Справа №22- 2371                                          Головуючий
у 1 інстанції Єгурнова Н.О.
Категорія 21                                                                Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

22 лютого 2007 року                                                  м.
Донецьк

Апеляційний             суд                  Донецької                            області

В складі головуючого      ВИСОЦЬКОЇ B.C.

Суддів                 БІЛЯЄВОЇ О.М., ОСИПЧУК О.В.

При секретарі     ТАРАНЕЦЬ В.О.

З участю
представників  відповідача ОСОБА_4
Розглянувши цивільну справу за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Макіївки (далі Фонд) до ОСОБА_1 про стягнення сум
на відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ

В серпні 2006
року Фонд звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1, посилаючись на
те, що 12 червня 2004 року приблизно о 7 годині в м. Артемівську Донецької
області  сталася дорожньо - транспортна
пригода: зіткнулися автомобіль   під
керуванням ОСОБА_1 та автомобіль  під
керуванням ОСОБА_2, в якому
в якості пасажира знаходилася ОСОБА_3. Зіткнення транспортних засобів сталося з
вини водія автомобіля ОСОБА_1, який не виконав вимоги п. 10.1 Правил дорожнього
руху. У результаті зіткнення автомобілів пасажир ОСОБА_3 отримала травму, за
наслідкам якої їй встановлена стійка втрата працездатності 50%.

Кримінальна
справа відносно ОСОБА_1 була закрита відповідно до ст. 46 КК України у зв'язку
з примиренням винного з потерпілим.

За результатами
нещасного випадку було складено акт форми Н-1, ОСОБА_3 сплачені Фондом страхові
виплати у вигляді одноразової допомоги 10640 грн., лікарняні листки 3815,79
грн, щомісячні страхові виплати 1012,25 грн., пенсія за 3-ю групою інвалідності
по 150 грн. щомісячно за 19 місяців -3270,97 грн., санаторно-курортна путівка
2400 грн., оплата медичної та соціальної допомоги 1594,89 грн. всього 33 341,03
грн.

Фонд
просив стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_1 в порядку зворотної
вимоги до винної особи всі сплачені ними виплати.

Рішенням
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2006
року   позовні вимоги задоволенні
частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фонду 15 000 грн.

В апеляційній
скарзі позивач Фонд просить рішення скасувати, постановити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт посилається на
неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме положень ст.
1193 ЦК України,
з урахуванням майнового стану зменшив розмір відшкодування шкоди, не
врахувавши, що шкода відповідачем завдана вчиненням злочину.

В судове засіданні
представник Фонду не з'явився, про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 просить скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін, вважає його законним та обґрунтованим.

Апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з постановлениям нового з наступних
підстав.

Відповідно до п. п. 3,4 ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або
зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Вирішуючи спір про стягнення суми,
суд першої інстанції виходив з того, що Фонд, який відшкодував шкоду, завдану
другою особою, має право зворотної вимоги до винної особи в розмірі виплаченого
відшкодування. Разом з тим, суд врахував ненавмисну форму вини відповідача,
його сімейний та матеріальний стан, тому зменшив суму відшкодування шкоди до 15
000 грн.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3, яка знаходилася в трудових відносинах з ВАТ „Страхова Компанія
„Орадон", та з якою 12.06.2004 року стався на виробництві нещасний
випадок, була застрахована відповідно
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, яка
спричинили втрату працездатності" (далі Закон). Відповідно до Закону на
підставі акту про нещасний випадок на виробництві Фондом потерпілій ОСОБА_3
були проведені виплати в зв'язку тимчасовою непрацездатністю, одноразової допомоги
в зв'язку зі стійкою втратою працездатності, щомісячні страхові виплати тощо.

Відповідно до ст.25 Закону усі види страхових виплат і
соціальних послуг застрахованим провадяться Фондом   за рахунок коштів цього Фонду. Фонд є
страховиком відповідно до ст. 6 Закону, виплатив потерпілій ОСОБА_3, яка є
застрахованою особою страхове відшкодування не за договором майнового
страхування, а в зв'язку з виконанням своїх обов'язків по страхуванню від
нещасного випадку життя, здоров'я та працездатності, тобто за особистим
страхуванням. З зазначеним Законом Фонд права зворотної вимоги до відповідача
ОСОБА_1 не має.

Крім Закону, законодавство про
страхування від нещасного випадку складається із Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про
працю України, Закону України „Про охорону праці" та інших
нормативно-правових актів. Жоден із зазначених правових актів не передбачає
права зворотної вимоги (регресу) Фонду до винної особи у розмірі виплаченого
відшкодування.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший розмір встановлений законом. Положення
зазначеної норми, на яку суд послався в рішенні, на правовідносини, що виникли
між Фондом, потерпілою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 не розповсюджуються.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27
Закону України „Про страхування" до страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таке право не надається Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного
захворювання.

Зворотні вимоги
Фонду до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, тобто страхових виплат,
що сплачені потерпілій ОСОБА_3 внаслідок ушкодження здоров'я у зв'язку з
нещасним випадком на виробництві не ґрунтуються на законі, тому в задоволенні
позову Фонду необхідно відмовити.

Оскільки судом
першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, рішення
суду підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.
307 -316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШ ИВ

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду від нещасних випадків на
виробництві та професійний захворювань України в Центрально-Міському районі м.
Макіївки  задовольнити частково.

Рішення
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2006 року
скасувати.

В
задоволенні  позовних вимог відділення
виконавчої дирекції Фонду від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Центрально-Міському районі м. Макіївки відмовити.

Стягнути
з відділення виконавчої дирекції Фонду від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Центрально - Міському районі м. Макіївки
витрати на інформаційно - технічне забезпечення справи 1,50 грн. одержувач УДК у м. Донецьку
рахунок 0004 Банк ГУ
ДКУ у Донецькій області МФО
834016 ОКПО 34686537.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга
може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.