Справа № 2-304607
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М        У К Р А Ї
Н И

12 жовтня 2007 року Дніпровський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді      Виниченко Л.М.

при секретарі               Артеменко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну
справу за позовом приватного підприємства «Вікторія» до ОСОБА_1, 3-тя особа
ОСОБА_2, про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Вікторія» звернулось із
позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_1 у відшкодування заподіяної
матеріальної шкоди кошти в сумі 8340 грн. та судові витрати: 83 грн. 40 коп.
сплачене державне мито та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, посилаючись на те, що
відповідачка на підставі усного трудового договору з 15.05.2003 року
була прийнята на посаду бухгалтера-касира пункту обміну валют підприємства з
іспитовим строком три місяці. ОСОБА_1, працюючи в пункті обміну валют № 1 за
адресою м. Київ, просп. Гагаріна, 121, 29 червня 2003 року допустила недостачу
у розмірі 1000 євро, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 27.06.2006 року
6340 грн. Дана недостача була встановлена під час інкасації грошових коштів в
пункті обміну валют самою відповідачкою, яка її визнала та 01.07.2003 року склала
розписку про зобов»язання внести суму недостачі в касу підприємства до
10.07.2003 року. Проте у вказаний термін ОСОБА_1 кошти ПП «Вікторія» сплачені
не були, від повернення суми боргу вона відмовилась. Засновник та директор ПП
«Вікторія» ОСОБА_2 для ліквідації заборгованості підприємства перед банком вніс
суму недостачі в касу підприємства. Через відмову відповідачки виконати
зобов»язання взяті нею за розпискою про повернення коштів, ПП «Вікторія» не
може повернути борг засновнику підприємства ОСОБА_2 В суму заподіяних
підприємству відповідачкою матеріальних збитків включені витрати в розмірі 2000
грн. по оплаті юридичних послуг.

В попередньому судовому засіданні
представником позивачаОСОБА_2. була подана заява про уточнення підстав позову,
в якій зазначено, що відповідачкою недостача грошових коштів в сумі 1000 євро
була допущена під час її роботи 29 червня 2003 року в пункті обміну валют № 1
за адресою м. Київ, вул. Малишка, 39. Дана недостача була встановлена під час
інвентаризації готівкових коштів пункту обміну валют.

В
судовому засіданні представники позивача позовні вимоги та
обставини, викладені в позові та в заяві про уточнення підстав позову
підтримали, просили його задовольнити. Представник позивачаОСОБА_2. доповнила,
що договір з відповідачкою про матеріальну відповідальність не підписувався,
кошти останньою по даний час підприємству не повернуті, ОСОБА_2 подавав заяву в
міліцію, про результати її розгляду їх не повідомляли.

Судом до участі в справі в якості третьої
особи було залучено ОСОБА_2, який є засновником та директором ПП «Вікторія».

В судовому засіданні ОСОБА_2 позов з
уточненими вимогами підтримав, пояснив, що ним була сплачена 01.07.2003 року
виявлена на підприємстві недостача 6086 грн. 33 коп., що була еквівалентна на
той час 1000 євро. Гроші йому підприємство по даний час не повернуло.
Відповідачка написала розписку та сказала, що буде вносити ці кошти, але через
декілька днів відмовилася. Договір з відповідачкою про повну матеріальну
відповідальність не укладався, так як вона була на стажуванні. Відсторонена від
роботи ОСОБА_1 була до погашення боргу.

Відповідачка в судовому засіданні позов не
визнала, пояснила, що з наказом про зарахування на роботу в ПП «Вікторія» її не
знайомили, працювала вона біля станції метро «Чернігівська» в кіоску, розмір
якого півтора на два метри; в цьому ж кіоску працювало ще три особи. Вона
перераховувала гроші, які привозили з усіх пунктів обміну валют в
неопломбованих мішках та розподіляла їх знову по мішкам, які також не
опломбовувались; вона ніде не розписувалась, робила те, що наказували;
перелічені нею гроші ОСОБА_2 завантажував в автомобіль в неопломбованих мішках.
Про недостачу їй повідомили вже через день, коли вийшла на роботу 01.07.203
року, тоді ж вона злякалась та в шоковому стані за вимогою та під диктовку
ОСОБА_2 написала розписку про зобов»язання повернути кошти. Написала розписку,
оскільки боялася, бо їй погрожували тим, що при несплаті грошей залишиться без
квартири, в ОСОБА_2 був її паспорт. Працювала бухгалтером-касиром, договір про
матеріальну відповідальність не підписувала, з посадовою інструкцією її не
ознайомлювали, до кримінальної відповідальності вона не притягувалась. В
позивача працювала два місяці. Після повідомлення про недостачу приступити до
роботи була не взмозі, так як перебувала в нервовому стресовому стані, в неї
трусилися руки, уважно рахувати гроші вже не могла, тому й перестала працювати
в позивача. Спірних грошей не брала, 29 червня в неї недостачі не було. Також
мала надію на те, що гроші ще знайдуться.

Представник відповідачки в судовому засіданні
позов не визнав, пояснив, що вимоги є необґрунтованими та безпідставними.
Позивачем не було забезпечено належних умов праці відповідачці та порушено ряд
спеціалізованих нормативно-правових актів, в тому числі Інструкцію про порядок
організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України та
Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні. На
роботу відповідачку було прийнято із численними порушеннями вимог законів, а
також Інструкції, згідно якої особа, яка займає посаду бухгалтера-касира пункту
обміну валют повинна мати відповідну освіту, спеціальність та стаж роботи.
Сейфу та особистого пломбіру відповідачка не мала. Рух коштів в пункті обміну
валют ПП «Вікторія» проводився з грубим порушенням вимог законодавства щодо
цього обігу грошових коштів та відповідного їх зберігання і контролю за ними,
що і вплинуло на їх втрату. ОСОБА_1 коштів не присвоювала. Дізнавшись про
недостачу в сумі 1000 євро відповідачка перебувала в шоковому стані. Розписку
написала в збудженому психологічному стані, неправильно усвідомлюючи ситуацію
та помилково сприймаючи обставини, тому ця розписка є правочином, який
здійснено під впливом помилки.

Вислухавши представників позивача, 3-ю особу
на стороні позивача ОСОБА_2, відповідачку, представника відповідачки,
дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні безспірно встановлено, що
відповідачка працювала на підприємстві позивача на посаді бухгалтера-касира. Як
вбачається із копії наказу № 1, ОСОБА_1 на роботу на вказану посаду на ПП
«Вікторія» була прийнята з 15.05.2003 року з випробувальним терміном на три
місяці з покладанням на неї повної матеріальної відповідальності (а.с. 15).
Суду не було доведено те, що з даним наказом відповідачка була ознайомлена.
Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність з ОСОБА_1 не
укладався. Підпис відповідачки на посадовій інструкції касира-бухгалтера,
долученої до матеріалів справи, п. 5 якої визначена повна матеріальна
відповідальність, відсутній (а.с. 87). Відповідачка заперечувала проти того, що
її знайомили з даною посадовою інструкцією.

В акті контрольної перевірки інвентаризації
грошових коштів пункту обміну валют
ПП»Вікторія» від 30.06.2003 року було зафіксовано виявленою перевіркою
недостачу 1000 євро в пункті обміну валют за адресою м. Київ, вул. Малишка, 39
(а.с. 85).

Засновком та директором ПП «Вікторія» є
ОСОБА_2 (а.с. 89, 111).

Як зазначено в наказі ПП «Вікторія» № 8 від
30.06.2003 року, в результаті проведеної 30.06.2003 року інвентаризації
грошових коштів пункту обміну валют за адресою просп. Гагаріна 121
інвентаризаційною комісією виявлено, що касиром ОСОБА_1 допущена недостача
грошових коштів  в сумі 1000 євро (а.с.
86). Даним наказом відповідачку зобов»язано до 10.07.2003 року вказану суму
внести в касу ПП «Вікторія», а також в наказі зазначено, що для ліквідації
заборгованості перед банком засновнику та директору ПП «Вікторія» ОСОБА_2
надати позику підприємству в сумі еквівалентній 1000 євро.

ОСОБА_2в касу підприємства 01.07.2003 року
були внесені кошти в сумі 6086 грн. 33 коп. із зазначенням на квитанції до
прибуткового касового ордеру № 57 та на прибутковому касовому ордері підстав
сплати - внесок поверненої фінансової допомоги засновника (сплата
заборгованості перед АКБ «Гарант») (а.с. 110).

В судовому засіданні відповідачка визнала ті
обставини, що нею особисто 01.07.2003 року була написана розписка про те, що
29.07.2003 року вона допустила нестачу грошових коштів в сумі 1000 євро в ході
інкасації коштів пункту обміну валют. Даною розпискою ОСОБА_1 зобов»язувалась
внести суму 1000 євро в касу ПП «Вікторія» до 10.07.2003 року (а.с. 16).
Відповідачка пояснила, що розписка писалась нею в стресовому стані та в зв»язку
з погрозами ОСОБА_2, за його вимогою та під його диктовку.

Суд не може прийняти до уваги та розцінювати
вищевказану розписку від 01.07.2003 року, написаною відповідачкою, як боргову
розписку, за якою отримувались кошти, до того ж, за викладених обставин в
даному випадку між сторонами існують трудові, а не цивільні правовідносини.

Як зазначено вище, підприємством нестача
коштів була виявлена 30.06.2003 року, позов поданий до суду 27.06.2006 року, що
підтверджується поштовою печаткою на конверті, тобто після спливу майже трьох
років після виявлення заподіяної позивачу шкоди (а.с. 2, 4).

Згідно ч. 3 ст. 233 Кодексу законів про працю
України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях
стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі,
організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі
пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу,
районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці
строки.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9
зі змінами, встановлені статтею 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються
незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов»язаний перевірити і
обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви чому
він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Як пояснила в судовому засіданні представник
позивачаОСОБА_2., з даним позовом до суду раніше не звертались тому, що
сподівалися, що у всьому розбереться міліція та відповідачка сама сплатить
борг; також рахували, що строк позовної давності з моменту складення розписки;
ще також були проблеми в директора підприємства особистого характеру, тому
заяву до суду подали в 2006 році через особисті причини власника підприємства,
донькою якого вона є, на той час вона не мала достатньої кваліфікації.

Отже, з вищевказаних пояснень представника
позивача суд не вбачає за можливе поновити позивачу пропущений встановлений
законом строк звернення до суду, оскільки в судовому засіданні не доведено
поважності причин його пропуску.

За викладених обставин позов задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст.
233, 234 КЗпП України, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 зі змінами, ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 62, 64, 88, 208, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову приватного підприємства «Вікторія» до ОСОБА_1, 3-тя
особа ОСОБА_2, про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний
суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя