Справа
№ 22ц-410/2007р.
Головуючий у першій інстанції -Карапута Л.В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2007 року Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого -
Бойко О.В. суддів - Шевченко
В.М., Квача М. О. при секретарі -
Рачовій 1.1.

за участі -
ОСОБА_1, його представника- ОСОБА_2, представника АТЗТ „ Фірма „ Проммонтаж"-
Опанасенко СВ.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства
закритого типу „Фірма „Проммонтаж" на рішення Деснянського районного суду
М.Чернігова від 11 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства закритого типу „Фірма
„Проммонтаж" про стягнення заборгованості по заробітній платі та
середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі АТЗТ „Фірма „Проммонтаж"
просить скасувати рішення місцевого суду як таке, що прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права, і направити справу на новий розгляд.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТЗТ „Фірма „Проммонтаж" на його користь 9180 грн. 85 коп.
заборгованості по заробітній платі, 3638
грн. 60 коп.
середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, на користь
держави 51 грн.
судового збору, на користь ДП „Судовий інформаційний центр" ЗО грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі АТЗТ „Фірма „Проммонтаж"
вказує, що суд порушив вимоги ст. 10
ЦПК України щодо повного і всебічного з"ясування обставин справи.
Апелянт зазначає, що спір вирішено судом лише на підставі доказів, наданих
позивачем. Також судом при стягненні середнього заробітку за весь час затримки
розрахунку,  не було  враховано,
що позивач є пенсіонером, має постійний дохід, а тому не можна було вважати його таким,
що потребує працевлаштування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає,, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції
виходив з того, що знайшов своє підтвердження факт порушення законних прав
позивача щодо оплати праці, і що в порушенні вимог ст.116 КЗпП відповідач
у день звільнення повністю не видав позивачу розрахунок по заробітній платі.

Даний висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та
вимогах чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 з 17.08.2004 р. по 31.07.2006 р. працював у
відповідача на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4). Наказом директора АТЗТ „Фірма
„Проммонтаж" від 01.08.2006
року НОМЕР_1 був
звільнений з роботи за згодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України.

З наявних в матеріалах справи довідок АТЗТ „Фірми
„Проммонтаж"(а.с.36-37)
слідує, що ОСОБА_1 не була виплачена заробітна плата за жовтень-листопад 2005 року та за
січень-червень 2006 року на
загальну суму 9180 грн. 85 коп., яку суд
першої інстанції і стягнув з відповідача.

Відповідно ст.117
КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу,
при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому
працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене
в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь
працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті
спору.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що вимоги
позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими і підлягають
задоволенню в розмірі, стягнутому судом першої інстанції.

Доводи апелянта щодо сумнівності документів наданих
позивачем в якості доказів для підтвердження факту затримки розрахунку є
безпідставними, оскільки відповідачем не надано доказів( розрахункових
документів ) своєчасного
розрахунку із ОСОБА_1, при його звільненні. Крім того ніякими доказами не
спростовані дані щодо невиплаченої позивачеві заробітної плати які містяться на
ас.36- 37.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції стягнув
середній заробіток за весь час затримки розрахунку, не врахувавши, що позивач є
пенсіонером, має постійний дохід, а тому не можна було вважати його таким, що
потребує працевлаштування є необгрунтованими та суперечать положенням ст.117 КЗпП України, а
тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

2

Рішення суду постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 81,
303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу
„Фірма „Проммонтаж" -
залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 грудня 2006 року - залишити без
змін.

Стягнути з Акціонерного товариства закритого типу „Фірма
„Проммонтаж" 30 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ за
наступними реквізитами -
одержувач Державний бюджет м. Чернігова, р/р 0002, , банк одержувача - ГУДКУ у
чернігівській області, МФО 853592.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може
бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий