У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

4 квітня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Головуючого

Григор'євої Л.І.,

Суддів:

Балюка М.І., Барсукової В.М.,

Берднік І.С.,

Косенка В.Й.,

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1до  ОСОБА_2,
ОСОБА_3про визнання договору купівлі-продажу
дійсним  та  визнання
права  власності на  земельні
ділянки,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду із  зазначеним позовом про визнання договору
купівлі-продажу  дійсним  та
визнання  права  власності на
земельні  ділянки, посилаючись на
те, що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності
належать  наступні земельні
ділянки :

пл. 0,06 га,
територія Таїровської  селищної
ради,АДРЕСА_1 - на  підставі  Державного
акту  про  право
власності  на землю НОМЕР_1
від  21.03.2002р.;

пл. 0,08 га, територія Таїровської селищної ради,
АДРЕСА_2 на підставі Державного акту
про  право приватної  власності на землю НОМЕР_2 від 18.04.2002 р.;

пл. 0,1 га, територія Таїровської селищної ради
АДРЕСА_3на підставі Державного акту на право приватної власності на землю
НОМЕР_3 від18.04.2002 р.;

пл. 0,12 га, територія Таїровської селищної ради АДРЕСА_4
на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_4

пл. 0,08 га, територія Таїровської селищної ради АДРЕСА_5
на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_5

пл. 0,1 га, територія Таїровської селищної ради
АДРЕСА_6на підставі Державного акту на право приватної власності на землю
НОМЕР_6

пл.0,1 га, територія Таїровської селищної ради АДРЕСА_7
на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_7

Позивач стверджує, що 15 лютого 2005 року відповідач  ОСОБА_3, який діяв по довіреності від імені
відповідача ОСОБА_2 продав їй  земельні
ділянки, про що був складений  у
присутності  свідка  договір купівлі-продажу, якій підписали від
імені  продавця по довіреності ОСОБА_3,
покупець ОСОБА_1 і  свідок  який був
присутній  при складенні  угоди.

Після
підписання  договору  представник
продавця  ОСОБА_3  взяв
на  себе  обов'язок
оформити  угоду  на протязі одного місяця, але до теперішнього
часу це не зробив, позивачка посилається на те, що вона  виконала
всі  умови  договору, сплатила  ОСОБА_3 за
земельні  ділянки  100 тис. грн.,  користується
земельними  ділянками і  розпочала
будівництво, тому  вона   просила
про  задоволення  позовних вимог  у
повному обсязі.

Рішенням
Київського районного суду м. Одеси від 13 квітня  2005 року
позов ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та  визнання
права  власності на  земельні
ділянки - задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від  31 березня
2006 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2005
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 ставиться питання про
скасування рішень суду  першої  та
апеляційної  інстанції та  ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, в зв'язку з порушенням норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна
скарга   підлягає задоволенню
частково  за  таких підстав.

Ухвалюючи рішення, суди виходили  із
того,  що
ОСОБА_3 , який діяв за довіреністю від 12 березня 2003 року власника
земельних ділянок - ОСОБА_2 вправі був їх продати позивачці. Договір
виконаний  повністю, тому  суд
вправі  визнати такий договір  дійсним.

Проте таких  висновків  суди дійшли
не  перевіривши  повно та всебічно  фактичних обставин справи, висновки суду не
ґрунтуються на зібраних  доказах  та не
відповідають  закону, застосованого  судом.

Так,  згідно положень  ст.
638 ЦК України договір  є  укладеним , якщо  сторони
в  належній  формі
досягли  згоди  з усіх
істотних умов  договору.

Істотні  умови  договору є умови про предмет договору, умови,
що  визначені  законом як
істотні або  є  необхідними до  договорів
даного виду, а  також  усі ті умови, щодо  яких
за  заявою хоча б  однієї
із  сторін має  бути
досягнуто згоди.

Як вбачається із  ксерокопії
Державних актів  на  спірні земельні ділянки останні за  розміром є різними. У договорі, що  оспорюється, не зазначено яка  вартість
кожної земельної ділянки та за якою ціною кожна із них  продається, що є суттєвою умовою укладення
договору.

Крім того, згідно  ст. ст. 181, 182,
абз. 3 ч.2 ст. 331, ч.4 ст. 334, ч. 3          ст.640 ЦК України земельна ділянка
належить до нерухомих речей  та підлягає
обов'язковій державній реєстрації. Договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або  державній
реєстрації,  а  в разі
необхідності і нотаріального посвідчення і державної реєстрації  - з
моменту  державної реєстрації.

Із матеріалів справи та зазначених ксерокопії державних актів не вбачається
, що  земельні  ділянки
були зареєстровані за  ОСОБА_2. Ці
ксерокопії  Державних  актів
взагалі  ніким із посадових
осіб  не завірені і із протоколу судового
засідання не вбачається, що судом ці державні акти оглядалися.

Судом не  витребувано із Державного
земельного кадастру чи є  наявність  або відсутність обмежень (обтяжень, арешту)
на ці земельні ділянки, як того  вимагає
від  нотаріусів,  які посвідчують такі договори, стаття 55  Закону України  “Про нотаріат”, розділ 3 Інструкції про
порядок  вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3
березня  2004 року, а  також не з'ясовано яка ж  ціна
кожної земельної  ділянки.

Крім того,  за змістом ст. 237, 238
ЦК України представник має вчиняти правочин від імені  особи,
яку  він  представляє в інтересах  цієї особи.

Із довіреності  від  12 березня
2003 року , за якою діяв
ОСОБА_3  у суді вбачається, що
вона використовувалася при  укладенні
інших  договорів. Судом не перевірено, чи
укладався у зазначений в угоді день спірний договір, чи одержувала ОСОБА_2 від
ОСОБА_3 гроші за продажу спірних земельних ділянок, чи ця угода  була укладена
вже після її смерті з  метою  позбавлення спадщини на земельні ділянки
ОСОБА_4, як  про це заявляє останній.

Крім того, приймаючи  позовну заяву
до розгляду і розглядаючи справу суди не звернули уваги на те, що згідно
положень ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна,
пред'являються за
місцезнаходженням  майна  або
основної його частини.

Спірні земельні ділянки знаходяться в Овідіопольському районі Одеської
області, тому Київський районний суд м. Одеси не повноважний був  розглядати цю справу. До того ж  позовна заява
прийнята та  розглянута  з
чисельними порушеннями норм процесуального права. Зокрема до позовної
заяви приєднана квитанція від 10 травня 2005 року № НОМЕР_8 про оплату  державним митом. ОСОБА_4 у зверненні до
апеляційного суду  доводив, що позовна
заява фактично прийнята та  розглянута
після  10
травня 2005 року, тобто після смерті матері з метою позбавлення його
спадкового майна. На  ці звернення  апеляційний суд не звернув  уваги.

За таких обставин погодитися  з  ухваленими рішеннями  судів не
можна, вони підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд
до районного суду  за  підсудністю.

Керуючись, ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13
квітня  2005 року   та ухвалу апеляційного суду Одеської області
від 31 березня  2006 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до Овідіопольського районного суду Одеської
області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                               Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                            М.І.
Балюк

В.М.
Барсукова

І.С.
Берднік

В.Й.
Косенко