Справа № 22 ц/1118                                             Головуючий
Категорія 29                                                           Доповідач
Ухвала Іменем    України

21 червня 2007 року                                                  м.
Житомир

Апеляційний суд                                                    Житомирської
області

в складі:                         головуючого                     Омельчука М.І.

суддів :                              Кашапової
Л.М.

Худякова A.M.

при секретарі          Константіновій

з участю апелянта ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до
Коростенського міськвиконкому про визнання права користування жилим
приміщенням,

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду   від 13
лютого 2007 року,

встановив : В жовтні 2006 року ОСОБА_1
звернулась з вказаним позовом до суду, зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
чоловік ОСОБА_2. З ним вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з листопада 1996 року. Чоловік
являвся наймачем квартири АДРЕСА_1. У 1996 році вона
вселились і користується вказаною квартирою, однак не зареєстрована в ній. В
період спільного проживання разом з чоловіком придбали певне майно. Чоловік мав
намір зареєструвати її у спірній квартирі, проте зробити цього не встиг. На
даний час вона сплачує кошти за користування квартирою, погасила заборгованість
по комунальних послугах, уклала відповідні договори з організаціями, які
надають ці послуги, тому просила визнати за нею право на користування спірною
квартирою.

Рішенням
Коростенського міськрайсуду від 13
лютого 2007 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю позовних вимог.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати згадане рішення суду та ухвалити нове про
задоволення її позову. Посилається на те, що суд невірно застосував
матеріальний закон, неправильно його розтлумачив, не дав належну оцінку доказам
і ухвалив незаконне рішення.

Розглянувши
справу в межах визначених ст. 303
ЦПК України, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступних підстав.

Статтею 64 ЖК України
передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються
на рівні з наймачем усіма правами і несуть

усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого
приміщення.

В п. 9 роз'яснень, що
містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року « Про деякі
питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу
України», зазначено, що при вирішенні спорів про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд має з'ясувати, чи дотриманий
встановлений порядок при їх вселенні, чи прописані вони в даному жилому
приміщенні, чи було воно їх постійним місцем проживання, чи вели з наймачем
спільне господарство, тривалість часу проживання у ньому, чи не обумовлювався
письмовою угодою з наймачем порядок користування цим жилим приміщенням.

Судова практика,
відповідно до положень ст.ст.64,65 ЖК України, виходить із того, що особа, яка
вселилась до наймача, як член сім'ї, не набуває права користування займаним ним
приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим
приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду, або якщо є
інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця
проживання.

Сама по собі
наявність чи відсутність прописки, на що наголошує Верховний Суд в п. 15 постанови від 1.11.1996 року «Про
застосування Конституції України при здійснені правосуддя», не може бути
підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача, або ж для відмови їй у
цьому.

Матеріали справи
свідчать про те, що спірна квартира не являється постійним місцем проживання
позивачки. Письмові докази стверджують про те, що ОСОБА_1 постійно проживає у АДРЕСА_2. У 2004 році їй, як
багатодітній матері в цьому селі сільрадою надано будинок. За вказаною адресою
на медичному обліку перебувають її діти, навчаються у АДРЕСА_2 сільській школі.
Тимчасове користування позивачкою квартирою АДРЕСА_1, укладення нею договорів з організаціями про надання
послуг за користування цією квартирою, не дають підстав визнати, що вона набула
права на постійне користування згаданою квартирою.

З врахуванням
наведених обставин та вимог закону, суд першої інстанції дійшов правильного
висновку про безпідставність вимог позивачки та відмовив їй у їх задоволенні.
Рішення суду ухвалено з дотриманням вимог закону, підстав для його скасування
апеляційний суд не вбачає, залишає без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхиляє.

Керуючись ст.ст.  303,304,308,313-315,324,325 ЦПК
України,  апеляційний

суд,

ухвалив :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Коростенського міськрайонного суду від 13 лютого 2007року
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України на
протязі двох місяців з дня набрання нею законної сили.