Справа № 22ц-979/2007                                                     Головуючий по 1-й інстанції:
суддя - Саржевська І.В.
Категорія-12     Доповідач: суддя - Стратіло В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2007 року                                                           м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі головуючого судді Рєзникової Л.В., суддів: Стратіло
В.І., Азевича В.Б. при технічному секретарі Стефановій І.М.

з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_4,
співвідповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому у
засіданні у приміщенні апеляційного суду у місті Донецьку справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області
від 20.11.2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про зобов'язання дати згоду на
підключення домоволодіння до газопроводу, відшкодування витрат,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2005 року ОСОБА_1 подав до суду цей позов,
вказуючи, що 11.03.2005 року він звернувся
до ОСОБА_3, як до представника ініціативної групи мешканців АДРЕСА_1 з
заявою про підключення до вуличного газопроводу
його будинку. Мотивуючи тим, що зараз для бажаючих провести газ
необхідно провести оплату у сумі 4000 грн. відповідачка відмовила у прийнятті заяви про підключення до вуличного газопроводу,
оскільки він був не згодний з вказаною сумою. Після цього він з такою ж
заявою звернувся до другого члена ініціативної групи ОСОБА_2 Майже через місяць
він отримав копію своєї заяви з резолюцією про те, йому необхідно сплатити 4000
грн. за підключення з підписами обох відповідачів.

Після цього відповідно до Закону України «Про захист прав
споживачів», він звернувся до міської ради та до правоохоронних органів щодо
неправомірних дій відповідачів. В отриманих відповідях було вказано, що
відповідачі не мають права перешкоджати
йому у підключенні до газопроводу і їм запропоновано прийняти інше рішення,
а також обґрунтувати суму 4000 грн., яку вони від нього вимагають.

Згідно з
розрахунками при збільшенні числа учасників будівництва плата кожного повинна
пропорційно зменшуватись, а не збільшуватись та не йти у дохід неюридичній
особі, якою визначили себе відповідачі.

При повторному зверненні йому було надано у відповідь
копію протоколу №6 ініціативної групи від 17.07.2005 року, де також відмовлено
у підключенні його будинку до газопроводу.
Вважає, що цими діями відповідачів порушуються його права як громадянина
і не надається можливість провести газ із законних підстав. Вказував,

2

що права його порушуються саме діями
відповідачів, які вимагають сплатити за підключення до газопроводу 4000
грн.

Вважає вказану суму необгрунтованою
і завищеною, оскільки на будівництво газопроводу
АДРЕСА_1 було виділено кошти з місцевого бюджету. Про це було
опубліковано у газеті «Зоря» НОМЕР_1від ІНФОРМАЦІЯ_1 року і тому вартість газопроводу для мешканців вулиці повинна
бути значно меншою.

Згідно з документами, отриманими
від ВАТ «Битгазсервіс» вартість газопроводу АДРЕСА_1 з усіма витратами становить 54 198, 00 грн. Вартість матеріалів
становить 32858,00 грн., а роботи по монтажу газоходу за гроші замовника, тобто
Краснолиманської міської ради, доплачені у сумі 21340 грн.

Шляхом
елементарного підрахунку на кожного з 14 учасників будівництва газопроводу
витрати становлять 2347 грн.

З березня 2005 року він просить
дозволу на підключення до газопроводу, який збудовано фактично за гроші Краснолиманської міської ради при оплаті
мешканцями вулиці 32858 грн.

Оскільки він є
сімнадцятим учасником фінансових витрат на будівництво вказаного вже
збудованого газопроводу, то сума внеску кожного учасника повинна становити 1932 грн.82 коп., а не 4000 грн., як того
вимагають відповідачі.

З урахуванням
наведеного позивач просив постановити рішення, яким: зафіксувати у суді факт відшкодування ним фактичних витрат мешканців вул.
Воровського у сумі 1932, 82 грн., з урахуванням того, що він є 17-тим учасником
до складу осіб, що приймають участь у відшкодуванні витрат на будівництво
газопроводу; на підставі факту відшкодування ним витрат на будівництво
вуличного газопроводу поновити його право на підключення. Фактом поновлення
його права буде його заява на підключення до
вуличного газопроводу АДРЕСА_1 від буд.№1 до
буд.№51, підписана представниками учасників будівництва газопроводу ОСОБА_2 та ОСОБА_3; стягнути з відповідачів матеріальні
витрати, понесені ним при зверненні до суду у сумі 52 грн.

У подальшому
він змінив позовні вимоги і просив встановити вартість витрат на будівництво
газоходу у розмірі 1520 грн. В іншій частині вимоги залишив без змін.

Рішенням Краснолиманського міського
суду Донецької області від 20 листопада 2006 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення подана апеляційна
скарга ОСОБА_1. У скарзі йдеться про те, що рішення ухвалене з порушенням вимог
матеріального та процесуального права. Апелянт вказував, що суд
першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, зазначивши, що начебто він
ставив питання примусити відповідачів прийняти його членом кооперативу, проте у
матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про
наявність самого кооперативу.

Суд допустив невідповідність
висновків обставинам справи. Всі свідки вказували, що їх внески становили по
3063 грн. і інших коштів вони не вносили. Однак суд не взяв до уваги, що 21340
грн. було надано міською радою. Суд безпідставно прийняв від відповідачів як
докази документи, які не відповідають вимогам чинного законодавства. Суддя, яка
розглядала справу необгрунтовано відхилила відвід, тоді як вона вже винесла
ухвалу про повернення позовної заяви, яка була скасована
апеляційним судом.

Суд не звернув увагу, що відповідачі
не мали повноважень бути представниками інших осіб, за кошти
яких було побудовано газопровід і їх повноваження
не підтверджено у встановленому законом порядку. У своєму рішенні суд послався на нормативний акт від 31 грудня 1987 року,
тобто який діяв ще в період існування іншої держави і суперечить
чинним Законам України, перш за все

3

Конституції
України. При цьому суд безпідставно не застосував Закон України « Про захист прав споживачів». Суд без клопотань на те
учасників судового розгляду, з власної ініціативи притягнув до
участі у розгляді справи керівника монтажно-будівельної бригади ОСОБА_6 визнавши його третьою особою, що не заявляє самостійних вимог, не витребувавши навіть довіреність на
право бути представником У суді.

Доводи суду з
посилання на ЦК України про власність, спільну
власність не ґрунтуються на матеріалах справи,
оскільки немає жодного документу на підтвердження
права власності відповідачів щодо спірного газопроводу.

Апелянт просив рішення скасувати та
ухвалити нове про задоволення його позову.

Від відповідачів та інших учасників судового розгляду письмових заперечень
на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, що з'явились, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з п.4
ч.1 ст.311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд вирішив
питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що з 2004 року в м. Красний Лиман діє програма «Газ
Краснолиманщини». Рішенням Краснолиманської міської Ради
№4/26-429 від 25.10.2004 р. затверджений графік об'єктів газифікації міста, згідно з яким у 2004 р. повинно бути здійснено
будівництво газопроводу АДРЕСА_1 (а.с. 92-93).

З метою
задоволення соціально-побутових потреб жителів міста, згідно до їх заяв та
протоколів учасників зборів за місцем проживання, були створені вуличні
комітети з питань будівництва вуличних
газопроводів за кошти фізичних осіб. Будівництво газопроводу здійснювалось за кошти фізичних осіб - мешканців вказаної
вулиці. Крім того, виконавчим комітетом
Краснолиманської міськради була надана фінансова допомога вуличному комітету
для часткової сплати монтажних робіт з будівництва газопроводу у
розмірі 21340 грн.

Суд першої
інстанції з урахуванням наведеного, посилаючись на ч.1 ст.255 ЦК України та на ч.1 ст.358 ЦК України, зазначив, що майно, яке є
у власності двох, або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Право
спільної часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою (ч.1 ст.358 ЦК).

Зробивши висновок про те, що
співвласниками газопроводу АДРЕСА_1 є всі члени
ініціативної групи «Прометей», суд, разом з тим,
не залучив до участі у розгляді справи усіх зазначених
осіб, тоді як з матеріалів справи вбачається, що на момент розгляду справи членів ініціативної групи нараховувалось сімнадцять.
До того ж відповідачка ОСОБА_2 взагалі не
входить до складу ініціативної групи.

(а.с.89).

Розглянувши справу у відсутності
усіх членів ініціативної групи, «Прометей», які приймали участь у будівництві
газопроводу АДРЕСА_1 у м. Красний Лиман, суд, тим самим
вирішив питання про їх права та обов'язки, що відповідно до п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України є безумовною підставою для
скасування рішення суду з направленням справи на новий розгляд.

Допущені
судом й інші порушення процесуального законодавства, які полягають у невідповідності
висновків суду обставинам справи.

Ухвалюючи рішення, суд у
мотивувальній частині зазначив, що на зборах жителів вул.Воровського 17.04.2004 року було обрано голову та казначея кооперативу

4

«Прометей» - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які займалися організаційними питаннями з
будівництва газопроводу (а.с82)

Після закінчення будівництва
газопроводу, при підведенні підсумків витрат жителів АДРЕСА_1 на його
будівництво рішенням зборів кооперативу «Прометей» було постановлено кожному новому
вступаючому в члени кооперативу необхідно вносити до каси по 4000 грн. (а.с.80).

Крім того, суд виходив з того, що
до теперішнього часу побудований на вул. Воровського
газопровід у комунальну власність територіальної громади м. Красний Лиман чи на баланс Слов'янського УГГ не переданий,
газопровід перебуває на технічному обслуговуванні Слов'янського УГГ, яке
виконує послуги з організації технічного обслуговування та ремонту систем з
газопостачання підземного газопроводу середнього тиску на
протязі 670 погонних метрів по вул.Воровського, а замовником зазначеного договору є голова кооперативу ОСОБА_2

Однак з такими висновками погодитись
не можна, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи.

По перше: щодо
утворення кооперативу «Прометей», в матеріалах
справи відсутні дані про наявність
вказаного кооперативу (правовстановчі документи, дані про його реєстрацію), а
протокол №1 зборів мешканців АДРЕСА_1 про проведення газопроводу від 17.07.2004
року, на який послався суд, не є підтвердженням факту утворення кооперативу.

По друге: висновок суду про те, що
збудований за рахунок коштів мешканців вул.Воровського
газопровід не переданий на баланс, суперечить опублікованій у газеті «Зоря», яка є суспільно-політичною газетою
Краснолиманщини за № 73 від 24 вересня

2005  року
інформації про те, що сесія міської ради прийняла у колективну власність

міста підземний газопровід
середнього тиску і передала його у постійне користування

ВАТ «Донецькобленерго» (а.с.252).

Крім того, відхиляючи доводи
позивача щодо визначеного ним розміру витрат, понесених мешканцями АДРЕСА_1 на
будівництво газопроводу у сумі 1520 грн., суд
обмежився лише посиланням на те, що позивач не зміг довести позов тобто підтвердити суму витрат. При цьому суд не перевірив та не
обґрунтував, чим спростовуються вказані доводи і який фактичний розмір цих
витрат та якими доказами це підтверджується.

При новому розгляді справи суду слід усунути вказані порушення, з'ясувати
всі обставини по справі, більш ретельно перевірити
доводи та заперечення сторін і прийняти рішення у відповідності з вимогами закону.

Керуючись ст. 303-305; 307; 309; п.4 ч.1 ст.311, 315,317,319 ЦПК України, апеляційний
суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково. Рішення  Краснолиманського   міського суду Донецької області від 20
листопада

2006   року скасувати і справу направити на новий
розгляд до того ж суду іншим

складом суду.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена
протягом двох місяців з моменту набрання нею чинності безпосередньо до суду
касаційної інстанції.