У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

4
липня 2007 року                                                                                                                                                                                                                                                                                                            м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Волкова О.Ф.,

Данчука В.Г.,

Григор'євої Л.І.,

Гуменюка В.І.,  -

розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
закритого акціонерного товариства (далі - ЗАТ) “Об'єднання
“Дніпроенергодержбудпром” про стягнення вартості акцій товариства та
дивідендів,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2001 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому
вказувала, що вона працювала на заводі “Буддеталь” ЗАТ “Об'єднання “Дніпроенергодержбудпром” з 1973 року по квітень 1995 року із
звільненням по скороченню штатів. Під час роботи на підприємстві у зв'язку з
його реорганізацією та приватизацією вона 30 серпня 1991 року за власні кошти
придбала 7 акцій товариства на загальну суму 7000 карбованці (по 1000
карбованців кожна акція), що підтверджується відповідним сертифікатом НОМЕР_1.
В серпні 1992 року на її особовий рахунок було зараховано додатково ще 7 акцій
товариства (сертифікат НОМЕР_2) із вказівкою про те, що право власності на такі
акції та право на нарахування по ним дивідендів виникає з             1 січня 1997 року.

Після звільнення з роботи позивачка неодноразово
зверталась до адміністрації підприємства з приводу вирішення питання
нарахування дивідендів на її акції, проте їй було відмовлено у нарахуванні
дивідендів.

Зважаючи на викладене, позивачка просила стягнути з
відповідача на свою користь вартість 14 акцій, що належать їй, а також суму
дивідендів за весь період користування цими акціями з розрахунку 10 % річних.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області
від                8 липня 2005 року,
залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25
жовтня 2005 року, позовні вимоги ОСОБА_1, задоволено частково: постановлено
стягнути з відповідача на користь позивачки 279 грн. 08 коп. вартості акцій з
урахуванням коефіцієнту інфляції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить судові рішення в справі скасувати з
ухваленням нового рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.
При цьому заявниця посилається на неправильне застосування судами обох
інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог статті 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини,
що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими. Касаційний суд
перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Суд касаційної інстанції не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування рішення.

У ході касаційного розгляду даної
цивільної справи виявлено, що судами не враховано вимог матеріального закону,
який підлягав застосуванню, а також всіх обставин справи, які мають істотне
значення для правильного її вирішення, крім того допущено порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1. суд першої інстанції виходив з того,
що номінальна вартість акцій, які перебували у власності позивачки,
становить             279 грн. 08 коп.
(ціна на момент звільнення позивачки), вона не виконала своїх зобов'язань щодо
повернення акцій при звільненні, а на дивіденди ОСОБА_1 не мала права, оскільки
право на них виникало лише з 1 січня 1997 року. При цьому судом зроблено
висновок, що 7 акцій, які були передані позивачці в серпні 1992 року, передані
їй в рахунок неотриманих дивідендів за 7 акцій, викуплених нею в 1991 році.

З наведеним погодився суд апеляційної інстанції, оскільки залишив рішення
суду першої інстанції без зміни.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони
суперечать нормам Законів України “Про власність”, “Про господарські
товариства”, а також фактичним обставинам та наявним в матеріалах справи
матеріалам.

Крім того висновки суду зроблені без урахування внутрішніх документів, які
врегульовували діяльність підприємства та обіг акцій підприємства, щодо
витребування яких позивачка заявляла клопотання. Посилання в рішенні суду лише
на пункти 4, 14 Положення про акції акціонерного об'єднання
“Дніпроенергодержбудпром, затвердженого радою об'єднання  11 жовтня 1991 року (протокол №3) не може
свідчити про правильність висновку суду щодо необхідності частково задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, оскільки відповідно до цього ж пункту 14 вказаного
Положення в разі звільнення робітників за скороченням штатів акції викупаються
підприємством з виплатою дивідендів, а у випадку неповернення акцій на протязі
5 діб після звільнення дивіденди не нараховуються, а акції оголошуються
недійсними.

Однак в матеріалах справи відсутні дані щодо оголошення акцій позивачки
недійсними. Крім того, суд не врахував, що Положення про акції зазначеного
об'єднання суперечать Закону України “Про власність” від 7 лютого 1991 року,
який діяв на момент затвердження Положення, в частині права власника на свій
розсуд володіти, користуватися й розпоряджатися належним йому майном.

Рішення суду не містить обґрунтування щодо відсутності у позивачки права на
отримання дивідендів, без посилання на відповідне положення закону, хоча таке
право вона мало відповідно до Закону України “Про господарські товариства”.

Так само відсутні будь-які обґрунтування з приводу визначення вартості
акцій, а в матеріалах справи міститься лише розрахунок складений відповідачем,
який і було покладено в основу рішення.

Також суд не звернув увагу на строк позовної давності щодо вирішення позову
ОСОБА_1 й не встановив з якого моменту було допущено порушення її прав
акціонера товариства.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що постановлені
судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий
розгляд, оскільки такі рішення законними та обґрунтованими відповідно до статті
202-1 ЦПК України (1963 року) та статті 213 ЦПК України вважати не можна.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області
від                8 липня 2005 року та
ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2005 року
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                      А.В.Гнатенко

Судді:                                                                                  О.Ф.Волков

В.І.Гуменюк

Л.І.Григор'єва

В.Г.Данчук