У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі :

головуючого                    Патрюка М.В.,

суддів:                               Григор'євої
Л.І.,            Барсукової В.М.,

Балюка М.І.,
Лященко Н.П., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом Акціонерного комерційного банку “Новий”
(далі - АКБ “Новий”) до ОСОБА_1про відшкодування шкоди, заподіяної працівником
при виконанні трудових обов'язків, за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 8 червня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2006 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У вересні 2004 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом,
мотивуючи його тим, що з відповідачем, який працював в АКБ “Новий” на посаді
касира пункту обміну валюти з 10 вересня 2002 року, було укладено договір про
повну матеріальну відповідальність.

Посилаючись на те, що проведеною 28 травня 2004 року ревізією підзвітних
відповідачеві товарно-матеріальних цінностей виявлено недостачу грошових коштів
на суму 2 085 781 грн. 23 коп., просив стягнути з нього вказану суму та судові
витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 8 червня 2006
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області
від 20 грудня 2006 року, позов АКБ “Новий” задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на
користь АКБ “Новий” в рахунок відшкодування недостачі                   2 085 781 грн. 23 коп. та 1
700 грн. судового збору, а всього -                                      2 087 481
грн. 23 коп.

У поданій до Верховного Суду
України касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від 8 червня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2006 року та передати
справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим
є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов АКБ “Новий” та ухвалюючи рішення про
стягнення з  ОСОБА_1 на користь АКБ “Новий” 2 085 781 грн. 23 коп. недостачі, суд, з яким погодилась апеляційна інстанція, виходив з
доведеності позивачем заявлених вимог.

При цьому суд дійшов висновку про наявність
заборгованості відповідача перед позивачем, встановивши факт отримання
відповідачем спірних грошових коштів, що, на думку суду, підтверджується їх
частковим добровільним поверненням до банку.

Однак, з висновками суду не можна погодитися, оскільки
він дійшов їх з порушенням норм процесуального закону.

Заперечуючи проти позову, відповідач оспорював отримання
ним у касі банку грошових коштів у розмірі 1 636 930 грн. 56 коп. та 85 700
доларів США; крім того, оспорював свої підписи на видаткових касових ордерах
від                 29 квітня 2004 року,
зазначаючи, що ніколи їх не підписував, та вважаючи, що вказані ордери є
підробленими, заявляв клопотання про призначення графологічної експертизи.

Стаття 10 ЦПК України, закріпивши принцип змагальності
сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні
процесуальні можливості з метою захисту їх порушених, оспорюваних чи невизнаних
прав та законних інтересів, в тому числі й щодо подання доказів, їх дослідження
та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка
бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості
стороною подати докази з поважних причин, суд має сприяти особі в їх
витребуванні, тим самим суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин
справи (ч. 1 ст. 137 ЦПК України).

Однак суд, в порушення зазначених вимог процесуального
законодавства, залишив поза увагою клопотання відповідача про призначення
експертизи та про витребування у позивача доказів - оригіналів зазначених
видаткових ордерів, а доводи відповідача про відсутність його підпису в цих
ордерах, залишив поза увагою, посилаючись на відсутність доказів, які б
підтверджували його доводи, порушивши при цьому принцип рівних можливостей
сторін у процесі, гарантований ст. 6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, підписаної 4 листопада 1950 року, ратифікованої 17 липня
1997 року, що набула чинності 11 вересня 1997 року та ст. 10 ЦПК України.

Водночас, в порушення норм ст. ст. 57, 60, 212, 213 ЦПК
України, відхиляючи доводи відповідача, суд поклав в основу рішення показання
свідків - колишніх працівників Катеринославської філії АКБ “Новий” про
підтвердження факту видачі банком ОСОБА_1 вказаних в ордерах грошових коштів, якими, на думку
суду, повністю спростовуються заперечення відповідача.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не можна
визнати законним і обґрунтованим.

Зазначені порушення не було усунено апеляційним судом, у
зв'язку з чим підлягає скасуванню й ухвала апеляційного суду.

Керуючись
ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від                       8 червня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2006 року
скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                    М.В. Патрюк

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.М. Барсукова

М.І.  Балюк

Н.П. Лященко