Справа 22-50
Головуючий у 1 інстанції Садовський М.К.
Категорія 43                                                             Доповідач
УХВАЛА Іменем України

14 лютого 2007
року                                         Апеляційний
суд Донецької області в складі

Головуючої:
Червинської М.Є. Суддів: Алексеева
А.В., Киянової С.В. При секретарі Мартіросовій А.Б.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго" на рішення
Докучаєвського міського суду Донецької області від 19 вересня 2006 року за
позовом ОСОБА_1до відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго"
про визнання протиправними дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

Встановив:

Рішенням
Докучаєвського міського суду від 19 вересня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені частково, дії працівників Докучаєвського РЕМ ВАТ „Донецькобленерго"
щодо ненадання відповіді на претензію ОСОБА_1 від 3.11.2005 року визнані
неправомірними, з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної
шкоди стягнуто 1100 гривень, на відшкодування моральної шкоди 500 гривень, на
користь держави стягнутий судовий збір в розмірі 51 гривні, витрати на
інформаційно - технічне забезпечення - 30 гривень.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що доказами по
справі не підтверджено, що відеомагнітофон пошкоджений в наслідок високої
напруги в мережі, суд застосував вимоги матеріального закону, які не
поширюються на виникли правовідносини.

Суд першої
інстанції встановив, що позивач є власником будинку, 17 жовтня 2005 року виник
збій в подачі електроенергії, напруга була збільшена, в наслідок чого вийшла зі
строю техніка, в тому числі відеомагнітофон. Суд дійшов до висновку, що
оскільки між сторонами укладений договір про надання електроенергії, відповідач
подав електроенергію неналежної якості, він повинен відшкодувати позивачу
заподіяну матеріальну і моральну шкоду. Також суд дійшов до висновку, що
відповідач неправомірно не надав позивача відповідь на його звернення щодо
відшкодування шкоди.

В
судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної
скарги, позивач просив апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши
доповідача, доводи представника відповідача, позивача, дослідивши матеріали
справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав:

Відповідно
до вимог ч.І ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено,
що позивачу на праві власності належить жилий будинок, за договором на
користування електроенергією, який укладений між сторонами 3.09.2002 року (а.
с. 11), відповідач зобов'язався надавати до будинку позивача електричну
енергію.

В
судовому засіданні не заперечувалось, що 17 жовтня 2005 року мав місце збій у
подачі електроенергії в будинку позивача, в наслідок перевищення напруги в
мережі був пошкоджений відеомагнітофон, який належить позивачу.

Згідно з висновком експерта від 9.01.2007 року
відеомагнітофон має пошкодження, які перешкоджають його подальшій експлуатації,
причина пошкоджень могла виникнути від перепаду напруги в мережі (а. с. 88-89).

Частиною
5 ст. 24 Закону України „Про електроенергетику" передбачено, що
енергопостачальники зобов"язані забезпечувати надійне постачання
електричної енергії згідно з умовами ліцензій та договорів.

Відповідно
до п.38 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357
енергопостачальник зобов'язується забезпечувати надійне постачання електричної
енергії згідно з умовами ліцензій та договором.

Відповідно
до вимог п.1 договору між сторонами на користування електричною енергією
енергопостачальник бере на себе обов'язок постачати споживачу електричну
енергію в необхідних об"ємах відповідно до напруги 2,5 квт
електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки
параметрів якості, які відповідають діючим стандартам, споживач зобов'язується
сплачувати отриману електроенергію по обумовленим тарифам, в строки,
передбачені договором.

Встановлено, що
відповідач порушив умови договору й надав електричну енергію із збільшеною
напругою, в наслідок чого пошкоджене майно позивача.

Суд
першої інстанції дійшов до правильного висновку, що відповідач в зв"язку
їз порушенням умов договору та вказаних Правил повинен відшкодувати заподіяну
позивачу шкоду.

Суд
першої інстанції помилково при вирішенні спору виходив з вимог ст. ст. 1166,
1167 ЦК України,
не врахував, що між сторонами виникли правовідносини, які виходять з укладеного
договору щодо надання послуг по користуванню електричною енергією. Проте зазначене
не є підставою для скасування правильного по суті рішення.

Відповідно
до вимог ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Оскільки висновки
суду першої інстанції є обгрунтованими, неправильне посилання на вимоги
матеріального закону не надають апеляційному суду підстав для скасування
правильного по суті рішення.

Оскільки
відповідач порушив умови договору на користування електричною енергією, подав
напругу неналежної якості, відповідно до вимог ст. ст. 15, 24 Закону України
„Про захист прав споживачів" в редакції Закону від 12.05.1991 року, яка
діяла до 1.12.2005 року, він повинен відшкодувати позивачу заподіяну
матеріальну і моральну шкоду, яка виникла внаслідок надання послуг неналежної
якості.

Доводи
апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції вимог ст. 26 Закону
України „Про електроенергетику" висновку суду не спростовують. Відповідно
до ч. З ст. 26 Закону безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та
їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. Оскільки доказами по справі
підтверджено, що майно позивача пошкоджено внаслідок подачі напруги неналежної
якості, а не в наслідок порушень експлуатації енергетичних установок з боку
позивача, підстав для висновку, що відповідач звільняється від відповідальності
не має.

Інші
доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції,
висновки суду вони не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

Ухвалив:

Апеляційну
скаргу відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго" відхилити.

Рішення
Докучаєвського міського суду Донецької області від 19 вересня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.