АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
Справа №
22-ц-155-Ф/07                Головуючий суду першої інстанції
Суддя-доповідач Полянська В.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06
лютого   2007   року
колегія   суддів   судової
палати   у   цивільних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії у
складі:

головуючого   -
Моісеєнко Т.І.,

суддів               - Іщенка В.І.,

Полянської В.О., при секретарі -
Піцик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Феодосії
цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа Управління по справах неповнолітніх, сім'ї
та молоді Желєзнодорожної районної ради м. Сімферополь про розірвання шлюбу та
визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Нижньогірсокого районного суду Автономної Республіки Крим від 27 листопада 2006
року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 і просить
розірвати шлюб з відповідачем, а також визначити місце проживання їх доньки
ОСОБА_3 з нею. Вимоги мотивовані тим, що
шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені з листопаду 2005
року, подальше спільне проживання не можливе. їх малолітня донька ОСОБА_3,
проживає з відповідачем та його батьками, які добровільно не віддають їй
дитину. Просить визнати місце проживання доньки з нею, оскільки вважає, що
маленька дитина потребує піклування матері.

Рішенням
Нижньогірського районного суду АР Крим від 27 листопада 2006 року позовну заяву
задоволено. Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
виконкомом Желябовської сільської ради АР Крим (актова запис НОМЕР_1),
розірвано.

Визначено місцем
проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, АДРЕСА_1, передав
її на утримання та виховання матері ОСОБА_1.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду в частині

визначення місця
проживання доньки ОСОБА_3 та ухвалити нове рішення, яким

визначити місце
проживання дитини разом із батьком за адресою АДРЕСА_2. Апелянт вважає, що дане
рішення постановлене з

порушенням матеріального та процесуального права і суперечить фактичним
матеріалам

справи. Апелянт
вказує, що суд не повно з'ясував важливі для вирішення питання

обставини, не
взяв до уваги відношення батьків до дитини, а також відношення дитини до

матері.

2

В запереченнях
на апеляційну скаргу ОСОБА_1
просить рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його правильним, апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її
представника, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.
1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1. щодо визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 з
позивачкою, суд виходив з того, що малолітня дівчинка потребує піклування
матері і тому повинна жити з нею. Суд також дійшов висновку, що фактично спір про місце проживання дитини є спір між
позивачкою та батьками відповідача, які не бажають віддавати дівчинку
матері.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів.

Згідно ст. 51
Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та
сім'ї, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.
1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з
ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися судом.

При вирішенні
спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських обов'язків,

Особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я
та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларація прав
дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6. за яким дитина може бути
розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, тобто перевага надається
матері.

Судом першої інстанції встановлено, що подружжя ОСОБА_2 з донькою проживали
разом з батьками відповідача у селі ІНФОРМАЦІЯ_3 Нижньогірського районного
суду АР Крим. В зв'язку з неможливістю працевлаштуватися у селі, подружжя
вимушені були з 2004 року проживати у м.
Сімферополі. Донька залишилась на піклуванні матері відповідача, а вони
щотижня приїжджали на вихідні. Позивачка ні раз намагалась забрати дитину, але мати відповідача переконувала її, мотивуючи тим,
що в них нема власного житла та гарної роботи. У березні 2005 року ОСОБА_2 виїхав на
заробітки до Російській Федерації, позивачка повернулася до с ІНФОРМАЦІЯ_3, де
проживала разом з донькою у родині відповідача.
У травні 2005 року позивачка поїхала у Сімферополь, знайшла квартиру,
працевлаштувалась і неодноразово намагалася забрати доньку з собою, що
підтвердив відповідач та свідок ОСОБА_4. Про
намір позивачки забрати дитину свідчить, також, її звернення до суду у грудні
2005 року з позовом до батьків відповідача про відібрання доньки (а.с.70,71).

З матеріалів
справи вбачається, що сторони свого житла не мають: позивачка орендує
однокімнатну квартиру у м. Сімферополі, а відповідач мешкає у будинку своїх
батьків; обидва працюють, позитивно характеризуються, тобто обидва мають
однакові можливості матеріально дотримувати і виховувати дитину.

При вирішенні справи суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку,
що малолітня дівчинка в силу віку та фізіології потребує постійної жіночої
турботи матері, яка своєю наполегливістю довела, що любить свою дитину і не
намагається відмовлятися від прав на неї.

При цьому судом врахований висновок управління по справах
неповнолітніх, сім'ї

та   молоді   Залізнодорожної   районної
ради   м.   Сімферополю
та   управління   освіти

Сімферопольської міської ради, згідно якого є можливим
мешкання малолітньої доньки

ОСОБА_3 з
матір'ю.

3

Суд, також,
врахував батьківське право відповідача на виховання дочки, його сумлінне
ставлення до своїх обов'язків, але знаходить, що відповідач у силу віку та
фізіології дівчинки не в змозі надавати їй достатній догляд самостійно, тобто
дівчинка буде доглядатися його матір'ю.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у
задоволенні клопотання Опікунської ради при Ніжньогірській районній державній
адміністрації про передачу малолітньої ОСОБА_3 на піклування бабусі та
дідуся, оскільки встановив що такої
необхідності відповідно до вимог ч. З ст. 161 Сімейного кодексу України не встановлено.

Судом першої
інстанції встановлено, що не вбачаючи на рішення Опікунської ради при Ніжньогірській РДА про встановлення часу
побачення позивачки з дитиною, з боку відповідача та його батьків
чинилися перешкоди у спілкуванні матері з донькою. Тому колегія суддів вважає
обгрунтованим висновок суду про неможливість зробити висновок про прихильність
трьохрічної дівчинки до якогось з батьків, бо сторони знаходяться у нерівних
умовах щодо спілкування з дитиною.

З урахуванням
наведеного колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про наявність
підстав для скасування рішення суду і відмови у задоволенні позову ОСОБА_1.

Колегія суддів
вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі ретельно досліджених доказів, яким надана належна
правова оцінка. Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, характер
спірних правовідносин і постановлене рішення, яке відповідає вимогам
матеріального і процесуального закону.

Керуючись ст.ст.
303, п. 1 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 314, 315, 319 ЦПК України колегія суддів
судової палати у цивільних справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення
Нижньогірського районного суду Автономної Республіки Крим від 27 листопада 2006
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з
дня проголошення, однак

може
бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня
набрання

законної сили.