Справа № 22ц - 130 /2007 рік                                      Головуючий
у І інстанції Барков
Категорія 36                                                                           Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем України

20 лютого 2007
року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:

головуючого:
Ігнатолі Т.Г.

суддів:                Кочегарової
Л.М., Козлова О.М.,

при секретарі
Горбань К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі
справу за позовом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення мінімального розміру
аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського
районного суду міста Маріуполя від 12
грудня 2006 року

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням
Приморського районного суду міста Маріуполя від 12 грудня 2006
року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення мінімального
розміру аліментів відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивачка просить рішення скасувати і постановити нове рішення по сіті
позовних вимог, посилаючись на незаконність та необґрунтованість заочного
рішення, яке, на її думку, прийнято з порушенням норм матеріального та
процесуального законодавства.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, які підтримали
апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, а
заочне рішення суду не підлягає скасуванню з таких підстав.

Відповідно до
ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З позовної заяви
та пояснень сторін вбачається, що у листопаді 2006 року позивачка ОСОБА_1. звернулася до суду із позовом до
відповідача ОСОБА_2. про
збільшення мінімального розміру аліментів. В обґрунтування своїх вимог
посилалася на те, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 20
квітня 2005 року з
відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання їх неповнолітньої
доньки ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1
народження в розмірі 1/3
частки від його заробітку (доходу) щомісяця, починаючі з 16 березня 2005 року та до
повноліття

2

дитини, але не менше одного
неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Оскільки після набрання вказаним
рішенням суду законної сили були внесені зміни до Сімейного Кодексу України,
згідно з якими мінімальний розмір, що стягуються на одну неповнолітню дитину,
не може бути меншим 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку, позивачка просила суд збільшити
мінімальний розмір аліментів, що стягуються з відповідача, відповідно до нового
закону.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Приморського
районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 квітня 2005 року з ОСОБА_2.
на користь ОСОБА_1. стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, в
розмірі 1/3 частки
від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючі з 16 березня 2005 року та до
повноліття доньки, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян. Рішення набрало законної сили 24
травня 2005 року
(а.с. 2).

Судові рішення,
що набрали законної сили, відповідно до ст.ст. 353, 361 ЦПК України можуть бути переглянуті тільки у зв'язку з
виключними та ново виявленими обставинами.

Роз'яснення,
наведені в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування
судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року, вказують
на те, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру
аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше
судових рішень про їх стягнення.

Відповідно до ст. 192
СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду

або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням

суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або

сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Вирішуючи спір,
суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно перевірив доводи позивачки,
правильно застосував норми матеріального права і прийшов до обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Посилання
позивачки в суді апеляційної інстанції на те, що суд не врахував зміни в
матеріальному стані сторін колегія судців вважає необгрунтованими, так як це
виходить за межі позовних вимог в рамках яких судом першої інстанції приймалось
рішення, в той же час позивачкою не надано доказів, які б вказували на зміни
матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з
сторін або дитини.

Інші доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
норм права, які призвели або могли призвести до неправильного рішення по
справі.

З огляду на
наведене, законних підстав для задоволення позовних вимог суд першої інстанції
не мав.

Таким чином в задоволенні позовних вимог про збільшення
розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини судом першої відмовлено з
підстав передбачених законом.

3

Вирішуючи спір,
суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно встановив обставини справи та
відповідні їм правовідносини, дав належну оцінку безпосередньо дослідженим і
наявним у справі доказам та поясненням сторін, правильно застосував
матеріальний закон і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів.

З урахуванням
викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено
на підставі ст.192 СК України, відповідає вимогам ст.10, 14, 15, 60, 209, 214, 215, 224- 226,
233 ЦПК України і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Приморського районного суду міста Маріуполя від 12 грудня 2006
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двох місяців з дня набрання
чинності шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.