У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 липня 2007 року колегія суддів Судової палати у цивільних

справах Верховного Суду України в
складі:

Левченка Є.Ф.,   Пшонки М.П.,   Романюка Я.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Києві
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Білоцерківської
міської ради Київської області про встановлення факту прийняття спадщини та
визнання права власності на спадкове майно, за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного
суду Київської області від 25 вересня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду
Київської області від 11 січня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2. звернувся до Верховного Суду України
з касаційною скаргою на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської
області від 25.09.2006 р., залишене без змін ухвалою Апеляційного суду
Київської області від 11.01.2007
р.,  яким позов задоволено:
визнано встановленими факти, що ОСОБА_3. фактично прийняла спадщину після
смерті її сина ОСОБА_4., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_1. прийняла спадщину
після смерті ОСОБА_3., яка померла 30.09.2004 р.; визнано за ОСОБА_1. право
власності  на 17/100 частин  житлового будинку  з
надвірними  спорудами   по АДРЕСА_1 в м. Білій Церкві Київської
області, як на спадкове майно, що прийняла після смерті ОСОБА_4. його мати
ОСОБА_3.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_2. посилається на неправильне застосування
судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в
зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та передачу справи
на новий розгляд.

Заперечуючи проти касаційної скарги, ОСОБА_1. вказує на те, що судові
рішення, на її думку, є законними і обґрунтованими.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави
для перегляду судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з
того, що мати позивачки ОСОБА_3. прийняла спадщину після смерті сина ОСОБА_4.,
а позивачка - після смерті матері, в зв'язку з чим право позивачки на спадщину підлягає судовому захисту.

Апеляційний суд погодився з
таким висновком місцевого суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів
справи, що рішення судів ухвалені з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права, а також відсутні передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК України
підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновок
судів не спростовують.

Керуючись ст.ст. 332, 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25
вересня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 січня
2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України :

Є.Ф. Левченко

М.П. Пшонка

Я.М. Романюк