У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

31 жовтня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши  в
судовому засіданні справу за позовом прокурора
Богунського району м. Житомира в інтересах СОСОБА_1 до Житомирського
учбово-виробничого підприємства “УТОС” про стягнення компенсації втрати частини
заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати, за касаційною скаргою першого заступника прокурора
Житомирської області в інтересах СОСОБА_1на рішення Апеляційного суду
Житомирської області від 9 листопада 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2006 р. прокурор Богунського району
м. Житомира звернувся в суд з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Житомирського УВП
“УТОС” про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з
порушенням термінів її виплати.

Прокурор зазначав, що під час роботи ОСОБА_1
в Житомирському УВП “УТОС” з січня 2004 р. по жовтень 2005 р. працівнику
несвоєчасно виплачувалась заробітна плата.

Оскільки після звільнення ОСОБА_1 з роботи
підприємство не виплатило працівникові належну до сплати компенсацію заробітної
плати, зокрема, і  на час здійснення
прокурорської перевірки, прокурор просив стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_1 435 грн. 94 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку
із затримкою її виплати.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 14.07.2006 р. позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_1 435 грн. 94 коп. компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку
з порушенням термінів її виплати.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської
області від 9.11.2006 р. рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в позові.

В обґрунтування касаційної скарги прокурор
посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання
про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення
місцевого суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 233
КЗпП України - у  разі
порушення  законодавства  про оплату праці працівник має
право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення
термінів виплати Житомирським УВП “УТОС” заробітної плати ОСОБА_1 підтверджено
належними доказами, а компенсація втрати частини заробітної плати в зв'язку з
порушенням термінів її виплати, яка нарахована підприємством, але не виплачена
працівнику, підлягає стягненню з відповідача без обмеження будь-яким строком.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в
позові, апеляційний суд вважав, що компенсація втрати частини заробітної плати
у зв'язку з порушенням термінів її виплати не є складовою заробітної плати, на
вимоги щодо її стягнення поширюється тримісячний строк звернення до суду за
вирішенням трудового спору, а тому позов підлягає відхиленню за пропуском цього
строку.

Проте погодитись з таким висновком
апеляційного суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
"Про оплату праці" (далі - Закон) заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник
або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура
заробітної плати визначена статтею 2 цього Закону і складається з основної і
додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних і компенсаційних
виплат. Зокрема, додаткова заробітна плата включає
доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені
чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і
функцій.

Статтею 34 Закону гарантовано працівникові
право на виплату компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням
строків її виплати.

Порядок
компенсації  працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати визначено Положенням, затвердженим постановою КМ України від 20.12.1997 р. N 1427.

Порядок
обчислення середньої
заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від
8.02.1995 р. N 100, визначає складові
заробітної плати, які включаються та які не враховуються при її обрахуванні.

Згідно підпункту л) п. 4 цього Порядку - при обчисленні середньої заробітної плати у всіх  випадках її  збереження
згідно  з  чинним законодавством не враховується:
компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку  з
порушенням  термінів  її
виплати (п. 4 доповнено підпунктом  "л"
згідно  з  Постановою
КМ України  N
1398  від 30.07.1999 р.).

Інстукцією зі статистики заробітної плати, затвердженої
наказом Державного комітету статистики України № 5 від 13.01.2004  р. і зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 27.01.2004 р. за № 114/8713, визначено складові фонду додаткової  заробітної плати. Зокрема, згідно п. 2.2.8
цієї Інструкції до складу фонду додаткової заробітної плати входять: суми компенсації працівникам втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

При вирішенні справи місцевий суд виходив з того, що компенсація втрати
частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати була
нарахована підприємством, але не виплачена працівникові, спір виник у зв'язку з
порушенням роботодавцем умов оплати праці робітника, а тому порушене право
позивача підлягає судовому захисту.

Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави зробити висновок,
що нарахована, але не виплачена позивачеві компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів
її виплати є складовою його заробітної плати.

Таким чином,
апеляційний суд дійшов хибного висновку про те, що позивач пропустив
тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Згідно ст. 339 ЦПК України - установивши, що апеляційним судом   скасовано судове рішення, ухвалене згідно із
законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної  інстанції
і  залишає  в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 339  ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу прокурора Богунського району м. Житомира в інтересах
СОСОБА_1задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 9 листопада 2006 року
скасувати, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 липня                 2006 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф.
Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін