У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                    Патрюка М.В.,

суддів:                               Григор'євої Л.І.,            Барсукової В.М.,

Балюка М.І.,
Лященко Н.П., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, судової компанії “DICOP”, третя особа
- товариство з обмеженою відповідальністю “Сі-Фактор” (далі - ТОВ “Сі-Фактор”)
про стягнення заробітної плати, компенсації за затримку розрахунку при
звільненні та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Ленінського районного суду міста Севастополя від 27 жовтня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду міста Севастополя від 1 лютого 2007 року,

встановила:

У
квітні 2004 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його
тим, що 20 серпня 2002 року між ним і капітаном судна ОСОБА_2 при посередництві
ТОВ “Сі-Фактор” укладено контракт найму та умов праці мотористом на
риболовецькому судні РТМ-А “ALTA ROSA”, власником якого є компанія “DICOP” (Ангола), строком на три місяці,
згідно з п. 2.1. якого ОСОБА_2, діючи від імені судновласника, зобов'язався
виплатити йому заробітну плату на підставі умов цього контракту.

Посилаючись на те, що відповідач зазначене зобов'язання не виконав, просив
стягнути з нього 5 034 грн. заборгованості із заробітної плати,                60 490 грн. 92 коп. компенсації
за затримку розрахунку при звільненні, 925 грн. моральної шкоди, 412 грн. 50
коп. витрат на надання правової допомоги.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Севастополя від                          2 лютого 2006 року до
участі в справі залучено співвідповідачем компанію “DICOP” (Ангола).

Рішенням Ленінського районного суду міста Севастополя від                          27 жовтня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду                  міста Севастополя від 1
лютого 2007 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і компанії “DICOP”
відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати рішення Ленінського
районного суду міста Севастополя від
27 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду міста Севастополя
від                     1 лютого 2007
року та задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судові рішення в частині відмови в позові ОСОБА_1  до ОСОБА_2 є законними та обґрунтованими,
оскільки суди дійшли правильного висновку, що ОСОБА_2 не є належним
відповідачем у справі, так як фактичні трудові стосунки виникли між позивачем
та іноземною юридичною особою - компанією “DICOP”, а тому оскаржувані судові
рішення в цій частині постановлені з додержанням норм матеріального і
процесуального права та передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для їх скасування
відсутні.

Що стосується судових рішень в частині вирішення судом позовних вимог
ОСОБА_1 до компанії “DICOP” (Ангола), то вони підлягають скасуванню із закриттям
провадження в справі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 КЗпП України трудові відносини громадян України, які
працюють за її межами, а також трудові відносини іноземних громадян, які
працюють на підприємствах, в установах, організаціях України, регулюються
законодавством держави, в якій здійснене працевлаштування (наймання) працівника,
та міжнародними договорами України.

Статтею 414 ЦПК України передбачено, що підсудність судам України цивільних
справ у спорах, в яких беруть участь іноземці, а також у спорах, в яких хоча б
одна із сторін, які беруть участь у спорі, проживає за кордоном, визначається
законами України.

Закон України “Про міжнародне приватне право” встановлює порядок
урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх
елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український
правопорядок.

Статті 75, 76 Закону України “Про міжнародне приватне право” не визначають
підсудність зазначеної справи судам України, оскільки відсутні підстави,
передбачені цими нормами для розгляду справи
українським судом.

За таких обставин, виходячи із зазначених норм та положень ч. 3 ст.
121,            п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України, судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в справі
в частині позовних вимог до судновласника - компанії “DICOP”.

Керуючись ч. 3 ст. 121, п. 1 ч. 1 ст. 205, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 336, ст. 337,
ч. 1 ст. 340 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Севастополя від                          27 жовтня 2006 року
та ухвалу апеляційного суду міста Севастополя від             1 лютого 2007 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до ОСОБА_2 залишити без змін, в
частині позовних вимог ОСОБА_1до судової компанії “DICOP” (Ангола) скасувати, провадження в
справі в цій частині закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                               М.В. Патрюк

Судді:                                                                          Л.І. Григор'єва

В.М. Барсукова

М.І.  Балюк

Н.П. Лященко