справа №2-14 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

05
березня 2007 року
Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді                       Максименко Л. В.

при секретарі                              Середа Л.О..

адвоката                                     Легуші К.П.

позивача                                     ОСОБА_1.

представника
відповідача         ОСОБА_3.

відповідача                                 ОСОБА_2.

представника Лютенського споживчого товариства Ісаєвої
Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Гадяч цивільну справу за  позовом ОСОБА_1до   ОСОБА_2,
Лютенського   споживчого

товариства про розподіл спільної
сумісної власності подружжя,

встановив:

в квітні 2005 року ОСОБА_1.
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2., Лютенського споживчого товариства про
розподіл спільної сумісної власності подружжя, вказуючи, що з ІНФОРМАЦІЯ_1року по ІНФОРМАЦІЯ_2року перебувала
з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають двох дітей.

За період
спільного подружнього життя ними було придбано: автомобіль « Фіат», 1987 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1,
автомобіль „Фольксваген",
1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2
та магазин „ІНФОРМАЦІЯ_3",
що розташований в с АДРЕСА_1Гадяцького
району , який
куплено ІНФОРМАЦІЯ_4року на
аукціонних торгах в Лютенському СП
за 4 тис. грн. В даний час шлюб розірвано, предметами домашнього вжитку
розділилися добровільно, проте вона претендує на половину вищезазначеного
майна.

В судовому
засіданні позивач позов підтримала, суду пояснила, що в період шлюбу за спільні
кошти було придбано два автомобілі та магазин, тому вона претендує на 1 / 2 вартості
вказаного нерухомого майна з якого автомобілі передати в натурі, за магазин
відшкодувати в грошовому виразі.

Відповідач ОСОБА_2. позов визнав
частково, суду пояснив, що магазин він придбав лише в 2006 році, а до цього
часу він був в оренді, автомобіль „Фольксваген"
був проданий з її згоди в рахунок погашення боргу за кредитним договором з „Приват -банк", погодився
відшкодувати половину вартості автомобіля „Фіат".

Представник
Лютенського споживчого товариства пояснила суду, що в 2002 році ОСОБА_2.
передав споживчому товариству кошти за магазин в сумі 4 тис. грн., які
були оформлені як пайовий внесок, після чого відбувся аукціон, за наслідками
якого ОСОБА_2. став переможцем і йому було продано вказаний магазин. В зв'язку
з відсутністю технічної документації договір нотаріально не посвідчувався,
магазин був зданий в оренду, товариство сплачувало всі податки як власник
приміщення. В 2006 році укладено договір купівлі-продажу магазину.

Судом
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1року в Кілківській сільській раді Чуднівського
району Житомирської області зареєстровано шлюб ОСОБА_2. та ОСОБА_1. ( а.с.90)

ІНФОРМАЦІЯ_2року
шлюб розірвано ( а.с.5)

За час спільного
подружнього життя було придбано автомобіль «Фіат», 1987 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1 та
автомобіль „Фольксваген",
1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2,

Згідно даних
ВДАІ Гадяцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2. є власником
автомобілів «Фіат», 1987
року випуску та „Фольксваген",
1986 року випуску.( а.с.6-7)

Згідно висновку
автотоварознавчої експертизи вартість автомобіля «Фіат», 1987 р.в. складає 945 грн., автомобіля
„Фольксваген", 1986
р.в. 7835 грн.(а.с.115-138)

З січня 2004 року між
Лютенським споживчим товариством та ОСОБА_2. укладено договір оренди магазину
(а. с. 49)

20 вересня 2006 року між
Лютенським споживчим товариством та ОСОБА_2. було укладено договір
купівлі-продажу магазину в с
АДРЕСА_2. На
момент розгляду справи в суді договір не оспорюється і є чинним.

Відповідно до
ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Відповідно до
цієї ж статті майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної власності, згідно ст.70 цього ж кодексу у
разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Так як на час
розгляду справи в суді ОСОБА_2являється власником вказаних автомобілів, має
посвідчення водія, за його дорученням в даний час автомобілями керують інші
особи, суд вважає, що на користь ОСОБА_1слід стягти грошову компенсацію 1/2
вартості автомобілів в сумі 4390 грн., так як згідно ст.71 ч.1,2 Сімейного
Кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними.

Не заслуговують
на увагу пояснення відповідача в частині, що автомобіль був проданий „Приват - банком" як
предмет застави за кредитним договором, так як в матеріалах справи є доручення
ОСОБА_2., яким він уповноважує іншу особу розпоряджатися його автомобілем. За
повідомленнями „Приват -банку"
кредит був погашений грошима (
а. с. 109, 146), про що
вказував і відповідач, а тому його посилання щодо продажу автомобіля з відому
позивача та використання вказаних коштів на потреби сім'ї є неспроможними.

Позивач також
вказує, що під час спільного подружнього життя відповідно договору
купівлі-продажу від ІНФОРМАЦІЯ_4року
було придбано магазин „ІНФОРМАЦІЯ_3",
що розташований в с АДРЕСА_1Гадяцького
району, який згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи коштує 24086 грн.

Як вбачачається
з матеріалів справи: технічного паспорту на нежитлову будівлю магазин по
АДРЕСА_2в с АДРЕСА_1Гадяцького
району та довідки Миргородського підприємства технічої інвентаризації власником
споруди станом на 14.06.06
являлось Лютенське споживче товариство. ( а.с. 158),
яке у вересні 2006 року
продало вказану будівлю ОСОБА_2. Наявний у справі договір купівлі-продажу
аукціонних основних фондів підприємств і організацій споживчої кооперації
України ( а.с. 26) нотаріально не посвідчений, а тому відповідно до ст..220 ЦК
України є нікчемним і не може бути прийнятий судом до уваги в якості доказу.
Посилання позивача на ту обставину, що гроші за магазин були передані ОСОБА_2.
в 2002 році під
час шлюбу не можуть бути взяті до уваги, так як виходячи з матеріалів справи
власник магазину -Лютенське
споживче товариство володіло ним: здавало в оренду, сплачувало податки,
виготовляло технічну документацію. Оскільки договір купівлі-продажу магазину є
консесуальним і стає дійсним після нотаріального посвідчення, відповідно
спірний магазин не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, набутим під час шлюбу. В зв"язку з цим позивачу слід відмовити в
задоволенні позову в цій частині.

Також з відповідача
на користь ОСОБА_1слід стягти половину понесених нею судових витрат по оплаті
держмита за розподіл автомобілів та автотоварознавчої експертизи. За оплату
послуг адвоката позовні вимоги слід задовольнити пропорціонально до задоволених
вимог виходячи з загальної суми позову 32866
грн., що становить 26.5%
на суму 79 грн.50
коп. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову в частині поділу магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_3", що знаходиться в с.АДРЕСА_1з ОСОБА_1на користь держави
слід стягти додатково 120
грн.43 коп. Також ОСОБА_1слід відмовити в задоволенні позову в частині
стягнення з ОСОБА_2. 60 грн. за отримання довідки про вартість автомобілів, яка
їй була видана НВКП „Тезіс", так як по даній справі була призначена і
проведена авто товарознавча експертиза, висновки якої лягли в основу цього
рішення. Понесені позивачем витрати на оплату довідок згідно ст..79 ЦПК України не є
судовими, атому не можуть присуджуватись на її користь.

Керуючись ст.ст.
60, 70, 71 Сімейного
Кодексу України, ст.ст. 209,
220, ЦК України ст. 10, 11,
60, 88, 79, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд, -

вирішив:

- позовну заяву
ОСОБА_1до ОСОБА_2, Лютенського споживчого товариства про розподіл спільної
сумісної власності подружжя задовольнити частково.

Виділити у
власність ОСОБА_2автомобіль «Фіат», 1987
року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та
автомобіль „Фольксваген",
1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2.

Стягти з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. грошову компенсацію 1/2 вартості автомобілів в сумі 4390 грн. та половину вартості сплаченого нею держмита в сумі 21 грн.95 коп., проведення
експертизи 130 грн., витрати на правову допомогу в
сумі 79
грн.50 коп. Стягти з ОСОБА_1на користь держави держмито в сумі 120 грн., з ОСОБА_243 грн.90 коп.

Позовну заяву в частині поділу магазину „ІНФОРМАЦІЯ_3", що розташований в с АДРЕСА_1Гадяцького району по
АДРЕСА_2, та стягнення з ОСОБА_2. 60 грн. залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду
Полтавської області через Гадяцький районний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копій до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.