Справа № 22 2052
<file:///2052>                Головуючий
21                                                    Доповідач:  Резникова
УХВАЛА

28 лютого 2007 року           Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого: Шабанової В.О. суддів: Резникової Л.В., Стратіло В.І..
при секретарі: Кошмак Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.
Донецьку  апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м.Харцизьку

на рішення Харцизького міського
суду Донецької області від 8
грудня 2006 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м.Харцизьку   про відшкодування
моральної шкоди

Заслухавши доповідача, пояснення  представника відповідача , позивача, перевіривши
заяву відповідача, дослідивши матеріали справи,-

ВСТАНОВИВ:

Вказане вище
відділення виконавчої дирекції Фонду звернулось в суд з апеляційною скаргою про
скасування рішення Харцизького міського суду Донецької області від 8 грудня 2006 яким вирішений
спір між ОСОБА_1 та відділенням виконавчої дирекції Фонду (надалі Фонд) про
відшкодування моральної шкоди.

З відповідача на
користь позивача стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн., та витрати
на правову допомогу в розмірі 200
грн..

В апеляційній
скарзі Фонд ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення
нового- про відмову в задоволенні позовних вимог, з тих підстав, що на думку
апелянта, факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв"язку з ушкодженням
здоров"я на виробництві не знайшов свого підтвердження. Дія ст. 34 Закону України
„Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та профзахворювання, які потягли втрату
працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди призупинена
Законом „Про Державний бюджет України на 2006
рік". Позивач пропустив трьохмісячний строк, передбачений ст. 233 КЗпП України для
звернення в суд за захистом своїх прав.

Заслухавши
доповідача, представника Фонду ,
позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду підлягає залишенню без
змін, з наступних підстав.

2

Розглядаючи справу по суті суд встановив, що   позивач
біля 24 років
працював на підприємствах вугільної промисловості в небезпечних та шкідливих
умовах ' праці з
повним робочим днем на підземних роботах .

В результаті
недосконалості технологічних гірничо-шахтних обладнань отримав ушкодження здоров"я-
професійне захворювання.

Згідно з
висновком МСЕК від 15 березня 2005 року йому вперше
встановлена стійка втрата працездатності у зв'язку з професійним захворюванням
хронічним обструктивним бронхітом 2
стадії, пилевої
етілогії в розмірі 50% та
визнано інвалідом 3 групи
безстроково.

Позивача
звільнено за п.2 ст. 40 КЗпП
України за станом здоров"я, який перешкоджає продовженню даної роботи.

Звертаючись в
суд позивач посилався на те, що у зв"язку із захворюванням на хронічний
обструктивний бронхіт 2 стадії , пилевої етілогії
, він відчуває
біль в грудині, задишку при невеликих навантаженнях, слабкість., частий кашель.
Зазначене заважає йому виконувати будь-яку фізичну роботу, в тому числі і по
домашньому господарству, спілкуватися.

Ушкодженням здоров"я йому заподіяна моральна шкода.

Відповідач
відмовився відшкодувати моральну шкоду у зв"язку з ушкодженням
здоров"я на виробництві в добровільному порядку.

Просив стягнути з відповідача на його користь 50000 грн.

Розглядаючи
справу по суті, суд правильно встановив правовідносини по ній і обгрунтовано
виходив з того, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у
зв"язку із профзахворюванням ,
на підставі ст.ст. 21,
28, 34 Закону України „Про загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання,
які потягли втрату працездатності"

Відповідно до
роз"яснень Пленуму Верховного Суду України в п. З, постанови „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",- під
моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних
чи фізичних страждань, які, зокрема, полягають у моральних переживаннях у
зв"язу з ушкодженням здоров"я, порушенні нормальних життєвих
зв"язків.

Розглядаючи
справу суд обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у
зв"язку з тим, що він відчуває фізичні та моральні страждання. Ушкодження
здоров"я на виробництві потягло негативні зміни в образі життя, потребує
додаткових зусиль для організації життя та побуту.

Даний висновок суду підтверджується, обставинами справи
та письмовими доказами. Зокрема, з висновку МСЕК від 15 березня 2005 року, медичних
документів, акту розслідування профзахворювання, трудової книжки вбачається, що
у зв"язку з профзахворюванням у потерпілого настала стійка втрата
працездатності . Він
відчуває фізичні та моральні страждання., через біль в грудині, задишку при
невеликих навантаженнях, слабкість., частий кашель. Позивача звільнено за
станом здров"я. з роботи,
яка забезпечувала його постійним та стабільним заробітком. (а.с.3-23).

Правовий
висновок суду про заподіяння потерпілому моральної шкоди перебуває у
відповідності із вказаними вище роз"ясненнями Пленуму, якими дане поняття
моральної шкоди.

У зв"язку з
цим не можна прийняти до уваги доводи апеляційної скарги, щодо відсутності
доказів заподіяння моральної шкоди позивачу.

Розмір моральної
шкоди, відповідно до п. 9
вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, визначається
залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, тривалості
втрат, можливості їх поновлення, тяжкості вимушених змін у життєвих та
виробничих стосунках.

Оцінивши
обставини та наслідки ушкодження здоров"я, характер, обсяг моральних
страждань:  а саме    настання, через профзахворювання,     стійкої втрати

3

працездатності в розмірі 50%, обмеженість дій через хворобу , неможливість
поновлення і попереднього стану здоров"я, суд визначив розмір моральної
шкоди в сумі 15 000 гр.

Апеляційний суд
вважає за можливе погодитись з таким розміром, оскільки він встановлений в
межах, передбачених ст.34 вказаного вище Закону, відповідає обставинам справи,
обсягу та ступеню моральних страждань.

Доводи
апеляційної скарги про неможливість відшкодування моральної шкоди у
зв"язку із припиненням дії ст. 34
Закону в даній частині Законом „Про державний бюджет України на 2006 рік", не
можна прийняти до уваги, з наступних підстав.

Відповідно до
рішення Європейського Суду з прав людини від 8.11.2005 по справі „Кечко проти України" - держава може
вводити призупинення або закінчити виплату,
за умови внесення відповідних змін в законодавство і органи державної влади
не можуть відмовити у виплаті належних сум.

Зміни в ст. 34 вказаного вище
Закону України „Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які потягли втрату
працездатності", відносно відшкодування моральної шкоди на момент
вирішення спору не вносились.

Крім того,
згідно зі ст. 46 даного
Закону, а також згідно із Законом України „Про страхові тарифи на загальнообов"язкове
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричини втрату працездатності" , Фонд має
автономну, незалежну від будь-якої іншої, систему фінансування. Фінансування
Фонду здійснюється за рахунок внесків підприємств. Кошти на здійснення
страхування не включаються до складу Державного бюджету України,
використовуються за їх прямим призначенням і зараховуються на єдиний
централізований рахунок Фонду.

Щодо доводів проте, що для встановлення факту спричинення
моральної шкоди необхідно проведення МСЕК та порушення судом вимог ст..233 КЗпП
України , то ці
доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки
висновок МСЕК необхідний для стягнення моральної шкоди, заподіяної умовами
виробництва , яка не
спричинила втрату потерпшому професійної працездатності. В даному випадку  позивачу встановлена стійка втрата
працездатності в зв"язку з професійним захворюванням, пов"язаним
з виконанням трудових обов"язків в період дії Закону України "Про загальнообов"якове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" і на підставі ст.ст. 21,28 вказаного Закону
позивач має право на відшкодування моральної шкоди в зв"язку з ушкодженням
здоров"я.

Як вбачається з
обставин справи правовідносини виникли між позивачем та відповідачем
відділенням виконавчої дирекції Фонду регулюються законодавством про страхові
та соціальні виплати.

Норми трудового
законодавства, в тому числі ст.233 КЗпП України, не поширюються на вказані
правовідносини .

Згідно з п.1 ч.І
ст. 268 ЦК України
на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров"ю або смертю позовна давність не поширюється.

Рішення суду
відповідає Закону України „Про загальнообов"язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які
потягли втрату працездатності", ст.ст. 213-215 ЦПК України Підстав для його скасування в межах доводів
апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 308,
313-315 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

4

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
м.Харцизьку відхилити.

Рішення Харцизького міського суду Донецької області від 8 грудня 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до
Верховного Суду України безпосередньо протягом двох місяців з дня її
проголошення.

Головуюча:

Судді:

/