Справа
№ 2-1248/07
Жовтневий районний суд
- судді Чорнобук В.І.
секретарі             - Корсун Я.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
прокуратури Дніпропетровської області, прокуратури Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, головного управління державного казначейства України
у Дніпропетровській області, про стягнення моральної шкоди, -
22 січня 2007 року ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом до прокуратури Дніпропетровської області,
прокуратури Дніпропетровського району Дніпропетровської області, головного
управління державного казначейства України у Дніпропетровській області, про
стягнення моральної шкоди.
Обґрунтовуючи свої позовні
вимоги позивач у своїй позовній заяві зазначила, що 11 травня 2004 року вона
звернулася з заявою до Дніпропетровського РВ ДМУ УМВС України в
Дніпропетровській області з заявою на дії ОСОБА_2, так як остання її побила,
спричинив їй тілесні ушкодження.
18 травня 2004 року дільничним
інспектором міліції Дніпропетровського РВ Новіковим С.В. винесена постанова про
відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_2 на підставі  п.2 ст.6 КПК України.
В липні 2004 року вона звернулася
до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із скаргою
приватного обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України.
Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області винесена постанова
про закриття кримінальної справи на підставі п. 11 ст. 6 КПК України, у зв'язку
з наявністю не скасованої постанови про відмову в порушенні кримінальної справи
13 червня 2005 року позивач
оскаржила постанову дільничного інспектора Дніпропетровського РВ ДМУ УМВС
України в Дніпропетровській області про відмову в порушенні кримінальної справи
в прокуратуру Дніпропетровського району Дніпропетровської області.
17 червня 2005 року заступник
прокурора Дніпропетровської області за начену постанову скасував як незаконну,
а матеріали направив для проведення додаткової перевірки.
02 липня 2005 року цим же
дільничним інспектором повторно прийнято рішення про відмову в порушенні
кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України.
29 серпня 2005 року вона знов
звернулася до прокуратури Дніпропетровського району Дніпропетровської області
із скаргою на вищевказану постанову від 02 липня 2005 року. Тільки після цього
5 вересня 2005 року ця постанова прокурором Дніпропетровського району
Дніпропетровської області ця постанова знов була скасована як незаконна, а
матеріали направлено до Дніпропетровського РВ ДМУ УМВС України в
Дніпропетровської області.
23 вересня 2005 року дільничним
інспектором Новіковим С.В. знов винесена постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи, але вже на підставі ст. 27 КПК України.
Після цього вона звернулася
до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою
приватного обвинувачення відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 125 КК України.
23 листопада 2005 року
Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області постановлено
виправдувальний вирок у зв'язку з не доведеністю вини ОСОБА_2
Вищевказаний вирок був нею
оскаржений і ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня
2006 року вирок скасований в зв'язку з наявністю не скасованої постанови суду
від 20 травня 2005 року про закриття кримінальної справи на підставі п. 11 ст.
При цьому також встановлені
порушення її прав суддею Чубенко, у зв'язку з чим стосовно неї постановлено
Кримінальну справу за скаргою
приватного обвинувачення було направлено на повторний розгляд до
Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.
28 квітня 2006 року вона
звернулася до прокуратури Дніпропетровського району Дніпропетровської області з
заявою про перегляд справи у зв'язку з виключеними обставинами, але відповіді
22 травня 2006 року вона
звернулася з аналогічною заявою до прокуратури Дніпропетровської області, але і
це не допомогло, їй взагалі не відповіли.
Вважає, що бездушним
відношенням прокуратури Дніпропетровського району Дніпропетровської області та
прокуратури Дніпропетровської області викликала у неї значні моральні
страждання. Кожна протиправна відповідь посадових осіб прокуратури району та
області про відмову в допомозі захищати її права викликала душевні страждання,
психологічну травму, стрес. У неї різко погіршилося самопочуття, так, що вона
не могла по декілька днів приготувати собі їжу, сходити до крамниці, поратися
Завдану їй моральну шкоду
оцінює в розмірі 50 000 грн., яку просила стягнути на її користь з державного
бюджету України, задовольнивши таким чином її позов у повному обсязі.
В судовому засіданні позивач
та її представник позов підтримали.
Представники відповідачів в
судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснивши при цьому, що дії
прокуратури району та області були основані на законі. Права ОСОБА_1 якимись
діями прокуратури району та області за захистом, яких вона звернулася до суду з
боку прокуратури району та області порушені не були, надавши свої письмові
заперечення проти позову.
Суд вислухавши пояснення
сторін, оцінивши добуті та надані докази, дослідивши матеріали справи, вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачка вказує на той факт, що
згідно ч.3 ст.27 КПК
України прокурор порушує справу у разі коли потерпілий з яких-то причин не може захистити свої законі інтереси.
Відповідно до вимог ст.27 КПК України
справи про злочини, передбачені ст.125, ч.1
ст.126, ст.356 КК України щодо дій, якими заподіяно шкоду правам та інтересам
окремих громадян, порушуються не інакше як за скаргою потерпілого, якому і
належить в такому разі право підтримувати обвинувачення.
Проведеною прокуратурою області перевіркою
встановлено, що 18.05.2004 року дільничним інспектором міліції Дніпропетровського РВ УМВС у
Дніпропетровській області за скаргою
ОСОБА_1, в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ст. 125 КК України відмовлено.
Про прийняте рішення заявниця
повідомлена в передбачений законом термін.
Отримавши вказану відповідь позивачка протягом
тривалого часу не  зверталась до прокуратури або до суду зі
скаргами на прийняте рішення та не ставила питання про скасування вищевказаної ухвали.
позивачка вперше звернулась до прокуратури
району зі скаргою на постанову дільничного інспектора від 18.05.2004 року.
Проте, ОСОБА_1 в липні 2004 року самостійно
звернулася до Дніпропетровського
районного суду зі скаргою приватного обвинувачення про порушення кримінальної справи, по тому ж факту,
відносно ОСОБА_2 за ст.125 ч.2 КК
07.07.2004 року за скаргою ОСОБА_1 судом Дніпропетровського району порушено кримінальну справу
відносно ОСОБА_2 за ст.125 ч.2 КК
України і призначено до розгляду.
В ході розгляду справи встановлено, що дільничним інспектором Дніпропетровського РВ, по тому ж
факту, винесено постанову від 18.05.2004р.
про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ст.125 ч.2 КК України на
підставі ст.6 п.2 КПК України.
На підставі встановлених фактів,
постановою Дніпропетровського районного суду від 20.05.2005 року справу
відносно ОСОБА_2 за ст.125 ч.2
КК України закрито на підставі ст.6 п.11 КПК України, у зв'язку з тим, що є не скасована постанова органу
дізнання про відмову в порушенні кримінальної
справи по тому ж факту (постанова дільничного інспектора від 18.05.2004р.).
Постанову Дніпропетровського
районного суду від 20.05.2005р. позивачкою до апеляційного суду не оскаржено,
набула законної сили, і тільки після цього
рішення суду, ОСОБА_1 13.06.2005 року звернулася до прокуратури Дніпропетровського району зі скаргою на постанову дільничного інспектора від 18.05.2004р.

Вказана скарга прокуратурою району розглянута та задоволена, і 17.06.2005 року заступником
прокурора Дніпропетровського району винесена
постанова про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від
18.05.2004р., а матеріали направлені для проведення додаткової перевірки у Дніпропетровській РВ УМВС
України у області, про що ОСОБА_1 повідомлено
у відповіді від 22.06.2005 року (є особистий підпис ОСОБА_1 про отримання відповіді
22.06.2005р.).

Отримавши 08.08.2005 року копію
постанову про відмову в порушенні кримінальної
справи від 02.07.2005р., позивачка повторно 29.08.2005 року звернулася до прокуратури Дніпропетровського
району зі скаргою на повторну відмову в порушенні кримінальної справи.

Не зважаючи на порушення ОСОБА_1 вимог ст.99-1 КПК України, 05.09.2005р. прокурором
Дніпропетровського району скасовано постанову
дільничного інспектора від 02.07.2005р. про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2
за ст.125 ч.2 КК України, а матеріали
направлені для проведення додаткової перевірки у Дніпропетровській РВ УМВС України у області., та в
той же день 05.09.2005р. позивачці
надано відповідь.

Позивачка не отримавши рішення органу дізнання (винесено постанову від 23.09.2005р.),
повторно, самостійно, звернулася до Дніпропетровського
районного суду зі скаргою приватного обвинувачення про порушення кримінальної справи за ст.125 ч.2 КК України відносно ОСОБА_2 по тому ж факту. 22.09.2005р. суддею
Дніпропетровського районного суду
порушено справу та призначено до розгляду.

За результатами розгляду справи в суді, 23.11.2005 року Дніпропетровським районним судом
винесено виправдувальний вирок відносно
ОСОБА_2 за ст.125 ч.2 КК України за недоведеністю її участі в скоєні злочину.

На вказаний вирок Дніпропетровського районного суду від 23.11.2005р., позивачкою та її захисником внесена
апеляційна скарга, яка ухвалою апеляційного
суду від 24.01.2006р. задоволена, а виправдувальний вирок від 23.11.2005р. і
постанова про порушення кримінальної справи від 22.09.2005р. скасовані на підставі ст.6 п.10 КПК України, а скаргу приватного обвинувачення ОСОБА_1 направлено на
новий судовий розгляд у той же суд.
Причинами скасування вироку та постанови про порушення справи стало те що, 20.05.2005р. відносно ОСОБА_2 судом було
закрито справу по тім самим подіям від 11.05.2004р., за те що вона заподіяла
легкі тілесні ушкодження ОСОБА_1

Відповідно до ст.6 п.10 КПК України кримінальну справу не
може бути порушено, а порушена справа
підлягає закриттю щодо особи, про яку є не скасована постанова органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи
по тому ж обвинуваченню.

Слід зазначити, що ні ОСОБА_1 ні її
захисник, після розгляду справи в апеляційному
порядку, не поставили питання про поновлення строку та апеляційне оскарження постанови
Дніпропетровського районного суду від 20.05.2005р.

Після цього, позивачка тільки через 3 місяця, 28 квітня
2006 року звернулася до прокуратури
Дніпропетровського району з заявою про перегляд
справи за виключними обставини. Вказана заява надійшла до прокуратури Дніпропетровського району 3.05.2006
року та була зареєстрована на вхідним
номером 230з-06. На вищезазначену заяву позивачці була дана відповідь за номером 113з-06 від 24.05.2006 року.

30.05.2006р. позивачка звернулася в
прокуратуру Дніпропетровської області зі скаргою на дії працівників Дніпропетровського районного суду та Дніпропетровського РВ УМВС у
Дніпропетровській області. Дана скарга
01.06.2006р. направлена до прокуратури Дніпропетровського району для розгляду по суті та прийняття
рішення відповідно до вимог чинного законодавства.
Прокуратурою Дніпропетровського району 05.06.06р. надано відповідь.

Повторно 22.06.2006р. позивачка
звернулася зі скаргою на постанову Дніпропетровського районного суду
від 20.05.2005р. про перегляд справи за нововиявленими обставинами.  27.06.2006р. скарга на підставі ст. 7 Закону України „Про звернення громадян"
направлена в прокуратуру Дніпропетровського
району для розгляду по суті та прийняття рішення відповідно до ст.400-4
КПК України, про що була поінформована у письмово вигляді. Прокуратурою Дніпропетровського району, за скаргою ОСОБА_1 від 16.06.2006р., що надійшла з прокуратури
області, 11.07.2006р. винесена
постанова про призначення розслідування нововиявлених обставин. За результатами перевірки 21.08.2006р. прокуратурою
району винесено постанову про відмову
у перегляді справи за нововиявленими обставинами, про
що   у   той
же   день   письмово
було   поінформовано   заявника,
з роз'ясненням
прав на оскарження постанови до прокуратури вищого рівня.

08.11.2006р. до прокуратури Дніпропетровської області, із
Генеральної прокуратури України, надійшла
скарга на бездіяльність прокуратури Дніпропетровського
району. За результатами розгляду скарги, 07.12.2006р. позивачці надано
відповідь.

11.12.2006р. повторно з Генеральної
прокуратури України надійшла скарга ОСОБА_1 від 17.10.2006р. За результатами
розгляду скарги, прокуратурою Дніпропетровської області 18.12.2006р. скасовано
постанову прокурора Дніпропетровського району про відмову в перегляді справи за
нововиявленими
обставинами та матеріали направлені прокурору Дніпропетровського району для
проведення додаткової перевірки. За результатами
перевірки, 29.12.2006р. прокуратурою Дніпропетровського району складено висновок з клопотанням про внесення до апеляційного суду подання про перегляд постанови про закриття
кримінальної справи за скаргою
приватного обвинувачення відносно ОСОБА_2 за ст.125 ч.2 КК України. 09.01.2007р. прокуратурою
Дніпропетровської області в апеляційний
суд Дніпропетровської області направлено подання про перегляд справи за
нововиявленними обставинами.

В ході розгляду скарги ОСОБА_1, із
Генеральної прокуратури України, надійшла її повторна скарга від
17.10.2006р., яка була розглянута разом зі скаргою від 17.10.2006р., яка
надійшла з Генеральної прокуратури України
від 11.12.2006р.

Крім того в ході розгляду вказаних
скарг до прокуратури Дніпропетровської
області надійшла ще одна скарга позивачки від 19.12.2006р. про надання їй відповіді на раніше
надіслані скарги до Генеральної прокуратури України.

Про результати розгляду трьох скарг ОСОБА_1 надано
відповідь, яку вона отримала особисто.

10.01.2007р. ОСОБА_1 повторно
звернулася до прокуратури області
з скаргою-заявою про видачу копій відповідей направлених до прокуратури області з Генеральної
прокуратури України. Вказана скарга-заява
прокуратурою області розглянута та 23.01.2007р. надано відповідь про те що, подання прокурора Дніпропетровської області про
перегляд справи за нововиявленними
обставинами по кримінальній справі 22.01.2007р. задоволено, а матеріали направлені до Дніпропетровського районного суду.

Згідно з вимогами ст.264 КПК України
участь прокурора в судовому засіданні
є обов'язковою, крім випадків коли розглядаються справи про злочини, передбачені частиною першою
статті 27 КПК України.

Крім того, відповідно до ст.45 ЦПК
України прокурор здійснює у суді представництво
інтересів громадянина або держави в порядку, встановленим цим Кодексом, на
стадії цивільного процесу.

Згідно ч.3 ст.16-1 КПК України прокурор в ході розгляду
кримінальної справи, не представляє інтереси
конкретної особи, а підтримує державне обвинувачення.

У позовній заяві та у
судовому засіданні позивачка посилалася на порушення прокуратурою області вимог п.4 ст.7 Закону України „Про
звернення громадян" з приводу надсилання скарг до
прокуратури району, чиї дії оскаржувались.

Але з цими доводами погодитись не
можливо, оскільки в своїх скаргах позивачка
просила лише скасувати постанову Дніпропетровського районного суду від 20.05.2005р. про закриття справи
відносно ОСОБА_2 на підставі ст.6 п.11
КПК України.

Згідно ст.6 Закону України „Про
прокуратуру" органи прокуратури становлять
єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням
нижчестоящих прокурорів вищестоящим.

Відповідно до вимог ст. 400-8 КПК
України заяви про перегляд справи заінтересовані
особи подають прокуророві. Прокурор при наявності підстав виносить постанову про призначення розслідування
нововиявлених обставин, і розслідування провадиться
за правилами, встановленими КПК України для проведення досудового слідства. Закінчив
розслідування нововиявлених обставин,
районний, міський прокурор при наявності підстав, направляє матеріали перевірки
з висновком відповідно прокуророві області, який і вирішує питання про
принесення подання до апеляційного суду. Коли прокурор не вбачає
підстав, він відмовляє в цьому своєю постановою, про що повідомляє осіб, які подали заяви. Ця постанова прокурора може бути оскаржена вищестоящому прокуророві.

Як встановлено, прокуратурою району
за результатами розгляду скарги 21.08.2006р.
відмовлено в перегляді справи за нововиявленими обставинами, про що було в установлений законом
строк повідомлено ОСОБА_1 з роз'ясненням
прав на оскарження постанови вищестоящому прокуророві.

На підставі викладеного суд
приходить до висновку, що не має жодної підстави для визнання бездіяльності з боку прокуратури
області та прокуратури Дніпропетровського
району при розгляді звернень позивачки. Усі її скарги та звернення розглянуті у
передбачений законом термін та надані обґрунтовані відповіді, тому в задоволені позовних вимог треба
відмовити в повному обсязі.

Вирішуючи обґрунтованість позовних вимог в частині відшкодування моральної
шкоди суд вважає, що права позивача відповідачами порушені не були, у зв'язку з
чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного,
керуючись 23 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до прокуратури
Дніпропетровської області, прокуратури Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, головного управління державного казначейства України
у Дніпропетровській області, про стягнення моральної шкоди відмовити у повному
обсязі.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя                                                                                                      В.І.
Чорнобук