Справа №22-492                                            Головуючий у 1 інстанції
2007р.                                                                    Галушкова Н.В.
Суддя-доповідач Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2007р.                                                               м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької
області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончара О.С,
Мануйлова Ю.С.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Мелітопольського міськрайонного
суду Запорізької області від 23 листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
стягнення матеріального збитку і моральної шкоди, завданих злочином,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2004 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок
ДТП.

У позові
зазначав, що 28 травня 2004 року, приблизно ,у 21 годину 30 хвилин, на автодорозі Харків-Севастополь, з вини
ОСОБА_3, який, не маючи посвідчення на право керування автомобілем, однак
керував належним його матері ОСОБА_1 автомобілем ВАЗ-2106, державний номер
НОМЕР_1, сталося зіткнення з належним йому автомобілем „Мерседес-Бенс
300-Е", державний номерНОМЕР_2, яким на підставі довіреності керував
ОСОБА_5

Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, в якій отримала тілесні ушкодження пасажир автомобіля ВАЗ-2106 неповнолітняОСОБА_4, отримав механічні
пошкодження автомобіль „Мерседес-Бенс 300-Е".

За висновком судово-автотоварознавської експертизи вартість ремонту пошкодженого
автомобіля становить 38414 гр. 56 коп.

Вточнивши
позовні вимоги, які первісно містили вимоги щодо відшкодування витрат на
проведення експертизи у сумі 450 гр. та 7000гр моральної шкоди, позивач просив відшкодувати йому
матеріальну шкоду у сумі 38414 гр. 56 коп., стягнувши її з ОСОБА_1

2

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2006 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 матеріальні збитки в сумі 38414 гр. 56 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та
постановити нове, яким стягнути суму матеріального збитку тільки з
ОСОБА_3

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений
автомобіль „МерседесБенс" державний номер НОМЕР_2, яким на
момент ДТП керував водій ОСОБА_5, сталася з вини ОСОБА_3, який, не маючи посвідчення на
право керування транспортом та будучи у стані
алкогольного сп"яніння , здійснюючи обгін вантажного автомобіля, виїхав на смугу зустрічного руху, не переконавшись у
відсутності на ній транспортних засобів.

Вказані обставини не заперечувалися ОСОБА_3 та підтверджуються вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької
області від 1 лютого 2006 року про притягнення ОСОБА_3 до
кримінальної відповідальності за ст. 286 ч.1 КК України(а.с.69). Відповідно ж до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, обов"язковий для суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи
мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановлюючи рішення про стягнення завданої ОСОБА_2, як власнику автомобіля „Мерседес-Бенс", матеріальної
шкоди тільки з ОСОБА_1, тобто з матері особи, винної у
скоєній ДПТ, суд послався на ч.2 ст. 1187 ЦК України, не врахувавши при цьому положення ч.4 ст. 1187 ЦК України, за якими якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом сприяла недбалість її власника(володільця),
шкода, заподіяна діяльністю щодо його використання,
зберігання або утримання, відшкодовуються ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням
обставин, що мають істотне значення.

Відповідні роз'яснення містяться і у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року з подальшими змінами
„Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди", згідно яким володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну
цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його
володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а
не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел
підвищеної небезпеки, а коли йому сприяла винна поведінка
володільця( не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може
бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим
джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1, їй було відомо, що її син ОСОБА_3 хоча і не мав посвідчення на право керування
автомобілем, однак фактичні навики керування машиною у
нього були. Незважаючи на це, будь - яких запобіжних заходів, які б виключали можливість її сина 28 травня 2004 року,
а саме у

3

день закінчення ним школи, взяти у домі ключі від автомобіля ВАЗ-2106 та
від гаража, де той зберігався, а також і сам
автомобіль з метою покатати на ньому друзів, вона не приймала, контроль за діями ОСОБА_3 у цей день не здійснювала, а тому
колегія приходить до висновку, що вона
також повинна нести матеріальну відповідальність за шкоду, спричинену позивачу діями її сина, у рівній частці з останнім.

За висновком
судово-автотоварознавської експертизи від 9.07.2004 року ( а.с.9-33), вартість
матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля „ Мерседес-Бене 300Е" становить
38414 гр. 56 коп.

Відповідно до
роз'яснень, які містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6
від 27.03.1992 року з подальшими змінами „ Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди", постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого
відшкодування вартості майна, що не
може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу
цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

У засіданні
апеляційного суду ОСОБА_3 та ОСОБА_1, враховуючи
студінь пошкодження елементів та деталей автомобіля „Мерседес-Бенс 300Е", відмовилися від того, щоб вони були
передані їм після відшкодування ними спричиненої ОСОБА_2 шкоди.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що постановлене по справі рішення
не відповідає обставинам справи і підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди
підлягають задоволенню шляхом стягнення
38414 гр. 56 коп. з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у рівних частках.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317
ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада
2006 року по даній справі - скасувати та постановити нове рішення наступного
змісту: ., Стягнути на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди з
ОСОБА_3 та з ОСОБА_1по 19207 гр. 28 коп. з кожного та по 192 гр. 07 коп.
судового збору з кожного."

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути
оскаржено до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним
законної сили.