Справа
№ 22-ц-3703.      Головуючий у 1-й інстанції - Волчка А.Я.
Доповідач - Суханова Є.М.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1   лютого   2007  року  колегія  суддів
судової  палати  з
цивільних   справ Апеляційного
суду Київської області у складі:

Головуючого -Суханової Є.М.,

суддів -Данілова О.М., Яворського М.А.,

при секретарі - Якимець Ю.В.,

розглянула матеріали з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 листопада 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення норм безпеки при самовільному
будівництві та припинення дій, які погрожують руйнуванням спільного майна ;

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської
області від 2 листопада
2006 року в
задоволенні позовних вимог Сироватки 3.1.
було відмовлено.

Не погодившись з висновками наведенними в рішенні суду
апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги
вважає, що вона не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі
зібраних по справі доказів чітко визначив правовідносини сторін та застосував
законодавство, яке їх регламентує.

В силу ч. 2
ст. 152 ЗК
України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення
будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порущення не
пов"язанні з позбавленням права володіння земельною ділянкою та
відшкодування завданих цим збитків.

Згідно ст. 48
Закону України „Про власність" власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права хоча б вони не були поєднані з позбавленням
володіння майном, відшкодування завданих ними збитків.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім
випадків встановлених ст. 61
цього Кодексу.

Судом було встановлено, що позивачка є власником
житлового будинку АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі-продажу будинку від 20.09.1981 року.
Відповідачка є власником житлового будинку АДРЕСА_2. Дані будинку розташовані
між собою по сусідству та мають спільну капітальну стіну, що підтверджується
технічною документацією. На земельній ділянці належній відповідачці на праві
власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від
19.05.1998 року,
остання самовільно збудувала гараж розміром
5.77x3.93   м
за   що   постановою
інспекції   Держаного архітектурно
-

будівельного контролю від 11 січня 2006
року на неї було накладено штраф за самовільне будівництво.

Проте, позивачка не довела належними доказами по справі,
що внаслідок будівництва гаража відповідачкою, порушується право власності на
належну їй частину будинку, а також не довела, що дощова вода з даху гаражів
зливається на її будинок, що призводить до руйнування фундаменту, проникнення
води під будинок, що викликає відмокання стін, підлоги та підвищує вологість в
приміщеннях та погіршує якість життя позивачки.

Апелянт посилається на те, що вона надала належні докази,
що повинні призвести до задоволення її позовних вимог, але з цим не
погоджується колегія суддів. Наданий позивачкою акт депутата від 11.08.2006 року не може
розцінюватись як належний доказ, не є висновком спеціаліста, більш того як
вбачається з акту депутата обставини, на які посилається позивачка є
припущенням, а не висновком відповідного фахівця.

З рішенням виконкому Боярської міської ради від 07.02.2006 року ОСОБА_2
надано дозвіл на будівництво гаражу, який, просила в своїй позовній заяві,
знести позивачка, крім цього позивачка не заперечувала проти будівництва
гаражу, що підтверджується її особистою розпискою від 22.10.2003 року, у зв'язку
з чим, у суда не було
підстав для знесення гаража відповідачки, який на момент розгляду справи мав
статус не самовільного, а законного будівництва.

Крім того, позивачка не довела, що існує
причинно-наслідковий зв"язок між будівництвом гаражу відповідачкою та
порушенням прав позивачки на її власність, у зв"язку з чим рішення
постановлено на підставі вимог чинного законодавства.

Підстав передбачених ст. 311 ЦПК України, які б могли призвести до скасування рішення
суду не встановлено, також відсутні підстави для ухвалення нового рішення суду,
бо не встановлені підстави для задоволення позовних вимог позивачки, у
зв"язку з чим, апеляційна скарга не може бути задоволена.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294,295,304,308,315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду від 2 листопада 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та
може бути оскаржена протягом двох місяців до Верховного Суду України.