Справа № 22ц-556                                          Головуючий
у 1 інст. - Бечко Є.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 березня 2007
року апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого -
судді Хромець Н.С. Суддів - Острянського В.І., Смаглюк Р.І. При секретарі -
Мехед Т.О.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2007
року у справі за позовом Чернігівського юридичного коледжу Державного департаменту
України з питань виконання покарань до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди,

встановив:

У липні
2006 року Чернігівський юридичний коледж Державного департаменту з питань
виконання покарань заявив позов про відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням
автомобіля ЗАЗ-1102 „Таврія" внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 17 лютого 2006 року і просив стягнути з ОСОБА_2, як власника
автомобіля, водій якого створив аварійну ситуацію, 12176 грн. 77 коп. вартості
відновлювальних робіт. Протокольною ухвалою суду від 03 жовтня 2006 р. до
участі у справі в якості відповідача притягнуто ОСОБА_1, який керував
автомобілем відповідача ОСОБА_2 під час дорожньо-транспортної пригоди.

В   судовому
засіданні   суду   першої
інстанції   представник   позивача підтримав вимоги в повному обсязі,
а відповідачі позов не визнали.

2

Рішенням
Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2007 року позов
задоволено частково. На користь позивача з відповідача ОСОБА_1 стягнуто 5383
грн. 50 коп. на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та судові витрати.

В
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення місцевого суду скасувати
і направити справу на новий розгляд, вважаючи рішення суду незаконним та
необґрунтованим. Апелянт посилається на відсутність оцінки законності
експлуатації автомобіля ЗАЗ-1102, оскільки власником цього автомобіля допущені
порушення вимог Закону України „Про дорожній рух". Крім того, апелянт
вважає невірним висновок суду про порушення ним правил дорожнього руху, оскільки
причиною ДТП стало
занесення задньої частини автомобіля ЗАЗ-1102 внаслідок різкого гальмування і
неврахування водієм цього автомобіля умов дорожнього руху в той день. Апелянт
посилається на невідповідність рішення суду вимогам п. 9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6 „Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди".

Вислухавши
доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарги є обґрунтованою в частині доводів щодо невідповідності рішення суду
роз'ясненням, викладеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України. В іншій
частині доводі апеляційної скарги висновків судового рішення не спростовують.

Задовольняючи
частково позовні вимоги, суд послався на порушення Правил дорожнього руху
відповідачем ОСОБА_1 і наявність причинно-наслідкового зв'язку між його
неправомірними діями та заподіянням позивачу матеріальних збитків. Такий
висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам і вимогам закону.
Вина відповідача ОСОБА_1 підтверджується даними адміністративної справи №
3-9916/06 Деснянського районного суду м. Чернігова, зокрема даними протоколу
про адміністративне правопорушення від 17 лютого 2006 р. та висновку експертизи
по дослідженню обставин механізму ДПТ від 11 травня 2006 р. Порушення позивачем
норм ст. 37 Закону України „ Про дорожній рух", а саме невідповідність
кольору автомобіля реєстраційним документам, невідповідність номерних знаків
стандартним, запис у документах попереднього найменування юридичної особи -
власника транспортного засобу, не є причиною дорожньо-транспортної пригоди і не
може бути підставою для звільнення від відповідальності за матеріальну шкоди
особи, діями якої таку шкоду заподіяно.

Доводи
апелянта щодо порушення правил водієм, що керував транспортним засобом
позивача, не підтверджені жодними доказами.

3

Згідно з
даними висновку спеціаліста № 124д від 21 березня 2006 року, який жодна із
сторін не ставить під сумнів, вартість відновлювального ремонту автомобіля
ЗАЗ-1102 „Таврія" становить 12176 грн. 77 коп., а вартість автомобіля
перед ДТП становила 5383 грн. 50 коп., а отже і розмір заподіяного
матеріального збитку становить 5383 грн. 50 коп. Судом обґрунтовано стягнуто на
користь позивача саме цю суму і таке рішення суду відповідає вимогам ч.2 ст.
1192 ЦК України.
Проте, в порушення роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 „Про практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування шкоди", суд не вирішив питання про
передачу після відшкодування шкоди майна, яке має певну цінність, а саме
пошкодженого автомобіля, особі, відповідальній за шкоду. Враховуючи вимоги зазначеної
Постанови Пленуму Верховного Суду України, апеляційний суд вважає необхідним
задовольнити апеляційну скаргу в цій частині і змінити рішення суду, доповнивши
його вирішенням питання про передачу пошкодженого автомобіля відповідачеві
ОСОБА_1 після відшкодування останнім заподіяної позивачеві шкоди.

Керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, апеляційний суд

вирішив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2007 року змінити,
доповнивши його резолютивну частину абзацом такого змісту:

„Зобов'язати
Чернігівський юридичний коледж Державного департаменту України з питань
виконання покарань передати ОСОБА_1 пошкоджений автомобіль ЗАЗ-110216
„Таврія" бежевого кольору кузов НОМЕР_1 після відшкодування ОСОБА_1
збитків відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16
січня 2007 року."

В іншій
частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2007 р.
залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців.