АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц -524/2007 р.                                     Головуючий по першій інстанції
про поновлення на роботі                           Шамова Т.В.
Доповідач в апеляційній інстанції Корнієнко Н.В.
УХВАЛА

іменем України

15
березня 2007
року                           Колегія суддів судової палати в цивільних

справах апеляційного суду
Черкаської області в складі:

головуючого               Ювшина В.І.

суддів                         Корнієнко Н.В., Качана О.В.

при секретарі               Петренко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу відповідача Середньодніпровського
державного басейнового управління охорони водних живих ресурсів на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12 грудня 2006
року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Середньодніпровського державного басейнового управління
охорони водних живих ресурсів про поновлення на роботі, оплату за час
вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

Позивачка ОСОБА_1звернулася до суду з позовом до
Середньодніпровського державного басейнового управління
охорони водних живих ресурсів про поновлення на роботі, оплату за час
вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві вказала,
що 2 червня 2006
року згідно наказу НОМЕР_2 була незаконно звільнена з посади начальника іхтіологічної групи Черкаського
територіального відділу
Середньодніпровського державного басейнового управління охорони водних живих ресурсів
та рибальства за п.З ст.40 КЗпП України.

Тому просила визнати наказ відповідача про її звільнення
з роботи незаконним, поновити її на роботі з червня 2006 року.

Просила стягнути з відповідача на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу
з 3 червня
2006 року
до дня постановления рішення суду про поновлення на роботі та моральну шкоду в сумі 12 000 грн., оскільки вона позбавлена права заробляти кошти
на життя, порушення її прав
відповідачем призвело до моральних страждань, після чого і вона і її близькі
родичі хворіли, втратила нормальні життєві зв'язки. Також просила стягнути з відповідача витрати по оплаті ІТЗ розгляду справи.

Рішенням Придніпровського районного суду від 12 грудня 2006
року позов задоволено частково.

Вирішено визнати незаконним наказ №129
-к від 30.05.2006
року про звільнення ОСОБА_1з роботи з 2
червня 2006 року.

Вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді начальника
іхтіологічної групи Черкаського територіального відділу Середньодніпровського
державного басейнового управління
охорони водних живих ресурсів та регулювання рибальства з 3
червня 2006
року.

Стягнуто з Середньодніпровського державного басейнового
управління охорони водних живих ресурсів
на користь ОСОБА_1середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 3
червня 2006
року по 12
грудня 2006
року включно в сумі 6
651 грн. 47 коп. 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а
всього 7 651,47 грн.

Стягнуто з Середньодніпровського державного басейнового
управління охорони водних живих
ресурсів держмито в рахунок держави в сумі 75,02 грн.

Рішення про поновлення на роботі та стягнення заробітку
за один місяць допущено до негайного виконання.

Середньодпіпровське державне басейнове управління охорони
водних живих ресурсів не погодилося з даним рішенням та подало апеляційну
скаргу, в якій вказує на незаконність
винесеного судом першої інстанції рішення, оскільки вважає, що при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_1була врахована вся її
попередня робота, зокрема накладення
дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а також доповідні на її дії та численні скарги. Тому просить рішення суду першої
інстанції скасувати як незаконне та постановити нове
рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з 2
червня 2006
року згідно наказу НОМЕР_2 позивачка ОСОБА_1звільнена з посади начальника
іхтіологічної труті Черкаського територіального відділу Середньодніпровського
державного басейнового управління
охорони водних живих ресурсів та рибальства за п.3 ст.40 КЗпП України.

Суд в своєму рішенні про часткове задоволення позову
вказав на ті обставини, що в
наказі про звільнення немає конкретизації, за яке неналежне виконання посадових
обов'язків була звільнена позивачка, а також вказав, що після накладеного
стягнення позивачка не допускала нових порушень трудової дисципліни.
Відповідачем перед звільненням не
було відібрано пояснень у позивачки, як це передбачено ст..149
КЗпП України. Також не враховано попередню роботу позивачки,
за яку вона цінувалася відповідачем,
як досвідчений фахівець з тривалим стажем роботи та мала підвищення по посадах.

Колегія суддів вважає, що з такими підставами часткового
задоволення позову слід погодитися.

Так в скарзі апелянт, як на підставу скасування рішення,
вказує на ту обставину, що суд
не звернув увагу на порушення позивачкою строків звернення до суду з даним
позовом про поновлення на роботі.

Проте це не відповідає дійсності, оскільки відповідно до
вимог ст..233 КЗпП
України, працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду у справах про звільнення -
в місячний строк з дня вручення
копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Беручи до уваги, що наказ про її звільнення був виданий 30.05.2006
року, а позивачка звернулася до суду згідно реєстраційних даних
суду 26.06.2006 року,
то нею строк звернення ніяк не порушений
(а.с.1). Є помилковим вважати, що датою звернення до суду буде 21.07.2006 року, як зазначено в скарзі, оскільки то було повторне
подання позовної заяви позивачкою після усунення недоліків
по ухвалі суду від 7.07.2006 року
про залишення заяви без руху.

Інша підстава для скасування рішення -
невідповідність висновків фактичним обставинам справи. Зокрема, апелянт зазначає, що
позивачку звільнено на підставі п.З ст. 40 КЗпП України, так як звільнення проведено після
застосування до неї дисциплінарного стягнення
- догани
по наказу НОМЕР_1. Після цього, як вказав апелянт, ОСОБА_1 повторно порушує трудову дисципліну і відповідно до висновку від 23.05.2006
року проведеного службового розслідування
спеціалістами-іхтіологами за поданням
Черкаського міжрайонного природоохоронного прокурора від 13.01.2006
року та доповідних записок від 4.02.2006 року, де «зазначені всі проступки ОСОБА_1», вона була звільнена.

В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 1992
року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»
роз'яснено, що за передбаченими п.З сг.40 КЗпП України підставами працівник
може бути звільнений лише за проступок на роботи вчинений після застосування до нього дисциплінарного або
громадського стягнення за невиконання
без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Проте, з матеріалів справи випливає, що фактично
звільнена позивачка за порушення трудової
дисципліни, які вона допустила до винесення їй догани по наказу від 15.03.2006
року, оскільки у висновку
службового розслідування йшла мова про допущені порушення ОСОБА_1в 2005
році. На порушення, допущені в 2005
році, вказувалося і в поданні прокурора та доповідній записці ОСОБА_2, де йшла
мова про порушення квоти по вилову риби
згідно звіту від 2.09.2005 року
(а.с.61-63; а.с.52-54, 55). І
хоча апелянт вказує, що в службових
розслідуваннях, по яких позивачці винесена догана і по яких вона звільнена, йде
мова про зовсім різні порушення,
він не заперечує при цьому час вчинення даних порушень. Тоді, як відповідно до
п.З ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або
уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором або
правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.149 КЗпП України, до
застосування дисциплінарного стягнення
власник або уповноважений ним орган повинні зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Між тим, в матеріалах справи відсутні дані, які б
свідчили про виконання відповідачем таких вимог закону.

На думку колеги, суд в своєму рішенні також вірно
зазначив і інші підстави щодо задоволення
позову. Зокрема, в частині стягнення з відповідача коштів за час вимушеного прогулу, оскільки при винесенні рішення про
поновленні на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ст..235 КЗпП), та
часткового задоволення позову в частині стягнення
моральної шкоди, давши їм обгрунтовану оцінку.

Зазначені в апеляційній скарзі
обставини, по яких на думку апелянта суд повинен скасувати рішення, не грунтуються на законі, а тому не
можуть впливати на його законність. Підстав для задоволення
вимог, зазначених в апеляційній скарзі відповідача, колегія не вбачає.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що
судове рішення про часткове задоволення позову прийняте з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, є обгрунтованим та
законним.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника відповідача
Середньодніпровського державного басейнового управління охорони водних живих
ресурсів І.М. Білаша, відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12
грудня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_1 до Середньодніпровського
державного басейнового управління охорони
водних живих ресурсів про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди, -
залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду України на
протязі двох місяців з моменту
проголошення.