АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-161                                                Головуючий у 1-й інстанції: Пустовіт З.П.
2007 р.                                                     Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

«17» січня 2007 р.                                                                      м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого:                                      Денисенко Т.С.

Суддів:                                                Кримської О.М.

Каракуші К.В.

При секретарі:                                      Бабенко Т.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за апеляційною

скаргою

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Санаторій "Нива"

на рішення Бердянського
міськрайонного  суду  Запорізької області  від "02"

листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ

"Санаторій "Нива" про
стягнення заробітної плати, компенсації за затримку розрахунку та

відшкодуванні моральної шкодд -

ВСТАНОВИЛА  :

У літні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ "Санаторій "Нива" про стягнення заробітної плати,
компенсації за затримку розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначав, що працював в ТОВ "Санаторій "Нива" з 11.04.2005 року (в т.ч. ІНФОРМАЦІЯ_1 з 04.05.2005 року), звільнений з 25.04.2006 року за згодою сторін.

Протягом часу роботи в ТОВ "Санаторій "Нива" заробітна плата
виплачувалась нерегулярно і станом на 01.05.2006 року заборгованість по заробітній платі склала 3387 грн. 86 коп., а також компенсація за невикористану відпустку у
розмірі 1067 грн. 64 коп., а загалом 4455 грн.50 коп. При звільненні, а також дотепер, зазначені
кошти ОСОБА_1 виплачені не були, незважаючи на всі його звернення.

Позивач
вказував, що згідно довідки відповідача НОМЕР_1 його середній заробіток складав 33 грн.36 коп. в день. Таким чином, затримка
розрахунку при звільнені на 13.07.2006
року становить 2635
грн.44 коп.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ "Санаторій "Нива" на його користь
заборгованість по заробітній платі в сумі 3387 грн. 86 коп.,
компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1067 грн.64 коп., середній заробіток за весь час затримки
розрахунку станом на 13.07.2006 року у сумі 2635 грн.44 коп., а також моральну шкоду 5000 грн.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 неодноразово змінював свої позовні
вимоги в частині стягнення суші середнього
заробітку за час затримки розрахунку. В заяві від 02.11.2006 року позивач уточнив позовні вимога і просив суд стягнути
з ТОВ "Санаторій "Ніша" на його користь
заборгованість по заробітній платі в сумі 3387 грн. 86 коп., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1067 грн.64 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку станом на 02.11.2006 року у сумі 6371 грн.76 коп., а також моральну шкоду 5000 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 листопада 2006
року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Стягнуто з ТОВ "Санаторій "Нива" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній
платі у сумі 1293 грн.30 коп., компенсацію за
невикористану відпустку у розмірі 1051 грн.31 коп., середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5194 грн. 80 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., а загалом 7569 грн.41 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на це рішення суду ТОВ "Санаторій
"Нива" , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи, просить
рішення скасувати і постановити нове, яким у задоволені позову відмовити.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши
обставини справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ "Санаторій "Нива" підлягає частковому задоволенню з такигх
підстав.

Згідно з п.З та п.4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або
зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч.І ст. 116 КЗпП України при звільненні
працівника виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми
мають бути виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення працівником вимога про розрахунок. Про нарахування суми, належної працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 працював в ТОВ "Санаторій
"Нива" з 11 квітня 2005 року (з 4 травня 2005 року - на посаді головного лікаря і
заступника директора товариства). 25 квітня2006 року він був звільнений за п.1 ст.36 КЗпП
України за згодою сторін.

Всупереч вимогам ст. 116 КЗпП, уповноважений орган товариства
письмово не повідомив позивача про нарахування
сум, належних йому при звільненні (він не визнає

довідку, видану головним
бухгалтером 27.04.2990р.) і не виплатив йому суми, належні при
звільнені,   в день звільнення.

На день звільнення позивачу належало виплатити 3268 грн. 11 коп., з них 2217 грн.80 коп. зарплати та 1051 грн.31 коп. за невикористану відпустку. В травні 2006 року відповідачем виплачена позивачу
заборгованість по заробітній платі за січень 2006 року в розмірі 923 грн. 50 коп. Залишилося не виплаченою сума заборгованості по
заробітній платі в розмірі 1294 грн. ЗО коп. та за невикористану відпустку -1051 грн. 31 коп., а всього -2345 грн.80 коп. Зазначені обставини
підтверджені поясненнями суду позивача, представника
відповідача та дослідженими судом доказами: особовим рахунком ОСОБА_1 за 2006 рік, поясненнями свідка ОСОБА_2, яка працювала в
цей період головним бухгалтером товариства.

Доводи апелянта про необхідність зарахування зазначеної суми, що належала
ОСОБА_1 при звільненні, в погашення матеріальної шкоди, суперечать вимогам
ст.26 Закону України "Про оплату пращ", ст.ст. 127,128,129, 130 КЗпП
України. Спірна суму не є матеріальною шкодою, заподіяною
товариству внаслідок порушення позивачем покладених на
нього трудових обов'язків, а випливає з договірних правовідносин, і позивач не надавав письмової згоди на утримання таких сум
з його заробітку чи з суми, яка йому належала при звільненні.

За таких обставіш суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача не виплаченої
суми, що належала йому при звільнені, та середнього заробітку
за час затримки розрахунку при звільненні.

Між тим, судом першої інстанції не правильно виначена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. При
нарахуванні цієї суми суд виходив із середньоденного заробітку в
розмірі 33,36 грн. за довідкою НОМЕР_1 товариства від 15.05.2006 року. Проте обчислення такого
середньоденного заробітку було здійснено згідно з
постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266 "Про обчислення середньої заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням". Середній же заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні обчислюється відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.19995 року №100, за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують звільненню, тобто - за березень та лютий 2006 року.

За 28 календарних днів лютого 2006 року заробітна плата позивача складала 613 грн. 52 коп. За 31 день березня - 600 грн. (а.с.6). Таким чином середній заробіток позивача складає 606 грн.76 коп. ( 613,52грн.+600,0грн./2 міс), а середньоденний - 14грн. 45коп.(613,52, грн. + 600,0грн./ 28дн.+31дн.). Тому за час затримки розрахунку
при звільнені за період з 26 квітня по 2 листопада 2006 року відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток в розмірі 3712 грн. 79 коп. ( 606, 76 грн.*6 міс. + 14,45грн.*5дн.), а не 5194грн. 80 коп., як визначив суд першої інстанції в рішенні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції" в частині розміру суми середнього
заробітку, що підлягає стягненню за час затримки розрахунку при звільненні, підлягає відповідній зміні, а в іншій частині - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314,
316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій "Нива"
задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02
листопада 2006 року по цій справі в частині
розміру суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільнені, що підлягає стягненню, змінити :

"Стягнути
з Товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій "Нива" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільнені в розмірі 3712 грн.79 коп. (за період з 26.04. 2006 року по 02.11.2006 року)."

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено до Верховного Суду
України протягом двох місяців.