Справа N 22ц
38 - 2007 року.                                   Головуючий
І інстанції Лисенко Н.Є.
Категорія - 33.                                              Доповідач
апеляційної інстанції Лисенко
УХВАЛА іменем України.

29 січня
2007 року.                                                                   м.
Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного
суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

судців:
Данилової О.О. та Кутової Т.З.,

із секретарем
судового засідання Негрун І.О.,

з участю:

позивача
ОСОБА_1,

представника відповідачки ОСОБА_3., у відкритому судовому засіданні за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 переглянула рішення місцевого Снігурівського
районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2006 року по цивільній
справі за його ж позовом до ОСОБА_2 про поновлення межі між суміжними
земельними ділянками, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і
стягнення компенсації за моральну шкоду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися у дане судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та
докази ,-

установила:

23 червня 2006
року ОСОБА_1 пред'явив зазначений позов.

Його обґрунтовував тим, що є власником АДРЕСА_1 і користувачем
прибудинкової земельної ділянки.

Власником
суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 є відповідачка.

Посилаючись на те, що остання самочинно перемістили межу між ділянками в
глибину використовуваної ним земельної ділянки і не бажає її відновити, просив
позов задовольнити.

Заперечуючи проти такого, відповідачка пояснювала, що власником земельної
ділянки по АДРЕСА_1 є дружина позивача ОСОБА_4., яка не виказувала будь-яких претензій
щодо межі і, більше того, ще у 1993 році погоджувалася з приватизацією нею
земельної ділянки у діючих й на цей час межах.

Рішенням місцевого Снігурівського районного суду Миколаївської області від
24 жовтня 2006 року у позові відмовлено за недоведеністю.

Не згодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 його оскаржив й
просив скасувати з тих мотивів, що суд не дав належної оцінки зібраним по
справі доказам і неправильно застосував норми матеріального права, а саме,
проігнорував надані ним докази щодо порушення відповідачкою межі між земельними
ділянками.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржене рішення суду 1
інстанції скасуванню у повному обсязі, цивільна справа поверненню до того суду
для нового розгляду, оскільки місцевий суд вирішив її без точного додержання
норм матеріального й процесуального права.

Так, вирішуючи справу по суті, суд 1 інстанції виходив з
того, що вона розглянута з участю усіх зацікавлених осіб і за наявних у справі
доказів можливо

зробити
беззастережний висновок щодо дійсної межі між суміжними земельними ділянками.

Колегія суддів судової палати у повній мірі з встановленими фактами та
висновками суду 1 інстанції не погоджується, вважає їх передчасними.

Як вбачається з ксерокопії Державного акту на право приватної власності на
землю від 17 липня 1996 року ( а.с- 7), власником земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_1 у АДРЕСА_3 є
ОСОБА_4., а, відповідно, спори щодо цієї ділянки не могли вирішуватися без
залучення її до участі в справі.

Місцевий суд зазначену обставину проігнорував і розглянув справу про межу
між сумісними земельними ділянками без участі власника однієї із них, що є
неприпустимим.

Більше того, позиція ОСОБА_4. взагалі залишилась суду невідома, хоча її
пояснення могли покласти край розбіжностям щодо обставин та наслідків
узгодження власниками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 межі при отриманні ними Державних
актів на право приватної власності на землю.

Відповідно до статей 35, 130 ЦПК України, місцевий суд вже у попередньому
засіданні зобов'язаний був вирішити питання про склад осіб, які братимуть
участь у справі, і з власної ініціативи залучити ОСОБА_4. до участі у справі як
третю особу без самостійних вимог, при умові, що вона не вибере іншу форму
участі у цивільному процесі.

Суд цього не зробив, порушивши таким право особи на судовий захист її
інтересів.

Крім того, констатувавши невідповідність площі земельних ділянок ОСОБА_4. й
ОСОБА_2, якими вони фактично володіють, площі цих же ділянок за Державними
актами, суд 1 інстанції дійшов бездоказового висновку про відсутність порушень
межі, хоча без дослідження питання про дотримання землевласниками межі
спеціалістом-землевпорядником або експертом, за наявних у справі матеріалів,
такого висновку зробити було неможливо.

За такого, рішення не може
залишатися в силі і підлягає скасуванню.

За прямої вказівки в п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України на правові наслідки у
разі вирішення судом питання про права і обов'язки особи, яка не була
притягнута до участі у справі, справа беззастережно підлягає передачі на новий
розгляд.

При новому її розгляді суду слід врахувати наведене, обсудити необхідність
участі у справі спеціаліста-землевпорядника і форму такої участі, перевірити
доводи сторін і в залежності від встановленого, вирішити справу по суті.

Керуючись ст.
ст. 307, 311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення місцевого Снігурівського районного суду Миколаївської області від
24 жовтня 2006 року скасувати, цивільну справу повернути до того ж суду для
нового розгляду в іншому складі суду.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і з цього
часу протягом 2-х місяців може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України.