Апеляційний суд черкаської області
Справа №
22ц-181-2007р.                                                    Головуючий
повернення                                                    Маринчук
набутого                                                           Доповідач
в апеляційній інстанції
майна                                                                                      Бородійчук
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20"
лютого 2007 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Черкаської області в складі:

головуючого                Кісіль М.О.

суддів                            Бородійчука В.Г.,
Трюхана Г.М.

при
секретарі               Петренко С.П.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 листопада 2006р. по
справі за позовом ОСОБА_1 до
виробничо-комерційного підприємства «ЗС Компані», треті особи ПП «Пролайн», ПП
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ДП
«Капітал Промінь» м.Вінниця, ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутого
майна.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

встановила:

Позивачка звернулась в суд із зазначеним позовом до відповідача вказуючи на
те, що вона з 06.09.1997р. по 17.03.2004р. перебувала у зареєстрованому шлюбі
із ОСОБА_3 Під час
цього шлюбу 05.02.2001р. вони купили трикімнатну квартиру в АДРЕСА_1.

Тому, як вказує позивачка з посиланням на ч.1 ст.60 СК
України, вказана квартира належить їй та ОСОБА_3
на праві спільної сумісної власності і їх части є рівними.

Вказує, що ВКП «ЗС Компані» не являючись власником квартири АДРЕСА_1,
09.07.2004р. уклало договір оренди із ПП «Пролайн» з орендною платою 1000 грн.
в місяць і таким чином із 01.07.2004р. по 31.12.2005р. отримало орендну плату в
розмірі 18000 грн., а з 01.01.06р. уклало договір оренди із ПП ОСОБА_2 з
помісячною орендною платою в розмірі 1500 грн. отримавши таким чином від нього
3000 грн.

Крім того, як зазначає позивачка у заяві про збільшення позовних вимог, ВКП
«ЗС Компані» уклало договір оренди від 15.06.2005р. із суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_4 на оренду 42 кв.м. приміщення по АДРЕСА_1, з
орендною платою 1000 грн. в місяць, починаючи із 15.06.2005р. і таким чином до
15.07.06р. тобто за 13 місяців розмір орендної плати складає 13000 грн.

Також вказує, що ВКП «ЗС Компані» з таких же підстав уклало договір оренди
з 01.04.06р. з ДП «Капітал Промінь» на оренду 40 кв.м. цього ж приміщення з
орендною

2

платою
1690 грн. в місяць,
за що за 4 місяці тобто до 01.08.06р. орендна сума становить 6760 грн.

Зазначає, що
всього за період з 01.07.04р. по 01.08.06р. ВКП «ЗС Компані» без   достатніх підстав одержало 40760 грн.

Оскільки
квартира АДРЕСА_1, належить їй та ОСОБА_3 і який,
як зазначає позивачка являється директором ВКП «ЗС Компані» і який без її     згоди укладав договори оренди цієї
квартири, а ВКП «ЗС Компані» безпідставно одержало суму оренди в сумі 20380
грн., яка приходиться на її
частку в квартирі, а тому просить стягнути вказану суму із ВКП «ЗС Компані».

В судовому засіданні
позивачка в доповнення позовних вимог просить визнати недійсним договір оренди
від 06.02.2001р. та акти виконаних робіт від 15.12.2002р. та від     25.12.2002р.

Рішенням
Уманського міськрайонного суду від 22.11.2006р. відмовлено в задоволенні    . позовних вимог ОСОБА_1.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1.
просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду від 22.11.2006р.
як незаконне та постановити нове рішення, яким стягнути з ВКП «ЗС Компані» на
її користь 20380 грн.

Перевіривши
законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної
скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а
судове рішення до скасування з постановлениям
нового судового рішення.

Оскільки
висновки суду не відповідають наявним по справі доказам і суперечать вимогам
діючого законодавства.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог суд виходив з тих обставин, що між ОСОБА_3 та «ЗС Компані»
за погодженням з ОСОБА_1.
було заключено договір
оренди 3-кімнатної квартири, а також те, що ВКП «ЗС Компані» понесло значні
витрати на реконструкцію приміщення, тому реалізуючи право на суборенду,
правомірно передало кімнатну квартиру в користування 3-м особам, а отриману
орендну плату правомірно звертає в погашення витрат на реконструкцію приміщення.

Проте такі
висновки суду суперечать наявним по справі доказам.

Так в
рішенні Уманського міськрайонного суду від 21.12.2005р. встановлено, що ОСОБА_3 розпорядився
3-кімнатною квартирою, передавши «ЗС Компані» в оренду, де він являється
директором, без відома та без згоди ОСОБА_1.

Дані обставини не були спростовані і ухвалою апеляційного суду Черкаської
області

від 23.03.2006р.

Відповідно
до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у

цивільній
справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у
яких

беруть
участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким
чином колегія суддів вважає, що договір оренди від 06.02.2001р. є фіктивним і
згоди на укладення даного договору ОСОБА_1.
не давала.

Як
вбачається з матеріалів справи спірна квартира є спільною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_1. про те ОСОБА_3 використовує
дане приміщення в особистих цілях.

Відповідно до
ч.2 ст.68 Сімейного кодексу України розпорядження майном, що є об'єктом   права
спільної   сумісної   власності,
після   розірвання   шлюбу
здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до
Цивільного кодексу України.

Згідно до ст.359
ЦК України доходи
від використання майна, що є у спільній
власності, розподіляється між співвласниками відповідно до їх часток у
праві спільної часткової власності.

ОСОБА_1.
має право власності на 1/2 спірного приміщення.

Як  встановлено
судом за період з
09.07.2004р.  по  01.08.2006р.
ОСОБА_3 являючись
директором ВКП «ЗС Компані» і діючи від імені компанії без згоди ОСОБА_3

передав
квартиру в оренду третім особам, і отримав орендну плату в сумі 40760 грн.

3

А тому відповідно до вимог ст.359 ЦК
України ОСОБА_1. має
право на 1/2 частину орендної плати, що становить 20380 грн.

Крім цього відповідно до вимог ч.4 ст. 369 ЦК України правочин
щодо розпорядження спільним майном вчинений одним із співвласників, може бути
визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у
співвласника, який вчинив правочин необхідних повноважень.

За таких обставин колегія суддів вважає, що дане судове рішення не може
залишатися в силі і підлягає до скасування.

З наявних у справі доказів колегія суддів вважає можливим постановити нове
судове рішення яким задовільнити позовні вимоги ОСОБА_1.

Керуючись ст.
309 ЦПК, ст.48,256 ЦК (в
ред.. 1963р.) колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
задовільнити.

Рішення
Уманського міськрайонного суду від 22 листопада 2006р. скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1. задовільнити.

Визнати
недійсним договір оренди від 6.02.2001р..

Стягнути з ВКП
«ЗС Компані» на користь ОСОБА_1 20380
грн.

Стягнути з ВКП «ЗС Компані» на користь ОСОБА_1. витрати по
оплаті держмита в розмірі 203 грн. та 30 грн. за інформаційно-технічне
забезпечення.

Рішення може бути оскаржено до Верховного Суду України в 2 місячний строк з
дня проголошення.