УХВАЛА           ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:
Головуючого, судді   Дралло І.Г.,

Суддів    М'ясоєдової Т.М., Берзіньш B.C.,
при секретарі   Бахтагареєвій М.В., з участю: представника
позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 11 вересня 2006 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, посилаючись
на те, що згідно рішення Алуштинського міського суду від 24.06.2004 року з відповідача на її користь
стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 140 грн. щомісячно до досягнення дитиною
повноліття. З 01.04.2006 року
прожитковий мінімум на утримання дитини у віці від 6 до 18 років складає 527 грн. Позивачка вважає, що відповідач
повинен сплачувати 50 відсотків
від цієї суми і просить суд збільшити розмір аліментів до 263,50 грн.

Рішенням Алуштинського
міського суду АР Крим від 11 вересня
2006 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Збільшено розмір аліментів, які були
стягнуті з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1
рішенням Алуштинського міського суду від 24.06.2004 року, встановивши до стягнення 30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідно її віку, щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з 17.07.2006
року. Стягнуто з ОСОБА_3
державне мито в дохід держави у розмірі 51 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 7,50 грн.
В іншій частині вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про
зміну рішення суду першої інстанції від 11.09.2006 року в частині збільшення розміру
аліментів до 50 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку. Апеляційна скарга мотивована тим, що
висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки згідно зі ст.
180 Сімейного
кодексу України батьки в рівній мірі зобов'язані утримувати дитину.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги позивачки, судова
колегія вважає, що не має правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 303 Цивільного процесуального кодексу
України при розгляді справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє
законність і

Справа №22ц-666/07

обґрунтованість   рішення
суду   першої інстанції  в
межах  доводів  апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, місцевий суд врахував стан
здоров'я дитини, матеріальне становище сторін наявність у платника аліментів
інших осіб, яких він зобов'язаний утримувати згідно із законом і відповідно до
положень ст. 182 Сімейного
кодексу України визначив до стягнення з відповідача 30% прожиткового мінімуму дитини
відповідно її віку щомісячно до досягнення нею повноліття.

З такими висновками суду
першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони засновані на законі
та відповідають матеріалам справи.

Відповідно до статті 180
Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення
нею повноліття.

У частині 2 статті 182 наведеного кодексу передбачено, що
мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 192 цього кодексу, розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом
зменшено або збільшено за рішенням суду за. позовом платника або одержувача
аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або
поліпшення здоров'я когось із них.

Як вбачається з
матеріалів справи, сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с. 7). Шлюб між
сторонами розірваний 7 жовтня
2003 року (а.с. 6). За рішенням Алуштинського міського
суду від 24 червня
2004 року стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 140 грн. щомісячно на утримання
неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
починаючи з 8 червня
2004 року і до
повноліття дитини (а.с. 8).

Середня заробітна плата
позивачки ОСОБА_2 становить 734,40 грн.
(а.с. 5).

Відповідач ОСОБА_3 з 20.04.2006
року не працює, проживає
з батьками - інвалідами
3 групи (а.с. 34-36).

З
урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що
позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, а розмір аліментів,
стягнутих з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини
збільшенню до 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів
погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки в суді першої і
апеляційної інстанції позивачка і її представник не надали достатніх доказів,
які б спростовували правильність зроблених судом першої інстанції висновків.

Посилання апелянта на те,
що згідно з вимогами ст. 180 Сімейного
кодексу України відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму слід визнати
необгрунтованим, оскільки зі змісту даної норми не випливає, що обов'язок
батьків сплачувати аліменти на утримання дитини є солідарним. Крім того,
позивачка не надала доказів того, що дитина потребує витрат більших, ніж
встановлено законом.

В зв'язку з тим, що
заявниця згідно з ч. З ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України не довела ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, місцевий
суд обґрунтовано визнав позовні вимоги ОСОБА_2 такими, що підлягають
задоволенню частково.

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі, по суті не спростовують висновків
суду першої інстанції, тому що зроблені судом висновки відповідають фактичним
обставинам, матеріалам справи та вимогам закону
в зв'язку з чим оскаржуване
рішення    не   може
бути скасоване чи змінено по суті.

При розгляді справи суд
повно, об'єктивно та всебічно з дотриманням вимог процесуального права дослідив
обставини справи, дав належну оцінку наданим сторонами доказам.

Додаткових доказів, що
мають відношення до справи, позивач і її представник апеляційному суду не
надали.

Судове рішення
постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і правових підстав для його скасування з ухваленням
по справі нового рішення не встановлено.

З
урахуванням наведеного, керуючись статтями 303, 308, 313,
315, 317 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 11 вересня
2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до
Верховного Суду України у двохмісячний строк з дня набрання нею законної сили.