Справа № 22-1590/2007 рік                              Головуючий у 1 інстанції Реутова В. І.
Категорія    21                                                    Доповідач
УХВАЛА

іменем України

14 лютого 2007 року Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючої Краснощокової Н. С. суддів Маширо О.П.,
Ігнатової Л.Є. при секретарі Маслаковій М.Г. розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків
на  виробництві  та
професійних  захворювань  України
у  Центрально-Міському  районі
м.Горлівки  на  рішення
Центрально-Міського
районного   суду м.Горлівки   від  21
листопада  2006
року  у   справі
за  позовом   ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних
випадків   на   виробництві
та   професійних   захворювань
України   у Центрально-Міському
районі м.Горлівки про відшкодування моральної шкоди,

установив:

До апеляційного
суду звернувся відповідач з апеляційною скаргою на рішення суду, яким були
частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та з відділення Фонду на його
користь стягнуто 9000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

При цьому суд
виходив з того, що позивач працював на підземних роботах на підприємствах
вугільної промисловості з 1983
року по 2006 рік.

Через важкі та
небезпечні умови праці він набув кілька хронічних професійних захворювань.

Висновком МСЕК
від 27 жовтня 2002 року ОСОБА_1
уперше було встановлено 20%
втрати професійної працездатності через вібраційну хворобу. При повторному
огляді 29 жовтня 2003 року та 10 листопада 2004 року вказаний
ступінь втрати професійної працездатності був підтверджений та встановлений
безстроково.

20   березня 2006 року МСЕК
встановила ОСОБА_1 60% втрати

професійної
працездатності, при цьому 40%
уперше через хронічний радикуліт та

третю
групу інвалідності.

21 березня 2006 року він
змушений був звільнитись з роботи за станом

здоров"я,
оскільки не міг виконувати свої трудові обов"язки.

В апеляційній
скарзі відділення Фонду просить скасувати рішення суду та відмовити позивачеві
у задоволенні його позову, оскільки позивач не довів факту спричинення йому
моральної шкоди, не надав до суду відповідного висновку МСЕК щодо цього.

2

Крім того,
Законом України „Про Державний бюджет України на 2006 рік" зупинено дію ст.ст.21, 34 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань України", якими передбачена
можливість відшкодування моральної шкоди, тому суд ще й з цих підстав мав
відмовити позивачеві у задоволенні його вимог.

Заслухавши
пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване судове
рішення залишити без змін, з таких підстав.

Відповідно до
вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку
апеляційного суду оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, тому
підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції всебічно, повно і об"єктивно дослідив надані
сторонами докази, правильно встановив фактичні обставини справи та зробив
правильні правові висновки про те, що вимоги позивача щодо його права на
моральне відшкодування ґрунтуються на законі.

У рішенні
наведені відповідні мотиви, з яких він його ухвалив. Ці мотиви в частині права
позивача на моральне відшкодування не суперечать закону та не спростовуються
доводами скарги.

Як було
встановлено судом першої інстанції, внаслідок професійного захворювання - вібраційної
хвороби - позивач
у 2002 році
частково втратив професійну працездатність, у 2006 році ступінь втрати професійної працездатності була
збільшена через хронічний радикуліт та встановлена 3 група
інвалідності.

За таких
обставин у відповідності до вимог закону позивач має право на моральне
відшкодування.

Враховуючи
надані сторонами докази у їх сукупності, ступінь втрати позивачем професійної
працездатності, його стан здоров"я, апеляційний суд вважає, що розмір
морального відшкодування, встановлений судом, відповідає ступінню та тяжкості
моральних страждань позивача, фактичним обставинам справи, а також принципам
розумності та справедливості.

Доводи апеляційної
скарги були предметом дослідження у суді, на правильність висновків суду вони
не впливають, скарга не містить будь-яких доказів, які б спростували
встановлене судом, тому апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення
суду залишити без змін.

Апеляційний суд
не може прийняти також довід апеляційної скарги про те, що Законом України „Про
Державний бюджет України на 2006
рік" було зупинено дію відповідних положень Закону України „Про
загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання", оскільки первісне право у
позивача на відшкодування моральної шкоди виникло ще у 2002 році, коли
висновком МСЕК від 27 жовтня 2002 року йому було
встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 20%.

За таких обставин на думку апеляційного суду дія ст.77
Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік" не розповсюджується на право позивача щодо
відшкодування моральної шкоди, яке виникло у нього у 2002 році. Керуючись
ст.ст. 308, 313,315 ЦПК
України, апеляційний суд

ухвалив:

3

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
Центрально-Міському районі м.Горлівки відхилити.

Рішення Центрально-Міського
районного суду від 21 листопада
2006 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуюча:

Судді:

S