Справа № 2-193/2007р.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Горбуновій Л.С., Масловій В.Л.

за участю представника позивачки - ОСОБА_3

за участю представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування і в обґрунтування якого вказала, що з 1977 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7 Проживали вони за адресою: АДРЕСА_1 з двома її синами від попередніх шлюбів: з ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Вони вели спільне господарство, а також удвох приймали участь в утриманні та вихованні синів. В 1994 році продала квартиру, а 10 березня 1998 року, вона з ОСОБА_7 за спільні кошти придбали у спільну сумісну власність будинок АДРЕСА_2. Договір посвідчено завідуючою Софіївською державною нотаріальною конторою ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі під НОМЕР_1. В 1992 році ОСОБА_7 за місцем роботи отримав однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, яку приватизував в 1999 році. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, в тому числі нерухоме: квартира АДРЕСА_3; 1/2 частина будинку АДРЕСА_2. На своє майно, ОСОБА_7 заповіту не залишив. Вважає, що так як вона проживала однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_7 більше п'яти років, до часу відкриття спадщини, то в силу ст. 1264 ЦК України має право на спадкування у четверту чергу, тому звернулась до Сьомої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом у четверту чергу, як особи, що проживала із спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років до дня його смерті. Також звернулася за місцем проживання до Софіївського районного суду із заявою про встановлення юридичного факту проживання її і ОСОБА_7 однією сім'єю без шлюбу. У ОСОБА_7 є син - ОСОБА_2, який відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. В останні роки свого життя, ОСОБА_7 тяжко хворів і потребував постійного догляду. Вона доглядала за ним, надавала допомогу, забезпечувала необхідними ліками, витрачала кошти, а після його смерті проводила поховання і несла відповідні витрати. Також сплачувала комунальні платежі. Однак, ОСОБА_2 своїх обов'язків щодо утримання непрацездатного

2

хворого батька похилого віку не виконував, допомоги не надавав, що підтверджується рішенням суду. Так, 30 березня 2004 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 Згідно цього договору, ОСОБА_7 передавав у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3, а ОСОБА_7 прийняв на себе зобов'язання по наданню ОСОБА_7 довічного забезпечення житлом, шляхом збереження права безплатного проживання в відчуженій квартирі, забезпечення щоденним триразовим харчуванням, придатним для носіння одягом, здійснення догляду та надання необхідної допомоги по забезпеченню належними лікувальними засобами. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2005 року вказаний договір розірвано, в зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не виконував взятих на себе обов'язків. Вказане рішення набрало законної сили. Таким чином, факт ухилення ОСОБА_2 від виконання обов'язків по догляду за батьком встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили. В зв'язку з цим, звернулася до Сьомої нотаріальної контори із заявою про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування шляхом відмови у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі ч. З ст. 1224 ЦК України, але в задоволенні заяви їй було відмовлено і рекомендовано звернутися із позовом до суду. Факт перебування ОСОБА_7 в безпорадному стані та потребуванні допомоги, окрім її свідчень та свідків, також підтверджується довідками медичних закладів. Просить усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь судові витрати.

У ході судового розгляду справи, позивачка ОСОБА_1 доповнила позовні вимоги, в обґрунтування яких-вказала, що ОСОБА_7 15 листопада 2005 року надав їй довіреність на право розпорядження його квартирою АДРЕСА_3, яку було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі під НОМЕР_2. За цією довіреністю їй надано право продати квартиру і укласти договір завдатку. Однак, коли ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7 її представництво за довіреністю припинилося на підставі ст. 248 ЦК України. Заповіту на своє майно ОСОБА_7 не залишив. В нотаріальній конторі від неї прийняли заяву про прийняття спадщини, оскільки у відповідності зі ст. 1264 ЦК України, вона може бути віднесена до четвертої черги спадкоємців за законом і запропонували звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. Факт проживання її і ОСОБА_7 однією сім'єю без шлюбу підтверджується відповідними документами та показаннями свідків, а надати документи, що підтверджують її проживання з ОСОБА_7 однією сім'єю не можливо, оскільки вони не реєстрували шлюб відповідно до вимог діючого законодавства. Встановлення факту проживання її і ОСОБА_7 однією сім'єю необхідно їй для прийняття спадщини, яка залишилася після його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тому просить встановити факт проживання її і ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу більше п'яти років до часу відкриття спадщини - до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У судовому засіданні позивачка позов та доповнений позов підтримала повністю, підтвердивши доводи, викладені в позовних заявах і просить задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, пояснила, що наполягає на тому, що вона проживала з ОСОБА_7 однією сім'єю з 1977 року. ОСОБА_7 знаходився на пенсії, але працював ще десь до 2002 - 2003 р. ОСОБА_7 працював до пенсії на шахті скреперистом, а потім працював разом із нею, виконували ремонтні роботи. Останній час проживали разом в квартирі АДРЕСА_3. Ключі від вказаної квартири були в неї, ОСОБА_7 та до 2005 р. у відповідача Кожного місяця ОСОБА_7 отримував пенсію у розмірі 568грн. та регрес у сумі 295грн. ОСОБА_7 був інвалідом 3-ї групи по зору і по догляду за ним справлялася вона самостійно.

Представник позивачки у судовому засіданні позов та доповнений позов підтримав повністю, підтвердивши доводи, викладені в позовних заявах та дав пояснення, з яких

3

вбачається, що спадкодавець ОСОБА_7 та позивачка проживали однією сім'єю більше п'яти років, вели сумісне господарство. Спадкодавець ОСОБА_7 був похилого віку і хворів на рак, йому неодноразово робили операції, він знаходився у безпорадному стані, не міг обходитися без сторонньої допомоги, тому за ним доглядала позивачка. Вважає, що ОСОБА_7 потребував сторонньої допомоги.

Відповідач у судовому засіданні позов та доповнений позов не визнав. При цьому пояснив, що свої обов'язки до ОСОБА_7, свого батька виконував належним чином, надавав йому допомогу, купляв їжу, ліки до грудня 2005 p., коли його не стали пускати у квартиру батька. До січня 2005 р. в нього були ключі від квартири, де мешкав ОСОБА_7, потім ключі він повернув ОСОБА_7

Представник відповідача у судовому засіданні позов та доповнений позов не визнав і дав пояснення, з яких вбачається, що ОСОБА_7 перебував у шлюбі з ОСОБА_11 на період 1977 року. У них вже була донька, а в 1977 році народився син. Розірвали шлюб тільки у 1992 році і в цьому ж році ОСОБА_7 отримав квартиру. ОСОБА_7 з ОСОБА_11 стояли на розширення, а при розлученні вирішили, що ОСОБА_7 з донькою піде в одну квартиру, а ОСОБА_11 з сином в другу. Будинок в смт. Софіївка куплений на 2-х власників. ОСОБА_7 пояснював, що будинок придбав, як дачу. Колишня дружина з сином багато їздили до того будинку. ОСОБА_7 мешкав на АДРЕСА_3. Довідка з КЖП вказує на те, що ОСОБА_7 з ОСОБА_1 не мешкали. За місяць до своєї смерті, його син ОСОБА_2 навідував батька. ОСОБА_7 переніс три операції, проходив реабілітацію, всі витрати несла ОСОБА_11 Післяопераційний період ОСОБА_7 знаходився на АДРЕСА_4 у колишньої дружини. Щоб не було спору про спадщину, ОСОБА_7 з сином заключили договір довічного утримання. Крім того, ОСОБА_1 не пускала сина ОСОБА_7 до квартири, закрила квартиру. Відповідач доглядав за ОСОБА_7 Вважає, що ОСОБА_7 не міг самостійно за собою доглядати лише останній місяць життя, до того часу самостійно пересувався по квартирі. На його погляд ОСОБА_7 та позивачка тільки сумісно працювали, але не проживали як одна сім'я.

Третя особа у судове засідання не прибула, надала заяву, згідно якої просить розглянути справу за її відсутності.

Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини.

ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_2, що встановлено свідоцтвом (том № 1, а.с.77). Шлюб між ОСОБА_7 та його колишньою дружиною, матір'ю відповідача, ОСОБА_11 розірваний ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що встановлено свідоцтвом (том № 1, а.с.78).

ОСОБА_7 з 1967 року отримував пенсію по інвалідності, також отримував страхові виплати, що встановлено довідками (том № 1, а.с.110,118).

ОСОБА_1 зі своїми дітьми та ОСОБА_7 з 1977 року по грудень 2005 року проживала разом, у тому числі в квартирі АДРЕСА_3 та у спільно придбаному будинку в смт. Софіївка, робили покупки, спільно розпоряджалися грошима. Вказані обставини встановлені поясненнями ОСОБА_1, показаннями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16

ОСОБА_7 та ОСОБА_1 з 1977 року мешкали разом, працювали, витрачали гроші на спільні потреби. ОСОБА_1 під час хвороби ОСОБА_7 доглядала за ним. Вказані обставини встановлені показаннями свідка ОСОБА_17

ОСОБА_7 з 12 червня 2003 року знаходився на обліку з приводу захворювання "Рак ректосигмоїдного відділу товстого кишечника, з цього часу йому проводилось хірургічне та інше лікування, що підтверджується повідомленнями (том № 1, а.с.24 - 25).

Починаючи з грудня 2005 року ОСОБА_7, внаслідок хвороби, самостійно пересуватися, доглядати себе не міг, що встановлено показаннями свідків ОСОБА_17, ОСОБА_15 Догляд за ОСОБА_7 з вересня 2005 року здійснювала ОСОБА_1, що

4

встановлено показаннями свідка ОСОБА_15 Необхідність стороннього догляду за ОСОБА_7 лікарями визначена не була, з липня 2003 року йому був рекомендований нагляд терапевта, що встановлено судом на підставі оглянутої амбулаторної картки, виписками з історії хвороби (том № 1, а.с. 91, 92), показаннями свідка ОСОБА_18

ОСОБА_2 з січня 2005 року не мав ключі від квартири, де мешкав ОСОБА_7, що встановлено поясненнями позивачки, відповідача. ОСОБА_1 за декілька тижнів до смерті ОСОБА_7 не дозволяла ОСОБА_2 відвідувати ОСОБА_7, доручивши доглядати за ним ОСОБА_14 До грудня 2005 року відповідач регулярно відвідував ОСОБА_7, допомагав йому, приносив харчі. Вказані обставини встановлені показаннями свідка ОСОБА_14, ОСОБА_19, ОСОБА_20.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (том № 1, а.с.17).

ОСОБА_1 займалася похованням ОСОБА_7, що встановлено поясненнями позивачки, рахунками, накладною (том № 1, а.с.26 - 27).

У власності ОСОБА_7 з 3 березня 1999 року знаходилася квартира АДРЕСА_3, яку він отримав у грудні 1990 року на себе, що встановлено свідоцтвом (том № 1, а.с.15), ордером (том № 1, а.с.73).

10 березня 1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 купили будинок АДРЕСА_2, що встановлено договором (том № 1, а.с.16).

У квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_7 був зареєстрований один, що встановлено довідкою (том № 1, а.с. 72).

30 березня 2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладений договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язався відносно ОСОБА_7 забезпечити безоплатне проживання, щоденно надавати триразове харчування, забезпечувати одягом та взуттям, здійснювати догляд та надання допомоги, забезпечувати лікувальними засобами, забезпечувати послугами адвокатів та нотаріусів, що встановлено договором (том № 1, а.с.74-75). 13 грудня 2005 року вказаний договір рішенням суду розірвано, що вбачається з рішення (том № 1, а.с.14).

Після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_1 звернулася до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва на спадщину після ОСОБА_7, але їй було відмовлено, що встановлено повідомленням (том № 1, а.с.42).

Суд відкидає твердження свідка ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 не вели спільного господарства, так як це твердження спростовується показаннями свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_21, договором (том № 1, а.с. 16), які узгоджуються між собою.

Також суд відкидає відомості, вказані в довідці (том № 1, а.с. 90) про те, що ОСОБА_7 потребував за станом здоров'я стороннього догляду, враховуючи при цьому, що в досліджених в судовому засіданні виписках з історій хвороб, амбулаторній карті відомості про необхідність стороннього догляду відсутні, а відомості про необхідність стороннього догляду в довідці вказані, як це встановлено зі слів свідка ОСОБА_15

Встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються нормами ЦК України, СК України, Законом України "Про основні засади соціально захисту громадян похилого віку"(далі за текстом "Закон").

У відповідності зі ст. 1224 ч.5 ЦК України за рішенням суд особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач, як син померлого ОСОБА_7 є спадкоємцем.

5

Відповідно до ст. 2 СК України, Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ст. 172 СК України, дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Згідно зі ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми СК України, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Тому суд вважає за можливе при спірних правовідносин застосувати норми вказаного Закону України. Відповідно до ст. 10 вказаного Закону громадянами похилого віку визнаються чоловіки у віці 60 років і старші. ОСОБА_7, 1940 р.н. мав вік старшій за 60 років.

Згідно ст. 47 названого Закону діти зобов'язані піклуватися про батьків похилого віку, надавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 мав похилий вік, страждав тяжким захворюванням та у грудні 2005 р. перебував у стані, який суд вважає безпорадним, так як ОСОБА_7 не міг повною мірою самостійно доглядати себе. Судом встановлено, що до грудня 2005 р. відповідач обов'язки, покладені на нього ст. 172 СК України та ст.47 вказаного Закону, виконав належним чином.

Відповідно до ч. З ст. 15 СК України, якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов'язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання.

У судовому засіданні встановлено, що з грудня 2005 р. відповідач не міг виконувати своїх сімейних обов'язків щодо батька з причин які суд визнає поважними: за відсутністю у ОСОБА_2 ключів від квартири, в якої мешкав ОСОБА_7 та тим, що у цю квартиру його не допускали.

Таким чином у судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_2 ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві - ОСОБА_7, а тому немає підстав для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом.

При цьому суд відкидає наведене в обґрунтування позовних вимог рішення суду розірвання договору довічного утримання між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 При цьому суд враховує, що у рішенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2005 року не наведено, які саме обставини встановлені судом та які саме, передбачені договором довічного утримання обов'язки не виконав ОСОБА_2 Відповідно до ст. 61 ЦПК України, не підлягають встановленню обставини, які встановлені судовим рішенням. У згаданому рішенні суду не встановлено обставин, які свідчать про невиконання ОСОБА_2 передбачених Законом обов'язків щодо свого батька. Факт розірвання договору довічного утримання свідчить про невиконання ОСОБА_2 лише договірних обов'язків.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У судовому засіданні встановлено, що з 1977 р. позивачка та ОСОБА_7 проживали спільно, сумісно вирішували питання витрати грошей, придбали у сумісну спільну власність будинок, позивачка дбала про ОСОБА_7, тому суд знаходить підстави встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

При цьому суд бере до уваги, що відсутність реєстрації ОСОБА_1 у квартирі, де був зареєстрований ОСОБА_7 не свідчить про те що ОСОБА_1 не проживала у квартирі фактично.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представників позивача та відповідача, показання свідків та дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі

6

доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті держмита у сумі 8грн.50коп. за позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судової справи у розмірі 7грн.50коп.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 15,172 СК України, ст. ст. 1224 ЦК України, ст.ст. 10, 47 Закону України "Про основні засади соціально захисту громадян похилого віку", ст. ст. 8, 10,11,31, 88, 119, 120, 208, 212,214, 215,256 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 однією сім'єю з 1977 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті держмита у сумі 8грн.50коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судової справи у сумі 7грн.50коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.