Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18 липня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

Головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Пшонки М.П.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Стаханові Луганської області про відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Стаханові на рішення Кіровського міського суду від 14 листопада 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Луганської області від 31 січня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

В червні 2005 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Стаханові Луганської
області про відшкодування моральної шкоди, завданої їй у зв”язку зі смертю сина
в результаті нещасного випадку на виробництві.

Рішенням Кіровського міського суду від 14 листопада 2006 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 31 січня 2007 року,
позов задоволено. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Стаханові на користь ОСОБА_1 23 600 грн. на відшкодування
моральної шкоди, що становить двісті розмірів мінімальної заробітної плати на
час ухвалення рішення.

В касаційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Стаханові просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись
на їх необгрунтованість та порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд серед
іншого вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з чим
погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідальність за моральну
шкоду, завдану позивачці у зв”язку зі смертю її сина в результаті нещасного
випадку на виробництві, на підставі Закону України “Про загальнообов”язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” повинен нести
відповідач.

Однак, з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України “Про загальнообов”язкове державне
соціальне  страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”, дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах
трудового договору (контракту).

Згідно з ч. 1 ст. 21 зазначеного Закону у разі настання страхового випадку,
а таким на підставі ст.ст. 13 та 14 цього Закону є нещасний випадок на
виробництві, що спричинив застрахованому професійно зумовлену фізичну чи
психічну травму у процесі виконання ним трудових обов”язків, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків зобов”язаний у встановленому законодавством
порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження його здоров”я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, страхові виплати.
Перелік грошових сум страхових виплат на відшкодування такої шкоди міститься в
п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону, серед яких п.п. е) передбачено виплату грошової суми
за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. До
грошових сум, які в разі смерті застрахованого працівника підлягають виплаті
особам, що перебували на його утриманні, Законом віднесено одноразову допомогу,
пенсію у зв”язку з втратою годувальника та відшкодування вартості пов”язаних з
похованням ритуальних послуг (п.п. б), д) п. 1; п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону).

Виплату Фондом грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої
смертю потерпілого у зв”язку з нещасним випадком на виробництві, членам його
сім”ї зазначеним законом не передбачено і така за наявності для цього підстав
повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі ст. 440-1 чинного
на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 року. Не
передбачено законом і відшкодування Фондом такої шкоди в разі ліквідації
юридичної особи, зобов”язаної до її відшкодування. Претензії кредиторів в
такому разі задовольняються в порядку, передбаченому ст. 61 Господарського
кодексу України.

Судом встановлено, що 6 травня 2001 року в результаті нещасного випадку на
виробництві загинув син позивачки ОСОБА_2, чим їй завдано моральних страждань. Вироком
Кіровського міського суду від 28 грудня 2002 року на користь позивачки стягнуто
з товариства з обмеженою відповідальністю “Металом-Інвест”, з вини посадової
особи якого стався нещасний випадок на виробництві з      ОСОБА_2, 50 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

28 квітня 2004 року товариство з обмеженою відповідальністю
“Металом-Інвест” ліквідовано.

У зв”язку з встановленим в суду не було підстав для застосування норм
Закону України “Про загальнообов”язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України, які
спричинили втрату працездатності”.

Таким чином, правильно встановивши обставини, що мають значення для справи,
суд разом з тим до спірних правовідносин помилково застосував закон, який не
підлягав застосуванню, що відповідно до ст. 341 ЦПК України є підставою для
скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову в позові.

Керуючись ч. 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України “Про
загальнообов”язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”, п. 5 ч. 1 ст. 336, ст. 341, ч. 2 ст. 344 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Стаханові Луганської області задовольнити.

Рішення Кіровського міського суду від 14 листопада 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області від 31 січня 2007 року скасувати і
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Стаханові Луганської області про відшкодування
моральної шкоди відмовити за його безпідставністю.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

М.П. Пшонка

Я.М. Романюк