Справа № 33-ц- 577/07
Головуючий у першій інстанції - Сливка Л.М.
СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

3 грудня 2007 року колегія суддів з розгляду цивільних
справ у касаційному порядку апеляційного суду Волинської області в складі:

Стрільчука В.А.,
Расевича С.І., Русинчука М.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в місті
Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Управління Міністерства з
надзвичайних ситуацій в Тернопільській області, третьої особи ОСОБА_2 про
поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою позивача ОСОБА_1на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 7
грудня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської області від 23 лютого 2006 року,

в с т а
н о в и л а :

В вересні 2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд  з вказаними позовними вимогами посилаючись на
те, що працював на посаді інспектора державного пожежного нагляду з 1996 року,
а з 2004 року на посаді заступника начальника оперативно-координаційного центру
з питань збору та обробки інформації. Згідно наказу начальника управління МНС
від 17.08.2005р. його звільнено з служби у відставку за п.б ст.65 Положення про
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у
зв'язку з хворобою. Дане звільнення він вважає незаконним, оскільки жодних
зауважень щодо неналежного виконання службових обов'язків, протягом всього
строку служби у нього не було. Крім того, він не страждає хворобою, яка б
перешкоджала йому їх виконувати. Зокрема, вважає, що дане звільнення не було
погоджене з профспілковим комітетом, членом якого він є з 1996 року та
Тернопільською районною радою, депутатом якої він обраний в березні
2002року.  Разом з тим, посилався на те,
що вказаним звільненням та розголошенням про його захворювання, адміністрацією
управління МНС спричинено йому моральну шкоду, яку він оцінює 50 тисяч гривень.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 7
грудня 2005 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 23
лютого 2006 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати вказані судові рішення з направленням
справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на
невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення судами
норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для
скасування судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що позивач з лютого 1996 року
проходив службу в управлінні МНС в Тернопільській області на посаді інспектора
з пожежного нагляду, а з 2004 року на посаді заступника начальника оперативно-координаційного
центру з питань збору та обробки інформації. Наказом начальника управління МНС
від 17.08.2005р. останнього звільнено з служби у відставку за п.б ст.65
Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ у зв'язку з хворобою на підставі висновку військово-лікарської
комісії УМВС в Тернопільській області від 15.08.2005р., яким ОСОБА_1 визнано
непридатним для військової служби у мирний час та обмежено придатним у воєнний
час.  Вказаний висновок ВЛК ніким не був
оспорений.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції правильно
виходив із того, що  посилання позивача
щодо порушень трудового законодавства при звільненні його зі служби в органах
МНСУ, не ґрунтуються на законі, оскільки на спірні правовідносини дія КЗпП
України не поширюється і дане звільнення проведене у відповідності до вимог
чинного законодавства, що регламентує порядок проходження служби в МНС.

Судом апеляційної інстанції дане рішення обґрунтовано
залишено без змін.

Разом з тим, згідно п. 56 «Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» затвердженого
постановою КМ України від 29.07.1991р. №114 позивачу за його бажанням при
звільненні повинна була надаватись відпустка, однак з матеріалів справи вбачається,
що такого бажання останній не виявив, рапорт про надання відпустки у
встановленому порядку не подав, а добровільно використав надану йому грошову
компенсацію. Тому доводи позивача, про те що він неодноразово подавав рапорт на
відпуск не відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального права, а також відсутні передбачені ч. 1
ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведенні в касаційній скарзі доводи не спростовують
висновків судів.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія
суддів

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного від 7 грудня
2005 року
та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 23 лютого 2006 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

В.А. Стрільчук

С.І. Расевич

М.М. Русинчук