Справа №2-14 2007 рік
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2007 року                                                                                                       м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської
області

в складі: головуючої - судді                     Хоминець М.М.

секретарів                                         Яцишин (Гундич) Г.В., Василюк Т.В.,

Тарнавської М.В. з участю представників сторін -

адвокатів                                          ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, виконкому
Черніївської сільської ради Тисменицького району
про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини та частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання
права власності на половину будинковолодіння, стягнення
грошових коштів та визнання частково недійсним свідоцтва про
право власності, -

встановив:

Позивач 03.04.2006 р. звернувся в суд з позовом до
відповідачки про визнання недійсною заяви про
відмову від спадщини та частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на половину
будинковолодіння. Після доповнення і уточнення
позовних вимог позивач просив визнати недійсною його заяву про відмову від спадщини, недійсними в 1/2 частині свідоцтва про
право на спадщину за законом від 09.08.2005 p., 18.04.1997 р.
та 11.11.1997 p., визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння та стягнути з відповідачки грошові
кошти, визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на
жилий будинок від 20.02.1989 p., поновивши строк позовної давності по даній вимозі. Ухвалою суду від 30.11.2006 р. в якості
відповідача по справі по позовній вимозі про визнання
частково недійсним свідоцтва про право власності на жилий будинок від
20.02.1989 р. притягнуто виконком Черніївської сільської ради Тисменицького району.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що відповідачка - його рідна (по матері) сестра. Він до
серпня 2005 р. проживав і залишається
зареєстрованим, а відповідачка продовжує проживати і
зареєстрована в спірному будинковолодінні АДРЕСА_1, що станом на 1991 p., тобто на час введення в дію Закону
України "Про власність", відносилось до категорії колгоспного двору.
У господарстві тоді проживали четверо членів двору
(мама, баба, сестра і він), які відповідно були співвласниками будинковолодіння
у рівних частках, тобто кожному належало по 1/4 частині. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 відкрилась спадщина на її
частину, яку шляхом фактичного вступу у володіння
спадковим майном прийняли баба, сестра і він; кожен з них успадкував по 1/12 частині, ставши власником 1/3 частини. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 голови двору
ОСОБА_6 він і відповідачка успадкували
порівну належну бабі 1/3 частину. Таким чином, він і відповідачка стали власниками 1/2 частини
будинковолодіння кожен (1/3+1/6). На той час він був неповнолітнім,
ним опікувалась сестра з чоловіком. У серпні 2005 р. відповідачка, скориставшись його довірою до неї та необізнаністю
щодо процедури оформлення спадщини, переконала його поїхати у Тисменицьку
держнотконтору і підписати заяву про відмову від спадщини. При цьому сестра
ввела його в оману, він вважав, що підписує заяву про відмову від її частки. Під час розгляду справи йому стало
відомо, що відповідачка 18.04.1997 р. оформила на себе після смерті баби свідоцтво про право на спадщину за
законом на грошову компенсацію в розмірі 660 німецьких марок, а 11.11.1997 р. - свідоцтво про право на спадщину за
законом на грошові вклади на загальну суму 9979,20 грн., вказавши у своїх заявах неправдиву інформацію про те, що інших спадкоємців, крім неї, немає. Просив
визнати недійсною його заяву про відмову від спадщини, недійсним в
1/2 частині видане відповідачці свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння від 09.08.2005 p., визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного
будинковолодіння, з яких 1/4 належить йому як частка в майні колишнього колгоспного двору і 1/4, - у порядку спадкування за законом; визнати недійсними в 1/2 частині свідоцтва про право на
спадщину за законом від 18.04.1997 р. та 11.11.1997 р. та стягнути з відповідачки в його
користь 363 грн., що в еквіваленті у 1997 р. становили 330 німецьких марок, і 4989,60 грн. шляхом переоформлення на його ім'я частини вкладу на
цю суму; поновити строк позовної давності та визнати
частково недійсним (в частині 3/4) свідоцтво про право власності на
жилий будинок від 20.02.1989 р. на ім'я ОСОБА_6

Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав і просив їх
задоволити.

Відповідачка в судовому засіданні уточнені позовні
вимоги визнала частково і пояснила, що у неї з
братом - позивачем по справі була
домовленість, що вона оформить спадщину на все будинковолодіння на своє ім'я.
Брат хотів одружитись і боявся, щоб майбутня дружина не претендувала на його спадщину. Брат сам запропонував їй оформити спадщину
на себе. Вона його не обманювала. Не заперечує
проти визнання за позивачем права власності на 1/4 частину спірного будинковолодіння, що належить йому як члену
колишнього колгоспного двору, і визнання недійсним в 1/4 виданого
їй свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння. Не визнає позовну вимогу про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину від 18.04.1997 р. на грошову компенсацію в сумі 660 німецьких марок, бо ці гроші вона використала на брата, оскільки разом з чоловіком опікувалась ним;
повністю визнає вимогу про визнання недійсним (в 1/2 частині) свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади від 11.11.1997 р. Проти
часткового задоволення позову не заперечувала.

Представник відповідача - виконкому Черніївської сільської ради - у судове засідання не з'явився, про час і місце судового
розгляду відповідач повідомлений належним чином, від нього не
надійшло повідомлення про причини неявки.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків,
дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що сторони з народження
проживають та зареєстровані у спірному будинковолодінні
АДРЕСА_1. Дане господарство відносилось до категорії колгоспного
двору. Згідно оглянутих у судовому засіданні погосподарських
книг Черніївської сільської ради, ксерокопія яких долучена до матеріалів справи (а.с. 91-92), в господарстві станом на 1991 р. проживало четверо членів двору, а саме: голова двору ОСОБА_6, її дочка ОСОБА_5,
внуки ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Всі вони мали право
власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України "Про
власність" (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному
колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили, всі четверо стали співвласниками цього будинковолодіння
по 1/4 частині. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
відкрилась спадщина на її частину, яку шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном прийняли матір покійної
ОСОБА_6, дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_3
відповідно по 1/12 частині. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 голови двору ОСОБА_6 позивач і відповідачка успадкували
порівну належну бабі 1/3 частину, ставши власниками 1/2 частини
будинковолодіння кожен.

09.08.2005 р. нотаріусом Тисменицької
державної нотконтори відповідачці видано свідоцтво про
право на спадщину за законом після смерті баби ОСОБА_6 на ціле будинковолодіння
(а.с.
64). При цьому нотаріус прийняла від позивача письмову
заяву, згідно якої останній прийняв спадщину
після смерті баби, але на оформлення своїх спадкових прав не претендує (а.с. 65). Суд, враховуючи суперечливий зміст заяви, піддає сумніву
ту обставину, що позивачу було належно роз'яснено
наслідки підписання такої заяви. Крім того, подібна форма заяви не передбачена ні чинним ЦК України, ні Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Проаналізувавши викладені відповідачкою мотиви, з яких вона виходила при оформленні на себе свідоцтва про право на
спадщину за законом на ціле будинковолодіння, суд приходить до
переконання, що у даному випадку мав місце обман з боку відповідачки. Тому заяву позивача від 12.07.2005 р. про відмову від спадщини слід
визнати недійсною.

Видане відповідачці 09.08.2005 р. свідоцтво про право на спадщину за законом на ціле будинковолодіння слід визнати недійсним в 1/2 частині. За позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння,
з яких 1/4 належить йому на праві спільної
сумісної власності як частка в майні колишнього колгоспного двору і 1/4 - у порядку спадкування за законом після
смерті матері і баби.

Оскільки встановлено, що відповідачка при
оформленні свідоцтв про право на спадщину за законом від 18.04.1997 р. та 11.11.1997 р. вказала у своїх заявах (а.с. 56-57) неправдиву інформацію про відсутність інших спадкоємців, вказані
свідоцтва слід визнати недійсними в 1/2 частині. При цьому суд враховує, що про отримання
відповідачкою цих свідоцтв позивач дізнався лише
під час розгляду справи після витребування з нотконтори спадкової справи, тому строк позовної давності ним не пропущено. З відповідачки
слід стягнути в його користь 363 грн., що в еквіваленті у 1997 р. становили 330 німецьких марок, а також визнати право позивача на половину
грошових вкладів на суму 4989,60
грн.

Підлягає до задоволення і позовна
вимога про визнання частково недійсним (в частині 3/4) свідоцтва про право власності на жилий будинок від 20.02.1989 p., виданого виконкомом Черніївської сільської ради Тисменицького району на ім'я
ОСОБА_6, оскільки встановлено, що на момент видачі свідоцтва
ОСОБА_6 як голова колгоспного двору була власником лише 1/4 частини будинковолодіння.
Пропущений позивачем з поважних причин трьохрічний строк позовної
давності по цій вимозі слід поновити.

З відповідачки слід стягнути в користь позивача
судові витрати, що складаються з суми сплаченого
держмита - 145,33 грн., 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 200 грн. витрат на правову допомогу, а
всього 375,33 грн.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 267, 321, 368,
392, 393 ЦК України, ст.549 ЦК УРСР,
керуючись ст.ст. 88,213-215
ЦПК України, суд -

вирішив :

Позов задоволити.

Визнати недійсною заяву ОСОБА_3 від 12 липня 2005 року про відмову від
спадщини.

Визнати недійсним в 1/2 частині видане ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 серпня 2005 року на будинковолодіння АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину
будинковолодіння АДРЕСА_1  з підстав
належності йому 1/4 частини на праві спільної сумісної
власності як частка в майні колишнього колгоспного двору і 1/4 - у порядку спадкування за законом після померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Визнати недійсним в 1/2 частині видане ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 квітня 1997 року на грошову компенсацію в сумі 660 німецьких марок. Стягнути з ОСОБА_4 в користь
ОСОБА_3 363 (триста шістдесят три) грн.

Визнати недійсним в 1/2 частині видане
ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 листопада 1997
року на грошові вклади та визнати за ОСОБА_3
право на половину грошових вкладів на суму 4989 (чотири
тисячі дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 60
коп.

Поновити пропущений позивачем строк позовної давності.

Визнати недійсним в частині 3/4 частин
будинковолодіння свідоцтво про право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1, видане виконкомом Черніївської
сільської ради Тисменицького району 20 лютого
1989 року на ім'я ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь
ОСОБА_3 375 (триста сімдесят п'ять) грн. 33 коп. судових
витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву
про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання заяви про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в
строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду
Івано-Франківської області може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Заява про апеляційне
оскарження та апеляційна скарга подаються через Тисменицький
районний суд.

Головуюча Копія вірна: Суддя

М.М.Хоминець М.М.Хоминець