У Х В А Л А  І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

14 червня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І., Левченка Є.Ф.,
Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом
акціонерного комерційного банку “Індустріалбанк” до ОСОБА_1, релігійної
організації “Церква Євангельських християн-баптистів м. Луганська”, міського
комунального підприємства бюро технічної інвентаризації про визнання договору
дарування недійсним, повернення майна, скасування запису про державну
реєстрацію, за касаційною скаргою релігійної організації “Церква Євангельських
християн-баптистів м. Луганська” на рішення Артемівського районного суду                      м. Луганська від 15
листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 8 лютого
2007 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2004 року акціонерний комерційний банк “Індустріалбанк” (далі - АКБ
“Індустріалбанк”) звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1,
релігійної організації “Церква Євангельських християн-баптистів м. Луганська”,
міського комунального підприємства бюро технічної інвентаризації про визнання
договору дарування недійсним, повернення майна, скасування запису про державну
реєстрацію.

Зазначав, що 2 листопада 2000 року між АКБ
“Індустріалбанк” та ТОВ “Бізнес-центр на Карла Маркса” був укладений договір
застави, за умовами якого майновий поручитель передав банку у заставу належне
йому на праві власності нерухоме майно - нежиле приміщення в АДРЕСА_1 вартістю 360 000 грн.

Рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 2
квітня 2002 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 10 жовтня 2002 року, зазначений договір застави був визнаний
недійсним.

Ухвалою Верховного Суду України від 25 лютого 2004 року
зазначені судові рішення були скасовані.

24 квітня 2002 року ТОВ “Бізнес-центр на Карла Маркса”
уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу нежилого приміщення в                           АДРЕСА_1.

17 липня 2002 року ОСОБА_1
подарував зазначене нежиле приміщення релігійній організації “Церква
Євангельських християн-баптистів м. Луганська”.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 без законних на те підстав, до набрання чинності рішення
Артемівського районного суду м. Луганська від        2 квітня 2002 року, в період дії
договору застави, подарував спірне нежиле приміщення, просив визнати договір
дарування недійсним, повернути спірне нежиле приміщення ОСОБА_1 та скасувати запис про державну реєстрацію.

Рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 15
листопада 2006 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 8 лютого 2007 року, позовні вимоги АКБ “Індустріалбанк” задоволені:
визнано недійсним договір дарування нежилого приміщення               у АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та
релігійною організацією “Церква Євангельських християн-баптистів м. Луганська”
17 липня 2002 року, зобов'язано релігійну
організацію “Церква Євангельських християн-баптистів м. Луганська” повернути ОСОБА_1 зазначене нежиле приміщення, зобов'язано бюро технічної інвентаризації
скасувати запис про державну реєстрацію об'єкта нерухомості та відновити запис
про державну реєстрацію нежилого приміщення за ОСОБА_1

У касаційній скарзі релігійна
організація “Церква Євангельських християн-баптистів м. Луганська” просить скасувати ухвалені у справі
судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних
вимог АКБ “Індустріалбанк”, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК
України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 332, 336, 337
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу релігійної
організації “Церква Євангельських християн-баптистів м. Луганська” відхилити.

Рішення Артемівського районного
суду м. Луганська від 15 листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Луганської області від 8 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Л.І. Охрімчук

Є.Ф. Левченко    Ю.Л. Сенін