АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-339 2007р.                                               Головуючий
у 1 інстанції Дацюк О.І.
Суддя-доповідач Савченко О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

8 лютого 2007р.                                                                                                         м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончара О.С., Мануйлова Ю.С.

при секретарі:
Тахтаул О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя від 30 листопада
2006 року по
справі за позовом Акціонерного товариства ”Індустріально-експортний
банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2004
року АТ „Індустріально-експортний банк" звернулося в суд з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

У позові зазначалося, що за укладеним сторонами 22 серпня 2003 року кредитним
договором ОСОБА_1 отримав в АТ „Індустріально-експортний банк" кредит у
сумі 11500гр. для придбання споживчих товарів тривалого використання строком на
12 місяців з 22.08.2003 року по 21.08.2004 року. За умовами
договору, відповідач зобов'язувався щомісяця повертати суму кредиту згідно
графіку його погашення. Оскільки вказані зобов'язання належним чином не
виконував, у нього утворилася заборгованість.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2004 року , яким з ОСОБА_1
на користь позивача в рахунок погашення заборгованості було стягнуто 8626 гр. основного
боргу, 10396 гр. 60 коп. пені за
несвоєчасне погашення кредиту, а всього 19022
гр. 60 коп.,
ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 травня 2006 року було
скасоване, а справа направлена на новий розгляд.

При новому розгляді позивач неодноразово збільшував
позовні вимоги, остаточно просив стягнути з ОСОБА_1 7726 гр. основного
боргу, 38762 гр.45
коп. штрафних санкцій станом на 26.10.2006
року за прострочення оплати, всього 46488
гр. 45 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2006 року позов
задоволено.

2

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства "Індустріально-експортний
банк" суму
заборгованості у розмірі 46488
гр.45 коп., а також судовий збір у сумі 464 гр.88 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального
права, просить рішення скасувати та постановити нове про стягнення з нього на
користь позивача 7726 гр. в
повернення кредиту, 10396
гр. пені, а всього 18122
гр.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що 22 серпня 2003 року між
сторонами був укладений кредитний договір №
НОМЕР_1 , згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 11500 гр., який
зобов'язувався повернути до 20
серпня 2004 року у
відповідності до графіку(а.с.6-7). За умовами вказаного договору( п.5.1), у
випадку прострочення строку погашення кредиту ОСОБА_1 сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми
заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у визначені
договором терміни повернення сум кредиту ОСОБА_1 не здійснював. Тільки у
серпні, жовтні і листопаді 2003
року він щомісяця сплачував по 958
гр. в рахунок погашення заборгованості відповідно до встановленого у п.1.1
договору графіку. Після цього свої зобов'язання до березня 2006 року взагалі не
виконував, а 3.03.2006 року, 4.04.2006 року та 11.05.2006 року сплатив в
рахунок погашення .заборгованості по 300
гр., всього 900 гр. Отже
станом на 19.08.2004 року
відповідач суму кредиту повністю не повернув, виконання грошових зобов'язань
прострочив. Вказані обставини він не заперечував.

Згідно положень ст. 212 ЦК України (1963 року) та аналогічних положень
ст.625 ЦК України(2003 року) боржник не звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Надані позивачем розрахунки основного боргу у сумі 7726 гр. та 38762 гр. 45
коп. пені станом на 26.10.2006 року за порушення ОСОБА_1 зобов'язань по
поверненню кредиту(а.с.99) відповідач нічим не спростував, доказів наявності
підстав для зменшення розміру
нарахованої пені, як виду неустойки, суду не надав.

За таких обставин суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав
для задоволення позовних вимог АТ „Індустріально-експортний банк" у
повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт подачі 8 вересня 2004 року до суду
позову АТ „Індустріально-експортний банк" до ОСОБА_1 про стягнення кредиту
припинив з цього моменту обов'язок боржника сплачувати неустойку за порушення
зобов'язання по поверненню кредиту, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки
ґрунтуються на невірному тлумаченні норм цивільного законодавства.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що скасування
раніше ухваленого по даній справі рішення від 13.12.2004 року про стягнення з ОСОБА_1 суми основного боргу та
пені, всього у розмірі 19022
гр. 60 коп.,
позбавило позивача правових підстав для подальшого збільшення розміру позовних
вимог, а тому при новому розгляді суд мав право розглядати спір тільки в межах
первісних вимог АТ „Індустріально-експортний банк" , суперечать
нормам процесуального права, зокрема, ст. 31
ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 31 ЦПК України змінити підставу або предмет
позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог позивач має право протягом
усього часу розгляду справи, отже і при новому розгляді справи після скасування
в апеляційному порядку ухваленого по ній рішення.

3

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції
також не спростовують.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись
ст.ст.307, 308, 314, 317
ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2006 року по даній
справі, - залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
проте може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня набрання нею законної сили.