Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 - 336/ 2007 р.                                         Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21
лютого 2007
р.                                                                 м. Запоріжжя

Судова колегія судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого -                                      Кримської О.М.

суддів-                                                    Маловічко
С.В.,
Гончара О.С.

при секретарі -                                      Петровій О.Б.

з участю
позивачки -                               ОСОБА_1

представника
позивачки -       ОСОБА_3

відповідача-                               ОСОБА_2

представника
відповідача -      ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08 грудня
2006   року   по
справі  за  позовом
ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 про розподіл майна, придбаного в
період шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2006р. ОСОБА_1 звернулася
до суду зі вищевказаним позовом.

В позові зазначала, що вона перебувала у зареєстрованому у шлюбі з
відповідачем з 02.03.2001
року і проживали однією сім'єю до липня 2006 року.

02 жовтня 2006 року рішенням Шевчеківського районного суду м. Запоріжжя шлюб між сторонами
розірвано.

Мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, який після
розлучення знаходиться на утримання позивачки.

08.08.2003
року в період шлюбу вони придбали
за договором купівлі-продажу житловий будинок АДРЕСА_1, площею 24,1 кв.м., на земельній ділянці також
розташовані споруди: літня кухня, сарай, вбиральня, паркан, водопровід, ворота.
Це майно зареєстровано на ім'я відповідача.

Ринкова вартість вказаного майна
складає - 22 386 грн.

У зв'язку з тим, що в добровільному порядку вони не взмозі поділити майно,
позивач просила суд поділити житловий
будинок, який є сумісною власністю подружжя та виділити кожному по 1/2 частину будинку та згодна сплати відповідачу вартість його частини в сумі 11 193 грн.

У судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що будинок було придбано в кредит,
який сплачував він .
Не заперечує, що будинок є сумісною
власністю подружжя, але вважає, що необхідно   розділити
будинок  у  урахуванням,
що  більшу   частину
кредиту   погасив

самостійно: йому виділити 60%,
а позивачці -
40 % спірного будинку.

Рішенням
Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2006р.позов ОСОБА_1.
задоволено частково.

Розділено
майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/5
частин житлового будинкку АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/5
частин житлового будинкку АДРЕСА_1.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить  рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати за нею право власності на
1/2 частину спірного будинку, посилаючись на незаконність та необгрунтованність рішення, а також   порушення норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін ,
які з'явилися в судове засідання апеляційної інстанції, дослідивши обставини справи
і обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п.З ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 02 березня
2001 року
, який
рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2006
року було розірвано ,
про що 02.11.2006
року в органах РАЦС зроблено
відповідний запис (а.с.46).

Від шлюбу вони мають сина: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає разом з
позивачкою.

Згідно договору купівлі-продажу від 08.08.2003
року сторони придбали житловий будинок АДРЕСА_1.

Право власності зареєстровано за відповідачем ,
даний факт не оспорюється сторонами.

Із змісту названого договору видно, що продавець за
будинок одержав від покупця вартість будинку
повністю до підписання цього договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що будинок було
придбано подружжям в період перебування їх у зареєстрованому шлюбі, а тому він
є сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 70 ч.З СК України у разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено домовленністю між ними
або шлюбним договором.

В названій статті передбачені випадки, в яких суд може
відступити від засад рівності часток подружжя.

Однак, заперечуючи проти позову, відповідач доводів, які
б свідчили про необхідність відступлення
від рівних часток у спільному майні подружжя не надав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при наданих
стронами доказах при поділі будинку,
необхідно виходити з засад рівності часток у спільній сумісній власності та визнати по Уг частини спірного будинку за кожним .

Доводи відповідача, що з метою придбання спірного
будинку, він 26.08.2003 року
у ЗAT КБ "Приватбанк" відкривав картрахунок та отримав
кредитний ліміт у сумі 2100 доларів
США, є
необгрутовані, так як із цього договору не видно для яких цілей надавались кошти, та відповідач не довів суду,
на які цілі вони потім були
використані, а кредитна лінія відкрита була вже після укладення договору
купівлі -продажу спірного будинку.

Слід зазначити, що 01.09.2003 року для забезпечення виконання зобов'язання, що випливають з договору про відкриття картрахунку і
встановлення кредитного ліміту від 26.08.2003 року було передано відповідачем під заставу ЗАТ КБ
"Приватбанк" спірний будинок, що також
свідчить про придбання подружжям
спірного об'єкту нерухомості у

період шлюбу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду
в частині визначення частки у
спільному майні подружжя та визнання права власності постановлено з порушенням норм матеріального права, а тому
підлягає скасуванню з постановлениям в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог позивачки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині
стягнення на користь відповідача компенсації за належну йому частину в
спільному майні , суд
першої інстанції правильно виходив
з того, що підстави, передбачені ст. 365 ЦК України, відсутні.

Отже, рішення суду першої інстанції в цій частині
ухвалено з додержанням норм матеріального права,
підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст.304, 307, 309, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, ст. 71
СК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08
грудня 2006
року по даній справі в частині визначення частки у спільному
майні подружжя та визнання права власності на жилий будинок скасувати та
постановити нове рішення наступного змісту:

" Визнати за ОСОБА_1та ОСОБА_2 по 1/ 2 частині
за кожним право власності на будинок АДРЕСА_1."

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його проголошення, однак

може бути оскаржено до Верховного
Суду України шляхом подачі касаційної скарги

протягом двох місяців.