Справа №2-3151
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 січня 2007
року Торезький міський суд Донецької області в складі:

Головуючої судді                                                                   Арапіної
Н.Є.

При секретарі                                                                          Терещенко І.О..,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в залі суду міста Торез цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства "Торезька харчосмакова
фабрика" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу , витрат
на юридичну допомогу,

Встановив:

позивач
звернулася в суд з позовною заявою про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, витрат на юридичну допомогу.
Свої вимоги мотивувала тим, що працювала ІНФОРМАЦІЯ_1 маслоцеху № 2, 20 жовтня
2006 року звільнена на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. Вважає звільнення
незаконним. Просила про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, витрат на юридичну допомогу.

Позивач у
судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Пояснила, що з 2001

року працює
ІНФОРМАЦІЯ_1 маслоцеха закритого акціонерного товариства "Торезька

харчосмакова
фабрика", охороняє складські приміщення фабрики та маслоцеху. 21 жовтня

2005 року прийнята на
роботу строком на 12 місяців
у якості сторожа, 20 жовтня 2006

року звільнили
по закінченні строку трудового договору. 10
серпня 2006 року
наказом

поновили на
роботі з 20 лютого 2006 року та
попередили про звільнення у жовтні 2006

року по
закінченні строку трудового договору. Про прийняття на роботу на визначений

строк відомо,
хоча заяву не писала про прийняття на роботу. 20 жовтня 2006
року

вручили трудову
книжку, відповідач не бажав продовжити трудовий договір, тому

оскаржує
звільнення. Бажає стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу зі дня

звільнення по
теперішній час виходячи з середньоденного заробітку 40 грн. 46 коп. У

жовтні 2006 року заключили усний договір з
адвокатом при наданні допомоги у справі

про поновлення
на роботі та заплатила 250
грн. за оформлення позову, запитів. Просила

про поновлення
на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного Прогулу,

витрат на
юридичну допомогу.

Представник
відповідача Козаков О.І.
позов не визнав. Пояснив, що позивач працювала з 2001 року у якості сторожа, про що особисто подані заяви
прийняття на роботу у якості сторожа на визначений строк, звільнялася по
закінченні строку, що підтверджується заявами та наказами. Перед закінченням
строку договору позивач попереджалася завчасно про звільнення. 21 жовтня 2005 року позивачка
знову прийнята на роботу строком на один рік, що підтверджується заявою та
наказом. 20 жовтня 2006 року позивача
звільнили по закінченні строку трудового договору. У зв'язку з виробничими
умовами таким чином оформляли трудові договори. У відділі кадрів знаходиться
особисто написана позивачем заява. Просив відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Заслухав
позивача, представника відповідача, дослідив матеріали справи, суд встановив
наступні фактичні обставини.

2

Згідно з
трудовою книжкою позивач 21
жовтня 2005 року
прийнята ІНФОРМАЦІЯ_1 у маслоцех, 20
жовтня 2006 року
наказом НОМЕР_1 позивач
звільнена за ст. 36 п. 2 КЗпП України
(а.с. 29-31).

21 жовтня 2005
року наказом НОМЕР_2 позивач
прийнята на роботу у маслоцех ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 12 місяців, 20 жовтня 2006 року наказом НОМЕР_1 позивач
звільнена за ст. 36 п. 2 КЗпП України (а.с. 50).

4  квітня 2003 року затверджено
Статут закритого акціонерного товариства "Торезька харчосмакова
фабрика", яке є юридичною особою (а.с.
33-35).

5  квітня 2005 року загальними
зборами акціонерів головою правління обраний Козаков О.І. (а.с. 36).

Дослідивши
докази суд прийшов до наступного висновку.

Пунктом 2 частини першої
ст. 23 КЗпП
України передбачено укладання трудового договору на строк, визначений за
погодженням сторін.

Відповідно п.9
постанови № 9 від 6 листопада 1992 року Пленуму
Верховного Суду України "
Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про
звільнення за п.2 ст. 36
КЗпП судам слід враховувати, що звільнення з цих підстав вагітних жінок і
жінок, які мають дітей до трьох років або понад три роки, але не більше ніж до
шести років, якщо дитина за медичним висновком у цей період потребує домашнього
догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває в шлюбі і у свідоцтві про
народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька
зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка
виховує й утримує дитину сама) за наявності дитини віком до 14 років чи
дитини-інваліда провадиться з обов'язковим працевлаштуванням (ч.3 ст. 184 КЗпП).

Судом
встановлено, що позивач прийнята ІНФОРМАЦІЯ_1 закритого акціонерного товариства
'"Торезька харчосмакова фабрика" з 21 жовтня 2005
року строком на 12 місяців
із зазначенням строку у наказі про прийняття на роботу, 20 жовтня 2006 року звільнена
за ст. 36 п. 2 КЗпП України по
закінченні строку трудового договору. Судом не встановлено обставин, при яких
власник зобов'язаний працевлаштувати робітника.

Суд не приймає
до уваги ствердження позивача про те, що не писала заяву про прийняття на
роботу з 21 жовтня 2005 року та не
ставила підпис під заявою такого змісту, оскільки позивач відмовилася від
призначення судово-почеркознавчої експертизи, чим не виконала вимоги ст. 10 ЦПК України,
відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд приймає до
уваги, що позивач звільнялася з роботи 19
лютого 2006 року на
підставі и.4 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі звільненням позивачу видавалася
трудова книжка із записом про прийняття на роботу 21 жовтня 2005 року, але
позивач не оскаржила зроблений запис, та пояснення позивача, що оскаржує
звільнення за ст. 36 п. 2 КЗпП України,
оскільки позивач не бажає знову укласти трудовий договір.

За наведеними
обставинами суд вважає, що позовні вимоги не піддягають задоволенню.

У відповідності
зі ст. 81 ЦПК
України з позивача підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічне
забезпечення на користь Територіального управління Державної судової
адміністрації в Донецькій області в розмірі 30 грн. 00
коп..

Керуючись ст.ст.
23, 36 п.2 КЗпП
України , ст.ст.10,
11, 60, 79, 80, 81, 88,
209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, п. 9
постанови № 9 від 6 листопада 1992 року Пленуму
Верховного Суду України "
Про практику розгляду судами трудових спорів" ,

Вирішив:

У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства "Торезька
харчосмакова фабрика" про поновлення на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, витрат на юридичну допомогу відмовити.

3

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь Територіального управління Державної судової адміністрації в
Донецькій області витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі ЗО
грн. 00 коп..

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку через Торезький міський суд шляхом подачі
в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів
апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.