Справа №22-232                                            Головуючий у 1 інст.Сидорук Є.І.
Доповідач - Собіна І.М.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року                                                                                      м. Рівне

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

Головуючого судді Собіни І.М.

Суддів Григоренка М.П., Оніпко О.В.

При секретарі судового засідання
Томашевській І.М.

З участю сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
в м. Рівне цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду від 1 грудня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики про визнання звільнення незаконним, поновлення
на роботі, оплату за час вимушеного прогулу,

встановила:

Рішенням Рівненського міського суду від 1 грудня 2006 року ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність та
необґрунтованість рішення суду.

Вирішуючи справу, суд допустив порушення норм матеріального та
процесуального права.

Додатковою угодою НОМЕР_1 до контракту НОМЕР_2 строк дії останнього начебто продовжено на інший
термін - до 31 липня 2006 року, чим змінено умови договору
про працю.

Вважає, що додаткова угода до контракту є недійсною з моменту її укладення і не продовжує дію контракту НОМЕР_2 після 31 травня 2006 року. У зв'язку з цим вважає неправильним застосування
відповідачем при його звільненні п. 2 ст. 36 КЗпП України.

На вимогу представника відповідача
здійснювалось повне фіксування  ходу судового       процесу
за   допомогою звукозаписувального
технічного засобу, а 1 грудня 2006 року судове засідання відбувалось без технічної
фіксації, що на думку позивача є
підставою для скасування судового рішення.

Суд вирішив справу без врахування доповнених його вимог, щодо підстав звільнення, а саме: його звільнення відбулося в
той час, коли він знаходився на лікарняному,
звільнення його здійснено у зв'язку із закінченням контракту, що
є помилковим, оскільки він став постійним працівником, і
звільнення не було погоджено з головою Рівненської обласної
державної адміністрації.

Просив оскаржуване рішення скасувати і ухвалити у справі нове рішення
про задоволення його вимог.

В запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача вказує,
на законність рішення суду першої інстанції та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без зміни.

Колегія суддів, заслухавши доводи та заперечення сторін, перевіривши
матеріали справи, прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких
підстав.

Як вбачається з
матеріалів справи і встановлено судом ОСОБА_1
працював директором Державного підприємства «Рівненський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації» на підставі контракту НОМЕР_2 укладеного 31 травня 2005 року
строком на один рік (а.с.8-13).

На підставі додаткової угоди НОМЕР_1 (до контракту НОМЕР_2 ) дію контракту за
згодою обох сторін було продовжено до 31
липня 2006 року (а.с. 15).

Наказом НОМЕР_3 позивача звільнено з посади директора з 31 липня 2006 року по п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням терміну
дії контракту (а.с.5).

Пунктом 31 Контракту
передбачено, що за два місяці до закінчення
строку дії контракту він може бути за угодою Сторін продовжений або укладений на новий чи інший
термін.

За взаємною згодою сторони додатковою угодою внесли зміни до діючого Контракту і п. 33, щодо терміну його дії виклали у такій редакції: цей контракт діє з 1 червня 2005 року до 31 липня 2006 року.

Встановлення
іншого, більш тривалого строку дії контракту за згодою сторін
колегія суддів вважає таким, що не погіршує становище
працівника порівняно із законодавством України про працю, не є таким і укладення додаткової угоди за
три дні до закінчення Контракту, оскільки позивач свідомо погодився на зміни строку дії контракту, який продовжив його
трудові стосунки з відповідачем на два місяці.

Доводів про те,
в чому полягають погіршення становища позивача апеляційна скарга не містить.

За наведених обставин у суду не було підстав відповідно до ст. 9 КЗпП України визнавати недійсними умови додаткової угоди.

Оскільки, строк дії Контракту та додаткової угоди закінчився 31 липня 2006 року, відповідач вірно припинив
його в останній день дії Контракту, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, тому говорити, що з позивачем був укладений безстроковий трудовий
договір підстав немає.

Фіксування ходу
судового засідання 1 грудня 2006 року секретарем
судового засідання, а не технічними засобами заперечень
у сторін не викликало і не призвело до неправильного вирішення справи тому,
посилання позивача на наявність підстав передбачених ч. З ст. 309 ЦПК для скасування рішення суду є необгрунтованим.

Заяви про зміну позовних вимог, як того вимагає ст. 173 ЦПК позивач і його представник суду не подавали.

Відповідно до ч. З ст. 40 КЗпП України не є перешкодою для припинення
трудового договору в період тимчасової непрацездатності
працівника з підстав передбачених п. 2 ст. 36 цього Кодексу.

Стосовно доводів про відсутність погодження голови Рівненської обласної державної адміністрації на звільнення позивача з
посади, то таке погодження було частково враховано.

У своєму листі від 27 травня 2006 року на ім'я голови Держспоживстандарту України голова адміністрації у зв'язку із закінченням
у травні 2006 року
строку дії Контракту з ОСОБА_1 просив
продовжити дію контракту на п'ять років,
і строк дії Контракту було продовжено тільки на інший менш тривалий термін. Право припинення контракту, є
прерогативою Державного органу.

Колегія суддів визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права, а доводи апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків суду наведених   в
рішенні,   тому   підстав
для   його   скасування
не знаходить.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314,
315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 1 грудня 2006 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Сторони мають
право оскаржити ухвалу апеляційної інстанції і рішення місцевого суду до Верховного Суду України протягом двох
місяців починаючи з дня набрання законної сили цією ухвалою, з подачею касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Собіна І.М. Григоренко М.П. Оніпко О.В.

Головуючий

Судді