Справа № 22ц -1634/2007 р.                                Головуючий
І інстанції :Діденко C.O.
Категорія: 19                                                      Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2007
року                                                     Апеляційний
суд Донецької області

в складі:

головуючого   Голубинського А.М.

суддів Прокопчук Л.М.,Борсукової
О.І.

при секретарі Пометун С.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Добропілля Донецької області на рішення Добропільського міського
суду від 28 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Добропілля Донецької області про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва отриманого на
виробництві. Він посилався на те, що тривалий час працював на підприємствах
вугільної промисловості з повним робочим днем на підземних роботах. 16 серпня 2006
року під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, в
результаті якого він отримав каліцтво правої кісті і йому було ампутовано 1
пальця на рівні початку основної фаланги, пост травматичний остеонеліт в стадії
ремісії. Больовий синдром, порушення функцій правої кісті. Висновком МСЕК від
28.11.2006 року, у зв'язку з отриманим каліцтвом йому встановлена стійка втрата
професійної працездатності 25% безстроково. Через ушкодження здоров'я у зв'язку
з травмою йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичних стражданнях,
порушенні його нормальних життєвих зв'язків, негативних наслідках, які
потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Просив
стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди грошову компенсацію в
сумі 12000грн.

Рішенням Добропільського міського суду Донецької області від 28 грудня 2006
року позов ОСОБА_1 задоволено частково, на його користь з відповідача стягнуто
10000грн.

В апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Добропілля Донецької області просить рішення суду скасувати та
постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Відділення виконавчої дирекції Фонду посилається на те, що позивач не надав
суду доказів заподіяння йому моральної шкоди, а саме, висновку МСЕК про
встановлення йому факту заподіяння моральної шкоди, а також прийняв до уваги
призупинення дії закону про відшкодування моральної шкоди..

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб які брали участь у розгляді справи, дослідивши
матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглядаючи
справу по суті, суд першої інстанції виходив з того, що згідно висновку МСЕК
від 28 листопада 2006 року позивачеві вперше було встановлено втрату
працездатності в розмірі 25% у зв'язку з трудовим каліцтвом отриманим 16 серпня
2006 року під час виконання трудових обов'язків, тому він має право на відшкодування
моральної шкоди.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна,
виходячи з наступного.

По справі
встановлено, що позивач працював на шахті „Добпропільська" ДП
„Добропіллявугілля" з повним робочим днем на підземних роботах. 16.08.2006
року під час виконання трудових обов'язків з ним трапився нещасний випадок.
Висновком МСЕК від 28.11.2006 року йому встановлена стійка втрата професійної
працездатності 25% безстроково.

Відповідне до
роз'яснень п.5 Пленуму Верховного Суду України, які викладені в постанові від
31 березня 1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної
шкоди", оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюється
законодавчими актами, введеними в дію в різні строки, суду необхідно в кожній
справі з"ясовувати характер взаємовідносин сторін і встановлювати, якими
правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав
чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної
шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно ст.40
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" від 23 вересня 1999р. (з наступними змінами)
страхові виплати проводяться потерпілим з дати встановлення професійного
захворювання..

Згідно частини 1
ст. 9 Закону України "Про охорону праці" від 14 жовтня 1992р. (з
наступними змінами) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Згідно Закону
України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або
професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст.. 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального
забезпечення та/або соціальних послуг. Факт нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом
Міністрів України відповідно до Закону України „Про охорону праці".

Із матеріалів справи вбачається, що трудове каліцтво ОСОБА_1 отримав
16.08.2006 року і втрату професійної працездатності 25% йому встановлено згідно
висновку МСЕК у 2006 році, коли відповідно до п.27 ст.77 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2006 рік" було зупинено на 2006 рік дію абзацу
4 статті 1, підпункту „є" пункту 1 частини першої статті 21, частини 3
статті 28 та частини третьої статті 34 Закону України "Про  загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного  випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності",
в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей.

Вирішуючи заявлені вимоги, суд першої інстанції не прийняв до уваги
зазначені обставини і не врахував, що призупинення дії закону у 2006 році не
дає суду підстав для його застосування до правовідносин які виникли у цьому
році. Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з отриманим
трудовим каліцтвом не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст..З09 ЦПК України підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не може залишатися без
змін і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись
ст.309, ст.314 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Добропілля Донецької області задовольнити.

Рішення Добропільського міського суду Донецької області від 28 грудня
2006року скасувати, відмовити ОСОБА_1 в задоволенні прозову про відшкодування
моральної шкоди.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його
проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку до безпосередньо
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.