АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22а - 588/07
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2007 р. Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого:
Ступіної Я.Ю.

суддів:
Мартинюка І.Б., Темнікової В.І.

при  секретарі: Форощук О.В.

за участю   позивача ОСОБА_1

представника
відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луганську
справу адміністративної юрисдикції по апеляційній скарзі управління праці та
соціального захисту населення Жовтневої районної у м . Луганську ради
Луганської області (далі УПСЗН) на постанову Жовтневого районного суду м.
Луганська від 20 грудня 2006 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до УПСЗН про
стягнення недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги до 05 травня, -

Встановила:

Постановою Жовтневого районного суду м. Луганська від 20.12.2006 р. позовні
вимоги Ляшенко були задоволені. Поновлено строк на звернення до
адміністративного суду. З відповідача на користь позивача було стягнуто недоплачену
щорічну одноразову допомогу до 05 травня за 2003р.-2005р. у сумі 3972,50грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення
суду, вважаючи, що суд порушив норми матеріального права, та відмовити в
задоволені позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу,
просила її задовольнити.

Позивач заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити її без
задоволення, а постанову суду - без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивач є інвалідом
війни 1 групи, тому згідно положень ст.13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" позивач має право на
одноразову допомогу у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, яка виплачується
щорічно до 05 травня. Відповідач, виконуючи свій обов'язок по виплаті такої
допомоги у 2003р.-2005р., виплатив позивачу менш, ніж передбачено Законом,
виходячи із положень Законів України про Державний бюджет України на
відповідний рік, чим порушив права позивача.

Висновок суду є
законним і обгрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, саме право позивача на отримання цієї
грошової допомоги відповідачем не оспорюється.

Судом було
встановлено, що позивачеві була виплачена щорічна допомога відповідно до
бюджетного законодавства: у 2003р. -150грн., у 2004р. - 195грн. та у 2005р. -
400грн.

Виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, який
діяв на момент вказаних виплат - 47,30грн., 92,45грн. та 332грн., суд дійшов
висновку, що борг за 2003р. - 2005р. становить 3972,50грн.

Висновки суду відповідають вимогам Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який до теперішнього
часу не скасований та не змінений.

Тому суд
обгрунтовано стягнув заборгованість за 2003р.-2005 р.

Доводи апеляційної скарги про те, що дії відповідача по
виплаті сум спірної допомоги відповідають вимогам Законів про Державний бюджет
України на відповідні роки є необгрунтованими.

Суд правильно, з огляду на положення ст.ст. 8, 22 Конституції України, при
вирішенні даного спору дійшов висновку про неприпустимість при встановленні
розміру щорічної допомоги учасникам війни виходити з положень законів про
Державний бюджет України на відповідні роки, якими виплата спірної допомоги
передбачена у значно менших розмірах. Правильно суд посилався і на рішення
Конституційного Суду від 1.12.2004р., в якому зазначено про неприпустимість
звуження прав і свобод ветеранів війни.

Виходячи з практики Європейського суду, згідно з Конвенцією про захист прав
людини та основних свобод, аргументи відносно відсутності бюджетних асигнувань
не є поважною причиною для невиконання своїх зобов'язань органами державної
влади.

Законом "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" також не передбачено обмеження розміру таких виплат
наявністю певних коштів чи фінансування.

Оскільки у Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" відповідні зміни стосовно розміру спірних виплат не
внесено, то підстав для невиконання його немає.

Питання наслідків пропущення позивачем строку звернення
до адміністративного суду судом вирішено згідно положень ч.ч.2, 3 ст. 100 КАСУ.

Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції
ухвалена з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав
для її скасування за доводами апеляційної скарги не має.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту
населення Жовтневої районної у м . Луганську ради Луганської області залишити
без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Луганська від
20.12.2006 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до УПСЗН про стягнення недоплаченої
одноразової щорічної грошової допомоги до 05 травня залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної
скарги.