Справа№2-180/07 РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Малиновський районий суд м.Одеси у складі:
Головуючого судді -
за участі адвоката -
відкритому   судовому   засіданні
справу   за  позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
В серпні 2006 року ОСОБА_2.
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила
право користування жилим приміщенням, вказуючи що вона не проживає в будинку АДРЕСА_1 більше 6 місяців. Просив
задовольнити позов на підставі ст.71 ЖК України.
слухання справи ОСОБА_2. уточнивши свої позовні вимоги, просив суд на підставі
ст.ст.405,406,383,386,391 ЦПК України визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1,
висилити її з зазначеного будинку. Свої вимоги мотивував тим, що йому на
підставі договору купівлі -продажу
належить 44/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1. З 2003 року в указаному
будинку проживає відповідачка, яка вселилась в зазначений будинок з його згоди,
як член сім'ї. На теперішній час, шлюб розірваний, в зв'язку з чим відпали
підстави для існування права відповідачки на користування належним йому майном.
визнала та пояснила, що з ІНФОРМАЦІЯ_2 вони
стали проживати разом. ІНФОРМАЦІЯ_3
зареєстрували шлюб. За цей час перебудували будинок, у середині зробили ремонт,
переклали дах, підняли стіни. В серпні 2005
року сторони посварились, ОСОБА_2. перестав пускати відповідачку у будинок.
звернулась до суду з позовом про вселення. Рішенням суду ОСОБА_3 була вселена в
будинок АДРЕСА_1, а в
задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_2. про втрату її права на користування жилим
приміщенням відмовлено. Зазначила, що вона отримала право на користування жилої
площі після вступу в зареєстрований шлюб та отримання дозволу позивача на
вселення та реєстрацію її за вказаною адресою. Відповідно до норм ЖК України,
має право на користування житловою площею спірного будинку і після розірвання
шлюбу. Вважає, що спірні правовідносини повинні регулюватись ЖК України, а
пред'явлення позову за підставами ст. 405,406
ЦК України, вважає безпідставними.
матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши представлені докази,
суд вважає, що позов ОСОБА_2. не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом
встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2.
належить на праві приватної власності 44/100
частин житлового будинку з надвірними спорудами під АДРЕСА_1 та складається
в цілому з одного кам'яного жилого будинку під літ.А, житловою площею 39,5 кв.м. та
надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 591 кв.м.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2. та
ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що у відділі реєстрації актів цивільного стану
Малиновського районного управління юстиції м.Одеси був зроблений актовий запис НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3.
ІНФОРМАЦІЯ_5 була проведена
реєстрація місця проживання відповідачки за адресою АДРЕСА_1. У зв'язку з
погіршенням стосунків між подружжям, ОСОБА_2 не пускав відповідачку на спірну
житлову площу. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про вселення.
Рішенням
Малиновського районного суду м.Одеси позов ОСОБА_3 задоволено, у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2. про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, на підставі ст.71 ЖК України, відмовлено.

Рішення суду
було виконане, ОСОБА_3 була вселена в будинок за АДРЕСА_1. Однак, проживати за вказаної
адресою не має змоги, тому що позивач привів будинок в нежилий стан.

ОСОБА_2.
стверджує, що відповідачка користується чужим майном -належним йому
будинком за АДРЕСА_1- тому між
ними був встановлений особистий сервітут. У зв'язку з тим, що підставою
встановлення сервітуту був шлюб, який на даний час розірвано, вважає, що
сервітут припинив свою дію.

Однак с таким
твердженням суд не може погодитись, оскільки право користування членів сім'ї
житлом його власника породжується фактом членства сім'ї . При цьому дане
право не залежить від фактичного стану сімейних відносин. Члени сім'ї власника
мають право на користування житлом і тоді, коли сім'я зберігається в повному
складі, і тоді, коли вона розпалася. Дружина власника житла має право
користуватися житлом власника навіть після розлучення.

Тому, суд
вважає, що розірвання шлюбу в даному конкретному випадку не є підставою для
припинення сервітуту, у зв'язку з чим в задоволенні позову ОСОБА_2. про
визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та
виселенні слід відмовити.

Керуючись
ст..ст.10,11,60,209,212,214,125,218
ЦПК України, 383,
401,402,405, п.4 ст.406 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим
приміщенням в будинку за АДРЕСА_1, та ії
виселенні - відмовити.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції , шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
подання після цього протягом 20
днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя