Справа № 2-9/07 2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 квітня 2007
року

Красноармійський
міськрайонний суд Донецької області

у складі:
головуючого-судді Заруцької Г.М.

при секретарі Терещенко О.І. за
участю:    позивачки ОСОБА_1.

відповідача ОСОБА_2.

представника відповідача ОСОБА_4.

третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6

адвоката відповідача ОСОБА_7.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Красноармійську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
вселення, визнання права власності на частину квартири та про встановлення
порядку користування квартирою,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
збільшення частки на частину квартири, про виділення квартири в натурі, про
визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

Позивачка, ОСОБА_1, звернулася до
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2
про визнання права власності на частину квартири, розподіл квартири та в
становлення порядку користування жилим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивачка вказала, що вона з відповідачем знаходилася у юридичному шлюбі
з 26 грудня 1981 року по 27 травня 2003 року. Від цього
шлюбу у неї з відповідачем народилося двоє синів: ОСОБА_3, 1984 року народження
і ОСОБА_6, 1987 року
народження, які досягли повноліття.

2

За час юридичного
шлюбу вони з відповідачем придбали у

житловому     кооперативі     „Жемчужний"     трикімнатну     квартиру,

розташовану   за
адресою: АДРЕСА_1.

Вказана квартира
є їхньою загальною спільною власністю, тобто її і відповідача у справі.
Квартира складається із трьох жилих кімнат: зали площею 17,1 кв.м., спальних
кімнат площею 13,1 кв.м.,9,4
кв.м. Крім того, у квартирі маються підсобні приміщення: ванна кімната, кухня,
коридор, туалет.

Вона і син, ОСОБА_3, знаходилися, а
син і зараз знаходиться, у Південно-Африканській Республіці. Відповідач за час
їх відсутності уклав шлюб з іншою жінкою, яка мешкає в їх квартирі. У тої же
час вона не може користуватися жилим приміщенням, оскільки за нею не визнане
право власності на частину квартири. Оскільки відповідач у добровільному
порядку не бажає визнати за нею право власності на їх спільне майно, позивачка
просить у судовому порядку визнати за нею право власності на 1/2 частину
квартири, розташованої за адресою: м. Красноармійськ, Донецької області,
АДРЕСА_1, а також
зробити розподіл вказаної квартири у такий спосіб: визнати за нею, ОСОБА_1, право
власності на спальну кімнату -
13,1 кв.м., визнати за відповідачем, ОСОБА_2,
право власності на зал і спальну кімнату. Стягнути з ОСОБА_2, відповідача у
справі, на її користь (у грошовому виразі) різницю між ринковою вартістю зали
та спальної кімнати і ринковою вартістю спальної кімнати (дитячої). Приміщення
загального користування (кухня, коридор, ванна кімната, туалет) залишити в
загальній власності без визначення часток.

Крім того,
залишити в користуванні ОСОБА_3 і ОСОБА_6 жиле приміщення - спальну кімнату
(дитячу), а також приміщення загального користування (а.с.2-4).

Потім, 20 листопада 2006 року позивачка
змінила свій позов (а.с.87-88)
в якому вказала, щоб суд залучив до участі у справі як третю особу ОСОБА_5, витребувавши у
відповідача копію свідоцтва про одруження. Визнати за нею також право власності
на 1/2 частину спірної квартири. Крім того, встановити наступний порядок
користування квартирою: виділити її жилу кімнату площею 9,4 кв.м.; виділити
ОСОБА_2 та його дружині, ОСОБА_5, жилу
кімнату площею 17,1 кв.м.;
виділити ОСОБА_3 і ОСОБА_6 спальну кімнату
площею 13,1 кв.м.;
приміщення загального користування: кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню,
комору, лоджію - залишити
в загальному користуванні їй, ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_6, а також стягнути з відповідача всі судові витрати: оплату
судового збору, та оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи - ЗО грн.,
та витрати пов'язані з проведенням експертизи - 300 грн.

3

Відповідач, ОСОБА_2, не визнавав
позовні вимоги ОСОБА_1. і заявив
зустрічний позов (а.с.95-96) у якому вказав, що позивачка у справі, ОСОБА_1, з жовтня 2000 року та їх син ОСОБА_3 з жовтня 2004 року мешкають у
Південно-Африканській Республіці, у спірній квартирі вони не мешкають більше
двох років, не проявляють інтересу до спірної квартирі, не сплачують гроші за
квартиру, тому він просить визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_3
такими, що втратили право користування жилим приміщення у квартирі,
розташованій за адресою: м. Красноармійськ, Донецької області, АДРЕСА_1.

Після того,
відповідач уточнив позовні вимоги 12
січня 2007 року
(а.с.144-146) вказавши, що він зробив значний ремонт квартири, що значно
збільшило вартість квартири, тому він просить з урахуванням суми витраченої ним
на ремонт, збільшити належну йому частку квартири АДРЕСА_1пропорційно
розміру вкладених ним коштів та визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування
жилим приміщення у квартирі, розташованій за адресою: м. Красноармійськ,
Донецької області, АДРЕСА_1.

13 лютого 2007 року позивачка, ОСОБА_1, надала заяву про
доповнення та зміну позовних вимог (а.с.157-158, 163-164), вказавши, що крім визнання за нею 1/2 частини на спірну
квартиру, вона просить вселити її у квартиру, а також встановити наступний
порядок користування квартирою: виділити їй, ОСОБА_1, жилу кімнату площею 13,1 кв.м., виділити ОСОБА_2 та його
дружині, ОСОБА_5, жилу
кімнату площею 17,1 кв.м.,
виділити ОСОБА_6 жилу
кімнату площею 9,4 кв.м., а
приміщення загального користування: кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню,
комору, лоджію - залишити
в загальному користуванні їй, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_6, а також стягнути з відповідача всі судові витрати: оплати
судового збору, оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи - ЗО грн.,
та витрати, пов'язані з проведенням експертизи - 300 грн.

У судовому
засіданні позивачка наполягала на задоволенні її позову. У той же час позов
відповідача про збільшення його частини у праві власності на квартиру, вона не
визнає, оскільки ремонт відповідач зробив у квартирі без її згоди.

Відповідач
позовні вимоги позивачки визнав частково, а саме він не заперечував проти
визнання за нею права власності на частину квартири і вважав за можливе
сплатити їй грошову компенсацію, оскільки він має іншу родину, в якій
очікується народження дитини, тому проживання в одній квартирі неможливе.

ОСОБА_3 позов про визнання його таким, що втратив право користування
жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1,

4

АДРЕСА_1
визнав і просив розглядати
справу за його
відсутності, що підтверджується заявою на а.с.208-210.

Представник ОСОБА_3 просив позов
позивачки задовольнити у повному обсязі, позов відповідача щодо збільшення його
частини у праві власності на частину спірної квартирі він просив відхилити,
оскільки ремонт квартири відповідач зробив без згоди позивачки. Крім того,
оскільки ОСОБА_3 визнав
позов про визнання його таким, що він утратив право користування жилим
приміщенням у спірній квартирі, він не заперечував проти задоволення цієї
частини позову.

ОСОБА_6 просив позов позивачки задовольнити. Стосовно позову про
визнання ОСОБА_3
таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі, він
вказав, що братові необхідно мати місто проживання коли той повернеться до
України, тому він не бажає, щоб він був визнаним таким, що втратив право
користування жилим приміщенням.

Третя особа ОСОБА_5
вказала, що вона перебуває з відповідачем, ОСОБА_2, в юридичному шлюбі, вони мешкають однією сім'єю, за
однією адресою, тому позивачка з ними жити не зможе. Вона вважала, що необхідно
сплатити позивачці грошову компенсацію за її частину квартири.

3-я особа ЖК „Жемчужний" просили закінчити розгляд
справи за їх відсутності, що підтверджується заявою на а. с. 206-207.

3-я особа СГІРФО Красноармійського МРВ ГУЦМВС України в
Донецькій області просили розглядати справу за їх відсутності, що
підтверджується заявою на а.с. 205.

Суд заслухавши
учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх
сукупності, вважає, що вищевказані позиви сторін підлягають частковому
задоволенню, з наступних підстав.

У судовому
засіданні встановлено, що позивачка та відповідач з 26 грудня 1981 року по 27 травня 2003 року знаходились
у юридичному шлюбі (а.с.8,12,13). Цей шлюб розірваний згідно з рішенням
Красноармійського міського суду Донецької області від 18 лютого 2002 року (а.с. 12).

Від вказаного
шлюбу сторони мають двох синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.10-11).

Згідно довідки
на а.с.14-15 сторони у 1991
році придбали у житловому кооперативі „Жемчужний" трикімнатну
квартиру, розташовану за адресою: м. Красноармійськ, Донецької області,
АДРЕСА_1, жилою
площею 17,1 кв.м., 13,1 кв.м.,  9.4  кв.м.   Вся   грошова
сума  була  внесена
сторонами   в   період

5

юридичного шлюбу, тому кожна зі сторін придбали право
власності на 1/2 частину квартири, тому позов позивачки про визнання за нею
права власності на 1/2 частину спірної квартири підлягає задоволенню.

При розгляді
спорів про поділ між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст.146
ЖК України, ст.15 Закону України „Про власність", п.43 Примірного статуту
ЖБК України і чинним законодавством про шлюб та сім'ю. Оскільки шлюб сторони
розірвали у 2003 році,
слід користуватися ст.,ст..22, 24,
28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю 1963 року, а також постановою Пленуму Верховного Суду № 9 від 18 вересня 1987 року „Про
практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні
кооперативи" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму
Верховного Суду України від 25
грудня 1992 року № 13, від 25 травня 1998 року № 15).

Згідно з п.6
„в" вказаної постанови поділ квартири у будинку ЖБК може бути проведений,
якщо кожному з колишнього подружжя можливо виділити ізольоване приміщення.

Із експертного
висновку № 149 від 04.09.2006 року на а.с. 65-76 вбачається , що квартира АДРЕСА_1, Донецької
області розподілу у натурі не підлягає, тому підстав для розподілу квартири у
натурі не має.

Суд не може
погодиться з твердженням відповідача відносно того, що позивачка втратила право
на розподіл майна, в зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки
такий строк відраховується з дня реєстрації розірвання шлюбу у відділі
реєстрації актів цивільного стану. Судом встановлено, що розірвання шлюбу між
сторонами у відділі реєстрації актів цивільного стану зареєстровано 27 травня 2003 року, а до суду
позивачка звернулася 10 квітня 2006 року, тобто у
трирічний строк.

Вирішуючи
питання про визнання ОСОБА_1. та
ОСОБА_3 такими,
що втратили право користування жилим приміщенням у спірній квартирі, суд
вважає, що ОСОБА_1,
позивачка у справі, не мешкала у спірній квартирі з поважних причин. Сам
відповідач у судовому засіданні підтвердив, що позивачка поїхала до
Південно-Африканської Республіки на роботу, щоб покращити матеріальний стан
сім'ї. Факт знаходження її на роботах у Південно-Африканській Республіці
підтверджується довідкою на а.с. 126,
що свідчить про наявність поважних причин відсутності ОСОБА_1 у спірному
жилому приміщенні, тому її необхідно вселити у квартиру АДРЕСА_1, в м.
Красноармійську, Донецької області.

У той же час ОСОБА_3 вибув з
квартириАДРЕСА_1 м. Красноармійську Донецької області 17 жовтня 2004 року на постійне
місце проживання до Південно-Африканської Республіки, що підтверджується заявою
ОСОБА_2 на а.с.
116, якою він
дав згоду на виїзд сина, ОСОБА_3,
за кордон. Крім того, довідкою Посольства України в Південно-Африканській

6

Республіці на а.с. 125
підтверджується, що ОСОБА_3 виїхав
з України 17 жовтня 2004 року і постійно
там мешкає. Відповідно до ст. 107
Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше
постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня
вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. З таких підстав ОСОБА_3 необхідно
визнати такою особою, що втратила право користування жилим приміщенням у
спірній квартирі з дня вибуття.

Суд не має
підстав для задоволення позову позивачки про встановлення порядку користування
квартирою, оскільки будуть порушені в такому випадку житлові права інших членів
родини. Згідно з ч.І п. 16
постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 „Про деякі
питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу
України" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму
Верховного Суду України від 10
березня 1989 року № 2, від 25 грудня 1992 року № 13, від 25 травня 1998 року № 15) суд може
задовольнити позов про користування жилим приміщенням коли, може бути виділено
приміщення у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або
кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого розміру для надання одній
особі. У даному випадку розмір кімнати, який позивачка просить виділити у
користування сину, ОСОБА_6 значно
менше розміру, який припадає на кожного члена родини.

Суд також не має
підстав для задоволення позову відповідача в частини збільшення його частини
права власності в частці квартири з урахуванням витрат на ремонт квартири,
оскільки розгляд питань про зміну часток у спільній власності можливий тільки у
тому випадку коли заявник цього позову за свій рахунок збільшив площу жилих і
підсобних приміщень у квартирі. Судом встановлено, що дійсно відповідач у
справі, ОСОБА_2, зробив
ремонт квартири АДРЕСА_1,
Донецької області. Як вбачається із додаткового експертного висновку № 13 від 16 березня 2007 року на
а.с.177-186 вартість ремонтних робот складає 13006,60 грн., вартість квартири без урахування виконаних
ремонтних робіт складає 92096,40
грн., тому вартість 1/2 частини спірної квартири 46048,20 грн. Суд не може
погодитися з твердженням позивачки стосовно того, що вона не надавала згоди на
проведення ремонту у квартирі, тому не бажає сплачувати вартість 1/2 частини
витрат на ремонт, оскільки позивачка мешкає за кордоном з 2000 року, ніяких
заходів до ремонту квартири, оплати комунальних послуг не вживала. У той же час
відповідач зробив поточний ремонт, поніс витрати своїх коштів, що
підтверджується додатковим висновком експертизи, довідками на а.с.150-152 і
показаннями свідка ОСОБА_8, яка в судовому засіданні з вірогідністю
підтвердила, що вона перебувала у фактичному шлюбі з відповідачем у справі, ОСОБА_2, у 2004-2005  роках і  вони  робили
ремонт у квартирі,  купували

7

шпалери та клей. Гроші на придбання цього надавав відповідач
у справі, ОСОБА_2

Виходячи з
наведеного суд вважає за необхідне відмовити відповідачу у позові про
збільшення його частки у частині спірної квартирі і стягнути з позивачки на
користь відповідача вартість 1/2 частини ремонтних робіт - 6503 грн. ЗО коп.,
оскільки за кожним визнається право власності на 1/2 частину квартири.

Крім того,
відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно провести розподіл судових витрат між
сторонами:

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові
витрати: судовий збір у сумі 51
грн.(а.с. 5), ЗО грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.21) і 300 грн. у рахунок
витрат за проведення судово-будівельної експертизи (а.с.89).

Вартість 1/2 частини квартири
складає 46048,20 грн. 1% від цієї суми 460,48 грн., з яких 51 грн. стягнуто з
відповідача на користь позивачки, тому останню суму судового збору 409,48 грн. необхідно
стягнути з відповідача на користь держави.

Задовольняючи
позов ОСОБА_2 на суму
1/2 частини ремонтних робіт, необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь
держави судовий збір у розмірі 1%
від вартості ремонтних робіт у сумі 65
грн. 03 коп.

З набранням
рішенням законної сили слід зняти арешт з квартири, розташованої за
адресою:АДРЕСА_1.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст.60, 67-72
Сімейного кодексу України, ст. ст. 64,65,107
ЖК України, ст. ст. 368,
369, 372, 382-384, 392 ЦК України, ст.ст.10, 11,
88, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково: Визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину
трьохкімнатної квартири, розташованої у житловому кооперативі «Жемчужний» за
адресою:АДРЕСА_1 вартістю 46048
грн. 20 коп.
(сорок шість тисяч сорок вісім грн. 20
коп.).

Визнати право
власності за ОСОБА_2 на 1/2
частину трьохкімнатної квартири, розташованої у житловому кооперативі
«Жемчужний» за адресою:АДРЕСА_1 вартістю 46048
грн. 20 коп.
(сорок шість тисяч сорок вісім грн. 20
коп.).

8

Вселити ОСОБА_1 у квартиру,
розташовану за адресою:АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 у встановлені порядку користування квартирою,
розташованою за адресою:АДРЕСА_1. відмовити.

Квартиру,
розташовану за адресою:АДРЕСА_1. залишити у спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2 згідно до
належних часток.

Позовні вимоги
ОСОБА_2 задовольнити частково:

Визнати ОСОБА_3
таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі, розташованій
за адресою:АДРЕСА_1.

У позові ОСОБА_2 в збільшенні
частки в частині квартири та виділенні йому в натурі квартири, розташованої за
адресою:АДРЕСА_1. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 1/2 частину вартості витрат на ремонтні роботи - 6503 грн. ЗО коп.
(шість тисяч п'ятсот три грн. ЗО коп.).

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові
витрати: судовий збір у сумі 51
грн. і ЗО грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи, і 300 (триста)
грн. у рахунок витрат за проведення судово-будівельної експертизи.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 409 грн. 48
коп. (чотириста дев'ять грн. 48
коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
держави судовий збір у сумі 65
грн. 03 коп.
(шістдесят п'ять грн. 03
коп.).

З набранням
рішенням законної сили зняти арешт з квартири, розташованої за
адресою:АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через
Красноармійський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або в порядку ч. 4
ст. 295 ЦПК
України.

Суддя: (підпис).

З оригіналом згідно.

Суддя: