ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м е н е м   У к р а ї н и
“16” травня 2007 року                        Ялтинський міський суд
Автономної Республіки Крим
у складі: головуючого, судді
представника відповідача
відкритому судовому засіданні в залі Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за
участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
Позивач звернувся до суду цивільної юрисдикції з зазначеним позовом в порядку процесуальних вимог
цивільного судочинства і просить суд:
-        Стягнути з відповідача у відшкодування
матеріальної шкоди 3719 гривень та у відшкодування моральної шкоди 5000
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 8 червня 2006 року, о 23 години 30
хвилин, у дворі будинку № АДРЕСА_1 м. Ялта відповідач ОСОБА_2 навмисно пошкодив
автомобіль „Мазда-323”, державний номер НОМЕР_1, який переданий йому у
керування власником ОСОБА_4.
Відповідач заперечував проти позову, вважає такий необґрунтованим,
зазначає, що достовірних доказів на підтвердження факту пошкодження ним
автомобілю не надано.
Представник відповідача, заперечуючи проти позову, наголошував, що позивач
не є власником транспортного засобу, тому не має на деліктний позов.
У судовому засіданні позивачем було заявлене клопотання про заміну
позивача, проте ухвалою Ялтинського міського суду АРК від 16 травня 2007 року
суд з тих підстав, що Цивільним процесуальним кодексом 2004 року не
допускається заміна неналежного позивача.
Цією же ухвалою суд з підстав, що передбачені статтею 36 ЦПК України,
залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних
вимог, ОСОБА_4, представником якої у судовому засіданні водночас виступає
згідно довіреності позивач.
Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають
значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалося питання про їх
допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України.
Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідка, з'ясувавши
обставини справи та дослідивши відповідні докази, суд дійшов висновку, що позов
є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.
цьому суд виходив з такого.
вбачається зі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_2
власником автомобіля Мазда 323, державний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_4.
Право керувати зазначеним транспортним засобом
згідно цього ж свідоцтва має ОСОБА_1.
зі статтею 1166 Цивільного кодексу України лише шкода, завдана майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується
особою, яка її завдала. Тобто деліктний позов може заявлятися в разі
зменшення складу майна, що належить на праві власності потерпілій особі. Таке
казуальне тлумачення ґрунтується на граматичному, логічному і системному
тлумаченні норм законодавства, судової практики, а також загальновизнаної
чином, позивач, який не є власником майна, права вимоги відшкодування майнової
шкоди, завданої зменшенням складу майна, не має.
того, суд вважає, що позивачем у встановленому процесуальним законом порядку не
доведений факт завдання матеріальної шкоди саме відповідачем.
з положень статті 212 Цивільного процесуального кодексу України,  суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Суд
оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
витребуваних за клопотанням позивача матеріалах дослідчої перевірки № № 1055 і
1529 не вбачається, що автомобіль було пошкоджено відповідачем ОСОБА_2.,
відповідними постановами від 28 квітня 2006 року і 16 липня 2005 року у
порушенні кримінальних справ було відмовлено за ст. 6 п. 2 КПК України.
Показання допитаного свідка ОСОБА_5, за
великим переконанням суду,  не є
достовірними, оскільки є суперечливими за своїм змістом.
повідомивши суд про те, що вона особисто бачила як відповідач за викладених у
позові обставин пошкодив автомобіль, свідок водночас визнала, що питала ОСОБА_2
про те, хто пошкодив транспортний засіб, яким користуєтьсяОСОБА_1, тобто тим
самим виявляючи свою необізнаність щодо обставин справи.
показання свідка як недостовірні, суд також звернув увагу на те, що характер
особистих стосунків, що склалися між відповідачем ОСОБА_2. і свідком, не дає
підстав стверджувати, що свідок здатен дати правдиві та об'єктивні показання
щодо предмету спору.
доказів на підтвердження своїх доводів позивачем не було надано, хоча
відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
матеріали справи не містять достатньо доказів для підтвердження факту вчинення
відповідачем делікту.
позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає, що така
також не підлягає задоволенню, оскільки згідно статті 1167 ЦК України
відшкодуванню підлягає моральна шкода завдана неправомірними діями, факт
вчинення яких не свого підтвердження не знайшов.
чином, розглянувши справу в присутності сторін, в межах заявлених позовних
вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі, повно і всебічно
з'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, дослідивши надані доказі, суд дійшов висновку про необґрунтованість
заявлених позовних вимог.
про судові витрати суд вирішує відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України.
підставі викладеного і керуючись ст. ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України,
ст. ст. 4, 10, 11, 15, 59, 60, 61, 158 ч. 1, 179, 209, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної
Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі в десятиденний  строк з наступного дня після його
проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом
двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку, передбаченому статтею 295 ч. 4
ЦПК України.

Рішення
суду набирає законної сили в порядку та строки, що передбачені ст. ст. 223, 294
ЦПК України.

СУДДЯ -