Справа №2-232/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28
березня 2007 року Київський районний суд м. Донецька в складі: головуючого -
судді Андрєєвої О.М., при секретарі - Дзюбі А.Л.,

з участю
представника ОСОБА_1. - ОСОБА_4., представника ОСОБА_2. - ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Донецьку справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, 3-я особа комунальне
підприємтсов «Служба єдиного замовника Київського району м. Донецька», про
визнання такою, що втратила право на жилу площу, скасування реєстрації в жилому
приміщенні, зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1, 3-я особа комунальне
підприємство «Служба єдиного замовника Київського району м. Донецька», про
визнання права на жилу площу, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до відповідача
ОСОБА_2. про визнання її такою, що втратила право на жилу площу в кімнаті № 107
в гуртожитку за адресою: м. АДРЕСА_1(а.с.3-4, 12-13, 40-41), посилаючись на те,
що позивачка прописана та мешкає в зазначеній кімнаті та є наймачем даного
помешкання. Разом з позивачкою за цією адресою прописана ОСОБА_2., але
починаючи з 2001 року та по теперішній час вона фактично за даною адресою не
мешкає, про що співробітниками ЖЕКу № 2 був складений акт від 22 грудня 2005
року. В зв'язку з цим позивачка самостійно вносить плату за користування даним
житлом та комунальними послугами, а також самостійно проводить поточні ремонти.
ОСОБА_2. не виконує обов'язки наймача жилого приміщення та необгрунтовано
зберігає за собою вказане жиле приміщення, не використовуючи його за прямим
призначенням для постійного проживання. Тому позивачка просила визнати ОСОБА_2.
такою, що втратила право на жиле приміщення внаслідок відсутності понад
встановлені строки з підстав ст.71 ЖК України, а також скасувати реєстрацію
ОСОБА_2. за зазначеною адресою.

ОСОБА_2. звернулася до суду із зустрічним позовом до
ОСОБА_1. про визнання за нею права на жилу площу в кімнаті № 107 в гуртожитку
за адресою: м. АДРЕСА_1(а.с.70-72), посилаючись на те, що в спірній кімнаті
проживали вона та ОСОБА_1. обидві на підставі ордерів як наймачі цього
приміщення з однаковими правами. В листопаді 2002 року ОСОБА_2. народила
дитину, а 16 грудня 2002 року разом з дочкою поїхала до своїх батьків в с Велика
Новоселівка Донецької області, що не заважати ОСОБА_1., тобто була відсутньою в
кімнаті з поважних причин. Квартирну плату вона своєчасно постійно вносить. В
листопаді 2004 року вона повернулася до роботи та приїхала до гуртожитку, але
ОСОБА_1. її до кімнати неодноразово не пускала, вселила до кімнати свого
співмешканця. З кімнати зникли усі речі позивачки: меблі, постіль, рушник,
халат, тапочки, медична література. З цього приводу позивачка в 2005 та 2006 pp. До органів
міліції, але до теперішнього часу вона не взмозі користуватися житлом в спірній
кімнаті через перешкоди, що їх чинить ОСОБА_1. Просила визнати за нею право на
жилу площу в спірній кімнаті. Крім того, просила стягнути з ОСОБА_1.
матеріальну шкоду, спричинену їх внаслідок зникнення її речей, в сумі 1000
гривень, а також моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, тому що вона потерпає
нервове напруження, тиняється по чужих квартирах, не може відпочити, внаслідок
чого їй важко працювати.

В судовому засіданні ОСОБА_1. підтримала свій первісний
позов та заперечувала проти зустрічного позову ОСОБА_2. Пояснила, що вона
вселилася до спірної кімнати на підставі ордеру, але конкретну кімнату в ордері
зазначено не було, це питання вирішувалося комендантом. ОСОБА_2. разом з
ОСОБА_1. проживала у спірній кімнаті, в 2001 році вона вийшла заміж, а
напочатку весни 2002 року поїхала до батьків в с Велика Новоселівка, забравши
усі свої речі (ковер, холодильник, дзеркало, одяг та усі інші речі), і з
зазначеного часу в спірній кімнаті не

2

проживала. Протягом усього
часу ОСОБА_1. та сусідкка по секції ОСОБА_5. передавали ОСОБА_1гроші за те, щоб
вона нікого не підселила на своє місце. Зустрічний позов ОСОБА_2. про визнання
права на жиле приміщення ОСОБА_1. не визнає, оскільки відповідачка була
відсутньою в спірній кімнаті декілька років. Підтвердила, що восені 2005 року
мешканці гуртожитку встановили в коридорі металеві двері, ключів від яких
ОСОБА_2. не мала і не має, на звернення ОСОБА_2. пустити її до кімнати ОСОБА_1.
відмовила, оскільки побоюється за свої речі, також встановила нові замки на
вхідних дверях до кімнати та заперечує проти вселення ОСОБА_2. Підтвердила, что
влітку 2006 року вона вийшла заміж за ОСОБА_6., який проживає разом з нею в
спірній кімнаті. Стверджувала, що не має жодного відношення до зникнення речей
ОСОБА_2., тому не визнає позов про відшкодування матеріальної шкоди, а також
вважає безпідставним позов про відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_2. в
судовому засіданні, заперечуючи проти первісного позову про визнання її такою,
що втратила право на жилу площу, підтримала свій зустрічній позов і пояснила,
що вселилася до спірної кімнати на підставі ордеру в зв'язку з прийняттям на
роботу до Донецької міської лікарні № 1. Рішення про її поселення до кімнати №
107 приймав комендант гуртожитку. Після укладення шлюбу в листопаді 2001 року
вона продовжувала проживати в гуртожитку та працювати в лікарні, її чоловік
проживав та працював в с
Велика Новоселівка, тому вона приїздила до нього на вихідні. В жовтні 2002
року у ОСОБА_2. народилася дитина, тому в грудні 2002 року вона з дитиною
тимчасово поїхала проживати до батьків в м. Велика Новоселівка, оскільки дитина
потребувала особливого догляду, а також для того, щоб не заважати іншим
мешканцям гуртожитку. При цьому вона подала заяву до ЖЕКу з проханням зберігати
за нею місце в гуртожитку на час тимчасової відсутності, а на її прохання за
місцем роботи з її матеріальної допомоги утримувалася плата за користування
гуртожитком. В жовтны 2004
року ОСОБА_2. повернулася до роботи в лікарню, а дитина залишилася з її
батьками. Але до своєї кімнати в гуртожитку вона вселитися не змогла, оскільки
ОСОБА_1. та мешканка сусідньої кімнати ОСОБА_5. заперечували проти її вселення,
не пускали її до кімнати, встановили металеві двері в спільному коридорі,
ключей від замків якої ОСОБА_1не дають. Просила стягнути з ОСОБА_1. матеріальну
шкоду за свої речі, якими вона не може користуватися та які залишалися в її
кімнаті: меблі, що належать гуртожитку та закріплені за ОСОБА_2., а також
постіль, подушка, ковдра, книги, халат, тапки, засоби особистої гігієни. Крім
того, просила стягнути з відповідачки 3000 гривень у рахунок моральної шкоди з
підстав, аззначених в позовній заяві.

Представник
третьої особи КП "СЕЗ Київського району м. Донецька" в судовому
засіданні заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1. та підтримав позов
ОСОБА_2. про визнання за нею права користування жилою площею в кімнаті № 107 в
зазначеному гуртожитку, оскільки вважає, що ОСОБА_2. була відсутньою в
гуртожитку з поважних причин, перебувала у відпустці по догляду за дитиною,
постійно вносила плату за користування житлом в гуртожитку. Пояснила, що
наймодавець КП «Служба єдиного замовника Київського району м. Донецька», на
балансі якого перебуває гуртожиток, не вважає необхідним звертатися до суду з
позовом до ОСОБА_2. про визнання її такою, що втратила право на жилу площу в
гуртожитку. Підтвердила, що ОСОБА_2. зверталася до КП «СЕЗ» з питання вселення
до спірної кімнати, оскільки сусідка по кімнаті ОСОБА_1. перешкоджає її
проживанню в кімнаті, але вселити ОСОБА_2. до спірної кімнати силами СЕЗ
виявилося неможливим. В подальшому в судове засідання представник третьої особи
не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений,
що підтверджується розпискою про вручення йому судової повістки (а.с.142),
надав суду заяву (а.с.131), в якій просив розглянути справу в його відсутності,
в зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутності
представника третьої особи на підставі наявних даних.

Суд, заслухавши
показання сторін, свідків ОСОБА_7., ОСОБА_8., дослідивши письмові докази, що є
в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов ОСОБА_1.
до ОСОБА_2. про визнання такою, що втратила право на жилу площу, а також
зустрічний позов ОСОБА_2. до ОСОБА_1. про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди задоволенню не підлягають, а позов ОСОБА_2. до ОСОБА_1. про визнання
права на жилу площу підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що будинок № АДРЕСА_1є гуртожитком та
перебуває на балансі комунального підприємства «Служба єдиного замовника
Київського району м. Донецька». Зазначені обставини крім показань всіх сторін
підтверджуються довідкою КП «СЕЗ Київського району м. Донецька» (а.с.44, 129),
копією розпорядження Донецького міського голови № 964 від 19 липня 2001 року
про безкоштовне передання з балансу міської клінічної лікарні № 1 на баланс
управління житлового господарства зазначеного гуртожитку (а.с.45).

3

Суд встановив,
що ОСОБА_1. вселилася до гуртожитку за адресою: м. АДРЕСА_1, на підставі її
заяви про поселення (а.с.59) та спеціального ордеру № 16 від 20 липня 2000 року
на зайняття жилої площі в гуртожитку (а.с.60).

Судом
встановлено, що ОСОБА_2. вселилася до зазначеного гуртожитку на підставі її
заяви про поселення (а.с.51) та спеціального ордеру № 4 від 15 березня 2000 року
на зайняття жилої площі в гуртожитку (а.с.50).

З показань всіх
сторін суд встановив, що рішення про виділення кімнати № 107 в зазначеному
гуртожитку для проживання ОСОБА_1та ОСОБА_1. було прийняте комендантом
гуртожитку, що не суперечить діючому законодавству та відповідає статусу
спірного житла.

Таким чином,
судом встановлено, що ОСОБА_1. та ОСОБА_2. вселилися та проживали в спірній
кімнаті в зазначеному гуртожитку у встановленому законом порядку на підставі
окремих спеціальних ордерів, уклавши таким чином кожна окремий договір найму
жилого приміщення в гуртожитку, в зв'язку з чим на кожну зі сторін - окремо на
ОСОБА_1й окремо на ОСОБА_2. було відкрито окремий особовий рахунок на
ліжко-місце в кімнаті № 107 в даному гуртожитку (а.с.42,43).

За таких обставин
суд вважає, що ОСОБА_1., яка не є наймодавцем спірного жилого приміщення, а
також не є учасником договору найму житла в гуртожитку, укладеного між ОСОБА_2.
та наймодавцем КП «СЕЗ Київського району м. Донецька», не вправі вимагати
визнання ОСОБА_2. такою, що втратила право на жиле приміщення в гуртожитку.

Суд також
встановив, що з грудня 2002 року ОСОБА_2. в спірній кімнаті гуртожитку не
проживає, в період з грудня 2002 року по листопад 2004 року проживала за
адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується показаннями усіх допитаних в судовому
засіданні осіб, в тому числі самої відповідачки ОСОБА_2.

Разом з тим, в
судовому засіданні ОСОБА_2. пояснила, що із зазначеного часу вона вимушена була
тимчасово не проживати в спірній кімнаті в гуртожитку, тому що 23 жовтня 2002
року народила дочку, перебувала у віпусці з догляду за дитиною, в зв'язку з чим
тимчасово не проживала в спірному гуртожитку до листопада 2004 року.

Зазначені
причини тимчасової відсутності ОСОБА_2. в спірному гуртожитку повністю
підтверджуються показаннями інших осіб, допутаних в судовому засіданні, в тому
числі свідків ОСОБА_7., ОСОБА_8., самої позивачки ОСОБА_1., а також копією
свідоцтва про народження 23 жовтня 2002 року дочки ОСОБА_2. ОСОБА_9(а.с.130),
довідкою ЮШУ «Центральна міська клінічна лікарня № 1» з місця роботи ОСОБА_2.
про те, що нею з 16 грудня 2002 року по 23 жовтня 2005 року було оформлено
відпустку по догляду за дитиною до 3 років, а з 1 листопада 2004 року ОСОБА_2.
стала до роботи, не використавши відпустку до досягнення дитиною трьох років
(а.с.26), клопотанням адміністрації КЛПУ «Центральна міська клінічна лікарня
№1»(а.с.74-75).

Крім того,
ОСОБА_2. в судовому засіданні пояснила, що після повернення до роботи в
листопаді 2004 року відповідач ОСОБА_1. своєю неправомірною поведінкою створила
перешкоди для проживання ОСОБА_2. в спірній кімнаті, оскільки не пускала
ОСОБА_2. до кімнати, заперечувала проти її вселення, встановила нові замки на
вхядних дверях до кімнати та відмовилася передати ОСОБА_1ключі від цих замків
та від замків та металевих дверях, встановлених в коридорі гуртожитку.

Зазначені
обставини, за яких ОСОБА_1. перешкоджала та до цього часу продовжує
перешкоджати ОСОБА_1в проживанні в кімнаті, повністю визнала сама позивачка за
первісним позовом ОСОБА_1., а також підтвердили в судовому засіданні свідки як
з боку ОСОБА_2., так і з боку ОСОБА_1.: ОСОБА_5. та ОСОБА_7.

Сама позивачка
за первісним позовом ОСОБА_1. в судовому засіданні визнала, що після повернення
ОСОБА_2. з відпустки по догляду за дитиною вона категорично заперечувала та
продовжує заперечувати проти вселення ОСОБА_2 до спірної кімнати, з метою не
допустити ОСОБА_2. до кімнати встановила нові замки на дверях до спірної
кімнати, а ключі від цих замків та замків на металевих дверях не згодна
передати ОСОБА_1Крім того, ОСОБА_1. визнала, що влітку 2006 року вселила до
спірної кімнати свого чоловіка ОСОБА_6.

Зазначені обставини безперечно підтверджують доводи
ОСОБА_2. про те, що вона була вимушеною тимчасово поїхати з гуртожитку й
тимчасово в ньому не проживати, тому що в жовтні 2002 року народила дитину й
пішла у відпустку по догляду за дитиною, тому враховуючи специфічні умови
проживання в гуртожитку та необхідність особливого догляду за новонародженою
дитиною тимчасово проживала у своїх батьків, а після поверення до роботи була
позбавлена можливості проживати в своїй кімнаті в гуртожитку через неправомірну
поведінку позивачки ОСОБА_1.,

4

яка прагне до звільнення кімнати
від ОСОБА_2. для власного проживання в ній зі своїм чоловіком.

При цьому доводи
ОСОБА_1. про те, що ОСОБА_2. вносила плату за користування житлом в гуртожитку
не за власні кошти, а за кошти ОСОБА_1., спростовуються довідкою КЛПУ
«Центральна міська клінічна лікарня № 1 м. Донецька» від 12 липня 2006 року про
те, що з ОСОБА_2. щомісячно провадяться утримання за гуртожиток з 22 травня
2000 року по час видання довідки в конкретних розмірах (а.с.23).

Таким чином, суд
встановив, що позивач ОСОБА_1. не надала суду ніяких доказів своїм доводам про
те, що відповідачка ОСОБА_2. не проживає в спірній кімнаті в гуртожитку без
поважних причин. Суд встановив, що ОСОБА_2. не була відсутньою в спірній
кімнаті гуртожитку більше шости місяців без поважних причин та не вибувала зі
спірної кімнати на інше постійне місце проживання, тому що вимушена були в ній
не проживати через народження дитини, а потім через неправомірну поведінку
позивачки.З реєстрації в кімнаті відповідачка не знімалася, навпаки,
систематично вносила плату за користування житлом, іншого житла вона не має.
Зазначені обставини, а також факт звернення відповідачки до суду з позовом про
визнання за нею права на жилу площу свідчать про те, що вона претендує на жиле
приміщення в спірній кімнаті гуртожитку, тому відсутні підстави вважати, що
вона втратила право на жилу площу в спірній кімнаті.

Таким чином, в
судовому засіданні позивачка, незважаючи на надану судом можливість, не подала
суду доказів непроживання відповідачки в спірній кімтані гуртожитку без
поважних причин, в зв'язку з чим суд вважає неможливим задовольнити її позов,
заявлений з підстав ст.71 ЖК України.

Відповідно до
ч.З ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення
або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Тому
неправомірну поведінку ОСОБА_1., яка з 2004 року до теперішнього часу не пускає
ОСОБА_2. до спірної кімнати, встановила замки на вхідних дверях, ключі від яких
відмовляється передати ОСОБА_2., та заперечує проти її вселення, суд розцінює
як створення нею перешкод для ОСОБА_2. в користуванні спірним жилим
приміщенням, що порушує права позивачки на житло, гарантовані чч.І, 3 ст.47
Конституції України.

В зв'язку з цим
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2. про визнання за нею права на жилу площу
в спірній кімнаті в гуртожитку є законними, обгрунтованими і підлягають
задоволенню.

Крім того,
ОСОБА_2. заявлений позов до ОСОБА_1. про відшкодування шкоди, спричиненої
внаслідок зникнення зі спірної кімнати майна ОСОБА_2.

Разом з тим, суд
встановив, що позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2. не надала суду достовірних
та достатніх доказів своїх вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до
ч.З ст.10, чч.І, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до
ч.І ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть
участь у справі.

Під час розгляду
справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного
дослідження обставин справи, сторонам, в тому числі позивачам, під час розгляду
справи було роз'яснено їх права та обов'язки, в тому числі положення щодо
змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх
доводів, сторонам було надано всі можливості для заявления необхідних клопотань та надання доказів, що
підтверджується протоколом судового засідання.

Разом з тим,
позивачі, в тмоу числі ОСОБА_2. та її представник, в судовому засіданні
заявили, що ніяких інших клопотань та доказів своїх вимог вони не мають, та не
заперечували проти закінчення дослідження доказів.

За таких
обставин суд встановив, що ОСОБА_2. не надала суду жодних доказів на
підтвердження того, що перелічене нею зникле майно взагалі належало їй на праві
власності, що це майно зникло з вини саме відповідачки ОСОБА_1. та що внаслідок
його зникнення позивачці ОСОБА_1було спричинено матеріальну шкоду саме на суму
1000 гривень, в зв'язку з чим суд вважає неможливим задовольнити позов ОСОБА_2.
до ОСОБА_1. про відшкодування матеріальної шкоди.

Крім того, ОСОБА_2. просила стягнути з ОСОБА_1. суму
моральної шкоди в розмірі 3000 гривень, посилаючись на те, що внаслідок
неправомірної поведінки ОСОБА_1.

5

вона потерпає нервове напруження, не має постійного місця
проживання, не може відпочити в нормальних умовах, внаслідок чого їй важко працювати.

Разом з тим, стягнення моральної шкоди в зв'язку з тим,
що відповідач чинить перешкоди в користуванні житлом, не передбачено діючим
законодавством, в зв'язку з тим суд встановив, що вимоги ОСОБА_2. про
відшкодування моральної шкоди на засновані на законі, тому задоволенню не
підлягають.

На підставі викладеного, чч.1, 3 ст.47 Конституції
України, ст.ст.9, ч.2 ст.71, ч.1 ст.127, ст.129, ст.191 ЖКУкраїни, керуючись
ст.ст.10, 11, 60,209,212, 213, 214, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1в позові до ОСОБА_2 про визнання такою, що
втратила право на жилу площу в кімнаті № 107 в гуртожитку за адресою: м.
АДРЕСА_1, та про скасування реєстрації в цьому жилому приміщенні, - відмовити.

Позов ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання права на жилу площу
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право на жилу площу в кімнаті № 107 в
гуртожитку за адресою: м. АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1про відшкодування матеріальної
шкоди в сумі 1000 гривень та про відкшодування моральної шкоди в сумі 3000
гривень відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано
до Апеляційного суду Донецької області через Київський районний суд м. Донецька
протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційну скаргу на рішення
може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Київський
районний суд м. Донецька протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційну скаргу може бути подано без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення
рішення.