Справа № 22ц-2982007 р.
Головуючий у 1-й інстанції:  Білокур В.І. Доповідач:   Редька А.Г.
УХВАЛА

ІМ"ЯМ   УКРАЇНИ

7 лютого 2007 року                                                      місто Чернігів

Апеляційний    суд    Чернігівської
області у складі:

головуючого - судді Євстафієва O.K., суддів - Лакізи Г.П., Редьки А.Г.,

при секретарі - Рачовій І.І.,

за участі: позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської
області від 5 грудня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання права власності на жилий будинок,

встановив:

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 5 грудня 2006 року частково задоволено позов
ОСОБА_1до ОСОБА_2та за ОСОБА_1визнано
право власності на 12 частину жилого будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, іншу 12 частину зазначеного будинку залишено у власності
ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 12
частину будинку та ухвали нове рішення, яким
задовольнити її позов у повному обсязі та визнати за нею право власності на весь будинок з надвірними будівлями, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам
справи. Крім того, суд вийшов за межі позовних вимог,
визнавши за ОСОБА_2 право власності на 12 частину будинку,
про що від ОСОБА_2 не було заявлено вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду справи,
перевіривши доводи скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не може бути задоволена.

Суд першої інстанції у повному обсязі дослідив надані сторонами документи, перевірив доводи та заперечення сторін,
правильно встановив обставини справи і висновок суду
грунтується на матеріалах справи та законі.

Суд першої інстанції правильно встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, спірний будинок зведено у період
шлюбу і відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України спірний будинок належить
дружині та чоловікові на праві спільної
сумісної власності, а відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Суд дійшов правильного висновку, що частки майна у спільній сумісній
власності подружжя є рівними, обставин, передбачених ст.70 СК України, що давали б підстави відступити від засад рівності часток,
по справі не встановлено і суд обґрунтовано визнав за ОСОБА_1
право власності на 12 частину спірного будинку.

Посилання позивачки, що відповідач при припиненні сімейних стосунків за взаємною домовленістю забрав інше майно, автомобілі,
грошові вклади, інше, тому за нею має бути визнано право
власності на весь будинок не можуть бути прийняті.

Відповідно до ст.69 СК України угода про поділ за взаємною згодою подружжя нерухомого майна, виділ нерухомого майна
дружині, чоловікові зі складу всього майна подружжя має
бути нотаріально посвідчений.

По справі такого договору не встановлено, письмових доказів про укладення
такого договору між сторонами також суду не надано і сама позивачка пояснила, що така домовленість була
усна, будь-яких документів щодо
такого договору не існувало і за таких обставин позивачка не втратила можливості вирішити питання у судовому порядку про
поділ всього нажитого у період шлюбу майна, що не було предметом спору по даній
справі.

Рішення суду першої інстанції
ухвалено відповідно до вимог матеріального
та процесуального закону і доводи апеляційної скарги не дають підстав
для його скасування.

Керуючись ст.ст.307,308,314,315,319 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської
області від 5
грудня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена у касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців після проголошення.