Справа № 22ц-470/07                  Головуючий у 1 інстанції Ямкова
21                                 Доповідач
апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
УХВАЛА

Іменем     України

27 лютого 2007 року                                                                 м.
Миколаїв

Колегія судців судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого                                          Славгородської
Н.П.,

суддів:                                                      Мурлигіної
О.Я., Базовкіної Т.М.,

при секретарі
судового засідання      БобуйокІ.Ф., за
участю:

представника
позивача                         ОСОБА_1,

представників
відповідачів                    ОСОБА_7, ОСОБА_8,

відповідачів                                              ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

розглянула у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
представника позивачки -
ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2006 року

за позовом

ОСОБА_3   до     відкритого
акціонерного    товариства

«Миколаївхліб»
(далі - ВАТ
«Миколаївхліб»), ОСОБА_4, приватного підприємця ОСОБА_5, приватного підприємця
ОСОБА_6 про відшкодування майнової і моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2006 року
ОСОБА_3 звернулася з позовом ВАТ «Миколаївхліб» про відшкодування майнової і
моральної шкоди.

Вона зазначала, що 27
грудня 2005 року
близько 10 години
на вул. Нікольської в м. Миколаєві сталася дорожня транспортна пригода (далі - ДТП) з вини ОСОБА_4.
Він, керуючи автомобілем ГАЗ 3302, з реєстраційним НОМЕР_1 (далі - автомобіль
ГАЗ), який належить ВАТ «Миколаївхліб», порушуючи Правила дорожнього руху (далі
- Правила) рухався в задньому напрямку та здійснив на неї наїзд, заподіявши
середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Внаслідок цього їй завдано 5089 грн. 17 коп. майнової шкоди, з яких 1585
грн. 17 коп. витрати на лікування та 3504 грн. витрати на придбання
санаторно-курортної путівки, а також завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в
10 000 грн.

Посилаючись на
викладене, позивачка просила стягнути з відповідача вказані суми.

В наступному позивачка просила стягнути також 1000 грн., витрачених
на правову допомогу при розгляді кримінальної справи відносно ОСОБА_4.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 листопада 2006 року в якості
відповідачів притягнуто ОСОБА_4, приватного підприємця ОСОБА_5, приватного
підприємця ОСОБА_6 та у якості третьої особи - HACK «Оранта».

Рішенням того ж суду від 21 грудня 2006
року позов задоволено частково. На користь позивачки з ОСОБА_4. стягнуто 1525 грн. 17 коп. майнової та
1500 грн.
моральної шкоди. В задоволенні позовних вимог до інших відповідачів відмовлено.

2

В апеляційній скарзі представник позивачки просить
змінити рішення суду та стягнути майнову та моральну шкоду в повному обсязі з
ОСОБА_6. На думку апелянта, висновки суду суперечать обставинам справи та
вимогам матеріального права.

Представники відповідачів та відповідач - приватний підприємець ОСОБА_5 просили відхилити
апеляційну скаргу, а рішення залишити без змін. Відповідач ОСОБА_4 вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі,
з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на час ДТП володільцем
автомобіля ГАЗ був ОСОБА_4 на підставі договору оренди від 1 грудня 2005 року, укладеного
між ним та ОСОБА_5

27 грудня 2005 року ОСОБА_4
близько 10 години
на вул. Нікольській в м. Миколаєві порушив Правила. Рухаючись в задньому
напрямку, він здійснив наїзд на позивачку, заподіявши їй середньої тяжкості
тілесні ушкодження та завдавши майнову й моральну шкоду. За скоєний злочин
відповідач був засуджений вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від
13 червня 2006 року за ст. 286 ч. 1 КК України та ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 21 вересня 2006 року на підставі ст. 75 КК України
звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2
роки.

Встановивши зазначене, суд обґрунтовано задовольнив позов
частково та стягнув з ОСОБА_4. на користь ОСОБА_3  1525 грн. 17 коп. майнової шкоди, яка
складається з витрат на лікування, оплати правової допомоги у кримінальній
справі та 1500 грн. моральної шкоди.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що володільцем джерела підвищеної
небезпеки була приватний підприємець ОСОБА_6 суперечать обставинам справи.

Так, відповідно до п. 4
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 з наступними
змінами, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична
особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки
на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного
управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Оскільки ОСОБА_4 керував автомобілем на підставі договору оренди автомобіля
укладеного між ним та власником автомобіля ГАЗ ОСОБА_5 та довіреності яка
видана йому ОСОБА_5, то саме ОСОБА_4 вважається володільцем джерела підвищеної
небезпеки (а.с.5,6).

Посилання апелянта на трудовий контракт між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не є
обґрунтованими, оскільки з його змісту вбачається, що вказані особи уклали
договір на виконання робіт доставки, вантаження та розвантаження хлібобулочних
виробів (ах. 11). При цьому ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_4 не передавали ОСОБА_6
вказаний вище транспортний засіб у володіння, а само по собі виконання оплатних
робіт ОСОБА_4 по перевезенню хлібобулочних виробів не є підставою для
покладення цивільно - правової відповідальності на ОСОБА_6.

Також не обґрунтовані посилання апелянта на неправильність визначення судом
суми моральної шкоди. Так, суд визначив її розмір, виходив не тільки з тяжкості
та тривалості моральних страждань позивачки, а врахував й ненавмисну вину
відповідача в спричиненні шкоди, його дії щодо згладжування моральних страждань
позивачки, а саме, виплату в добровільному порядку 1000 грн., витрачених
нею на придбання ліків.

Не можуть бути взяті до уваги доводи апелянта щодо
неправильності висновків суду відносно витрат на санаторне - курортне лікування,
оскільки позивачкою не надано відповідних висновків що необхідність санаторно - курортного
лікування пов'язана з ДТП.

Керуючись ст.ст.
303, 308, 316 ЦПК
України, колегія судців

УХВАЛИЛА:

3

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_1
відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України.