1 інстанції Грицаюк E.M.
Категорія   29                                                            Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

21 лютого 2007 року                                                                                            м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі головуючого Новосядлої В.М.,

суддів
Постолової В.Г., Дем'яносова М.В.,

при секретарі
Алексєєвій Г.Є.,

за участю
представника позивачки і відповідачки,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 17 жовтня 2006 року в справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та за
зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про вселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 приніс
апеляційну скаргу на рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від
17 жовтня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким,
що втратив право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про вселення.

Вказаним рішенням суду його було визнано таким, що
втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні
позову про вселення його у вказану квартиру було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду
скасувати через неповне з'ясування обставин справи, які мають істотне значення
для справи і постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки і відповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню із ухваленням
нового рішення через порушення норм матеріального права з наступних підстав.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачка є
власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

12 частка квартири належить їй на підставі Свідоцтва про
право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого Першою горлівською державною нотаріальною конторою 11
вересня 2001 року за реєстровим номером НОМЕР_1.

Друга частина квартири належить позивачці на підставі Договору дарування,
посвідченого Першою горлівською державною нотаріальною конторою 18 березня 2002
року за реєстровим номером НОМЕР_2, згідно із яким 12 частка квартир була
подарована їй відповідачем ОСОБА_2.

Відповідач
ОСОБА_2 зареєстрований в спірній квартирі з 1996 року.

Дарувальник ОСОБА_2 оспорив вказаний договір дарування і рішенням
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 5 червня 2006 року у
задоволенні позову про визнання договору дарування недійсним було відмовлено
(а.с. 53-54).

Визнаючи
ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування житловим приміщенням суд першої інстанції виходив із
вимог статті 71 Житлового Кодексу України, згідно із частинами 1 і 2 якої при
тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени. його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього
може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Але з таким висновком суду першої інстанції погодитись
неможливо, оскільки вказана стаття на яку посилається позивач і якою керувався
суд першої інстанції регулює правовідносини щодо користування житловим
приміщенням наймачем або членами його сім'ї, а позивачка є власником
однокімнатної квартири і тому на правовідносини між сторонами вказана стаття не
розповсюджується.

Таким чином,
апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції був неправильно

застосований
матеріальний закон.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України
підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або
процесуального права.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідача, таким, що
втратив право користування житловим приміщенням, були заявлені на підставі
статті 71 ЖК України, яка не регулює правовідносини між сторонами, а відповідно
до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,
в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, то апеляційний суд не вправі вийти за межі позовних вимог.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що у задоволенні позову
ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2
таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі
статті 71 ЖК України необхідно відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позову про вселення ОСОБА_2 у
спірну квартиру, суд першої інстанції виходив із того, що останній втратив
право користування житловим приміщенням через не проживання в квартирі без
поважних причин понад 6 місяців.

Оскільки ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі, у
передбаченому законом порядку, і апеляційним судом не визнаний таким, що
втратив право користування житловим приміщенням, а ОСОБА_1 чинить йому
перешкоди у проживанні в цій квартирі (поставила нові металеві двері, новий
замок і не дає йому ключ від цих дверей), то рішення суду першої інстанції в
частині відмови у вселенні в квартиру також підлягає скасуванню, як таке що не
відповідає вимогам закону, а ОСОБА_2 підлягає вселенню у спірну квартиру.

Керуючись
статтями 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 17 жовтня 2006
року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим
приміщенням відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про вселення задовольнити. Вселити ОСОБА_2 в квартиру
АДРЕСА_1.

Рішення
набирає законної сили негайно і може бути оскаржено безпосередньо до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.