Справа № 22-1787                                 Головуючий в 1
інстанції - Куцій Є.М.
Категорія - 21                                                                Доповідач
РІШЕННЯ

іменем     України

15 лютого 2007 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі: Головуючого Гурової О.М. суддів Шевченко В.Ю., Могутової Н.Г. при секретарі
Тимченко Г.В. з участю
сторін,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку справу за апеляційною скаргою
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Єнакієве на
рішення Єнакіївського міського суду Донецької області від 21 грудня 2006р. за
позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Єнакієве
про відшкодування  моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У
листопаді 2006р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань України в м. Єнакієве моральної шкоди,
заподіяної внаслідок ушкодження здоров» я на виробництві. Позивач посилається
на те, що , тривалий час працюючи на підприємствах вугільної промисловості,
отримав професійне захворювання, у зв'язку з чим висновком МСЕК від 19.10.2006р.
йому вперше було встановлено 40% втрати професійної працездатності та він
визнаний інвалідом З групи безстроково. Внаслідок ушкодження здоров» я на
виробництві йому спричинена моральна шкода, на відшкодування якої просив
стягнути з відповідача 100000грв.

Рішенням
Єнакіївського міського суду від 21 грудня 2006р. позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені частково, на його користь з Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних
захворювань України в м. Єнакієво стягнуто моральну шкоду у розмірі 12000 грн.

В
апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.
Єнакієво просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позовних вимог , посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що позивачем не було надано належних доказів щодо підтвердження факту
спричинення йому моральної шкоди, цей факт не підтверджено відповідним
висновком МСЕК. Крім того, суд не врахував, що відповідно до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2006р." дія окремих статей Закону
України„Про загальнообов'язкове державне соціальне   страхування
від   нещасного   випадку
на   виробництві   та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"
від 23.09.1999р. №1105 , в тому числі відносно відшкодування моральної шкоди,
зупинено.

Представник
відповідача в засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги,
просив скасувати рішення суду, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач
просив залишити рішення суду без змін, так як вважав його законним і
обгрунтованим.

Судом
першої інстанції встановлено, що позивач, тривалий час працюючи на
підприємствах вугільної промисловості, отримав професійне захворювання, у
зв'язку з чим висновком МСЕК від 19.10.2006р. йому вперше було встановлено 40%
втрати професійної працездатності та він визнаний інвалідом 3 групи
безстроково. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов до висновку, що позивач
має право на відшкодування моральної шкоди і вирішив стягнути на його користь з
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Єнакієве
моральну шкоду у розмірі 12000грв.

Заслухавши
доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких
підстав.

Задовольняючи
позов, суд виходив з того, згідно висновку МСЕК від 19.10.2006р. позивачу у
зв'язку із професійним захворюванням вперше встановлено втрату працездатності у
розмірі 40%, а тому він має право на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно
до роз'яснень п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від
31.08.1995р. №4, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються
законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній
справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими
правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав
чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної
шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно
п.13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999р. страховим випадком є
нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення таабо соціальних
послуг.

Із
матеріалів справи вбачається, що втрата професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням позивачу вперше встановлена висновком МСЕК у 2006р.,
коли згідно п.27 ст.77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006
рік" було зупинено на 2006 рік дію абзацу 4 статті 1, підпункту „є"
пункту 1 частини першої статті 21, частини 3 статті 28 та частини третьої
статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим і членам їх сімей.

Виходячи
з наведеного, відповідно до вимог ст. 5 ЦК
України, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних
вимог , оскільки дія положень п.27 ст. 77 Закону України „Про державний бюджет
України на 2006 рік" повинна застосовуватись до правовідносин, що виникли
після набрання чинності вказаним законом, тобто після 1 січня 2006 року.

З
матеріалів справи вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди у
позивача виникло   після набрання
чинності Законом України „Про державний бюджет України на 2006 рік", тому
правових підстав для стягнення сум у відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 не
має, оскільки призупинення дії закону не дає підстав для його застосування.

Таким чином,
апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з професійним захворюванням не
підлягають задоволенню.

Відповідно до
ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального
або процесуального права.

За таких
обставин, рішення підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення про відмову в задоволенні позову на підставі п.27 ст.77
Закону України "Про Державний бюджет України на 2006р.".

Керуючись ст.ст.307, 309,313,316 ЦПК України, апеляційний
суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.
Єнакієво задовольнити.

Рішення
Єнакіївського міського суду Донецької області від 21 грудня 2006р. скасувати.

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.
Єнакієво про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.
Єнакієво витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі
01грв.50коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення
та

може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання

законної
сили.