки загальною площею
0,16945 га, з яких 0,0257 під будівлі житлового будинку, господарських споруд
та їх обслуговування, 0,0899 га - рілля та 0,0538 га - багаторічні насадження
(сад).

Як встановлено ,
відповідачка дійсно користується частиною не приватизованої земельної ділянки,
що розташована в кінці городу позивачки, але користування є правомірним, воно
не порушує права власності ОСОБА_1., оскільки, земельна ділянка площею 0.07 га
в кінці городу позначки була виділена в установленому порядку рішенням
виконавчого комітету Буринської міської ради № 143 від 14.09.1993 року ( а.с.
21) чоловікові відповідачки - ОСОБА_3.

Згідно ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Доводи апелянта
про те, що відповідачка перешкоджає їй користуватись земельною ділянкою,
порушує її право власності не підтверджуються жодними доказами.

Апелянтом не
доведена та обставина, що внаслідок неправомірних дій відповідачки в фактичному
користуванні в неї знаходиться земельна ділянка менша за розмірами,
передбаченими державним актом.

При зрівнянні
плану земельної ділянки за державним актом (а.с. 40) та абрису за протоколу погоджувальної комісії від 5 травня 2006 року (а.с. 42) виявлено, що
фактично довжина городу позивачки, навіть без урахування земельної ділянки,
виділеної відповідачці, є більшою, становить 44, 8 м та 43,3
м, в той час, коли за державним актом її довжина складає 43,14 м та 42,97 м.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення і не дають
підстав для висновку про неправильне застосування чи порушення норм
матеріального і процесуального права судом 1 інстанції, а тому відсутні підстави для скасування чи
зміни судового рішення.

На підставі
викладеного, керуючись п. 1
ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Буринського районного суду  від 31
січня 2007  року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.