Справа № 22ц -1312 2007 р.                                            Голов.в 1 -й інстан. Чекіна B.C.
Категорія    21                                                              Доповідач Пономарьова О.М..
У  ХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

6 лютого 2007 року                  Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді        Пономарьової О.М.,

суддів                                Бабенка П.М., Бондаренко Л.І.,

при секретарі                     Баклановій Ю.В.,

за
участю   позивача   ОСОБА_1,
представника   відповідача

Материної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку

цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Торезі Донецької області про відшкодуввання моральної шкоди, -

встановив:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Торезі Донецької області звернулось до Апеляційного
суду Донецької області з апеляційною скаргою на рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада
2006 року, яким на користь ОСОБА_1 з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Торезі Донецької області стягнуто 12000 грн. у відшкодування моральної шкоди та
витрати на юридичну допомогу в розмірі 100 грн..

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та
відмову в задоволенні позову, оскільки судом
не враховані всі обставини справи, позивач не довів втрати морального
характеру, рішення суду грунтується лише на поясненнях позивача, висновок МСЕК про заподіяння позивачу моральної шкоди
відсутній, не застосовані строки позовної давності. Крім
того, п. 27 ст.77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006
рік" зупинена норма Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 року в частині відшкодування
моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, рішення суду скасувати
та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні просив рішення суду залишити без зміни, а апеляційну
скаргу відхилити.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1974 року протягом 30 років працював у вугільній промисловості на шкідливих
роботах і отримав професійне захворювання - антракоз інтерстиціальної форми
(1/1с/т). Висновком МСЕК від 27 квітня
2004 року позивачеві вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40 % за сукупністю
професійного захворювання -30% і 10% у зв'язку з травмою, яка мала місце
27 липня 1978 року.

2

Позивач визнаний інвалідом 3 групи. До таких наслідків призвели шкідливі
умови праці і позивачу цим заподіяна моральна шкода, яку
відповідач в добровільному порядку не бажає відшкодовувати.  .

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача, позивача, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

За змістом ст.ст. 1,21,28,34 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України покладено
обов'язок відшкодувати застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяну умовами виробництва, при
цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот
розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю,
за нормами Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності."

При цьому не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 рік",
яким зупинена дія норм Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", які передбачають відшкодування
моральної шкоди застрахованим особам чи членам їх сімей, оскільки
право у позивача на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з отриманим професійним захворюванням виникло в 2004 році, а
зазначений закон зворотної сили не має, а тому
зупинення в 2006 році дії норми, яка передбачає відшкодування моральної шкоди, не позбавляє позивача права на відшкодування
моральної шкоди.

Суд також не може прийняти до уваги доводи апелянта відносно того, що
моральна шкода не повинна відшкодовуватися в
зв'язку з тим, що позивачу призначені інші виплати, передбачені законом, а також , що висновком МСЕК не підтверджено
заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд урахував конкретні обставини справи, характер
та ступінь моральних страждань ОСОБА_1, перебування
останнього на лікуванні у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, його наслідки, стан здоров'я позивача, порушення
нормального укладу життя, що він став інвалідом й
з дотриманням вимог ч.3 ст.34 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" визначив таке відшкодування в розмірі
12000 грн. і, задовольняючи позов, стягнув відповідно до вимог
ст.ст.84, 88 ЦПК України витрати на юридичну допомогу.

При встановленні зазначених фактів і ухваленні рішення судом не було
порушено норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального
права.

Доводи апеляційної скарги не є
переконливими і не спростовують висновків суду.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції і
відмови в задоволенні вимог позивача апеляційний суд не вбачає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний
суд, -

3

ухвалив:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України в м. Торезі Донецької
області відхилити.

Рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада
2006 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили .