У х в а л а

іменем
україни

12 грудня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого         Патрюка М.В.,

суддів:                  Пшонки М.П.,                       Берднік І.С.,

Костенка А.В.,
Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Гірницькому районі м. Макіївки Донецької області про стягнення
моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення Гірницького районного
суду м. Макіївки від 5 квітня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 24 травня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду із зазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з 1974 до 2004 року працював на
вугледобувних підприємствах у підземних умовах. Висновком МСЕК від 15 вересня
2005 року йому вперше встановлено 30 % втрата професійної працездатності та Ш
групу інвалідності безстроково. Посилаючись на зазначені обставини, просив
задовольнити позов.

Рішенням Гірницького районного суду м. Макіївки від 5 квітня 2007 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 24 травня
2007 року, у задоволенні позову відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1. ставить питання про скасування постановлених у
справі судових рішень і ухвалення рішення про задоволення позову, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили з того, що позивач не має
права на відшкодування моральної шкоди, оскільки Законом України “Про Державний
бюджет України на 2007 рік” та Законом України “Про внесення змін та доповнень
до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” дію Закону в частині відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей на 2007 рік зупинено.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_1. тривалий час перебував у трудових
відносинах із підприємствами вугільної промисловості, працював на підземних
роботах в умовах несприятливих факторів, унаслідок чого отримав професійне
захворювання, та 15 вересня 2005 року висновком МСЕК йому вперше встановлено
втрату 30 % працездатності.

Згідно зі ст. 1 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
(далі - Закон) завданнями страхування від нещасного випадку є серед інших і
відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей.

Відповідно до ст. ст. 21, 28 цього
Закону в разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (далі - Фонд)
зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному
обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його
здоров'я або в разі його смерті, виплачувати йому або особам, які перебували на
його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння
цієї шкоди потерпілому.

Частиною 3 ст. 34 Закону встановлено,
що моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила
втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом
соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом
характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного
висновку медичних органів.

Крім того, право на відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі
смерті працівника, за рахунок Фонду відповідно до зазначеного вище Закону
передбачено ст. 9 Закону України “Про охорону праці”.

Це підтверджується також роз'ясненням Конституційного Суду України, даним у
Рішенні від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27
березня 1992 року № 6 “Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди” суми на відшкодування шкоди (страхові виплати) мають
присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного
випадку або з дня встановлення професійного захворювання.

При вирішенні спору судові інстанції не взяли до уваги й не перевірили
доводів позивача про те, що право застрахованої особи на отримання страхових
виплат виникає тільки після надання до Фонду всіх необхідних документів, одним
з яких є висновок МСЕК, що професійне захворювання та втрату працездатності
встановлено в 2005 році, тобто під час дії законодавчих актів, які надають йому
право на отримання відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин ухвалені у
справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Гірницького районного суду м. Макіївки від 5 квітня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2007 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.В. Патрюк

Судді:
М.П. Пшонка

І.С.
Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук