АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц-232-Ф/07                 Головуючий суду першої
інстанції" Трубніков Ю.Л.
Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого   - Моісеєнко Т.І.,

суддів               - ІщенкаВ.І.,

Полянської В.О., при секретарі - Піцик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконкому Ленінської селищної ради, ОАО „ Будівниче
управління № 17" м.
Щолкино про виселення без надання іншої житлової площі, визнання ордеру
недійсним та визнанні рішення недійсним, стягнення суми, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвала Ленінського районного суду Автономної Республіці
Крим від 28 жовтня 2004 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 1996 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6,
виконкому Ленінської селищної ради, ОАО
„Будівниче управління №
17" м. Щолкино про визнання ордеру від 29 березня 1995 року на вселення
у квартируНОМЕР_1 за адресою:АДРЕСА_1 та свідоцтва про власності на неї недійсними, виселення
ОСОБА_3 без надання іншого жилого приміщення, та стягнення матеріальної шкоди.
Вимоги мотивовані тим, що позивач працював у БУ-17 м. Щолкино, якому належить
спірна квартира, і з 1984
знаходився на квартирному обліку сьомим в загальній черзі на час її
розподілу. З шістьох осіб, яки в черзі були перед ним, п'ятеро відмовилися від
спірної квартири, ОСОБА_7 виділили трьохкімнатну квартиру, тому спірна
квартира, вважає позивач підлягала розподіленню йому. Проте незаконно була
розподілена сім'ї ОСОБА_3., який перебував в загальній черзі під НОМЕР_2.

У лютому 2005 року ОСОБА_1та
ОСОБА_2. звернулися до відповідачів з доповненням і просили:

· визнати
незаконними та скасувати рішення БУ-17 від 31 травня 1993
року, 29 жовтня 1993 року, 18 травня 1994 року про
виділення квартириНОМЕР_1за адресою: АДРЕСА_1
ОСОБА_3;

· визнати
недійсним свідоцтво про право власності на спірну квартиру;

2

- стягнути з ОАО
„ Будівниче управління №
17" м. Щолкино на користь позивачів вартість спірної квартири
у розмірі 54000 грн. для
набуття рівноцінної квартири.

Рішенням Ленінського
районного суду від 28 жовтня 2004 року, в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1та ОСОБА_2. просять рішення суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення їх позовних вимог. Апелянти вважають, що суд не
з'ясував всі обставини по справі і тому ухвалив рішення, яке не відповідає
вимогам матеріального права та суперечить фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.
1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність
та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що ордер на вселення у квартируНОМЕР_1за адресою: АДРЕСА_1, яка була
виділена поза чергою відповідачу ОСОБА_3, як висококваліфікованому
спеціалістові, був виданий виконкомом Ленінської селищної ради на законних
підставах.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів.

Згідно ст. 58 ЖК України на
підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в
місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане жиле приміщення.

У відповідність
зі ст. 59 ЖК
України, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому
порядку у випадку подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про
потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або
організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових
осіб при вирішенні питання про надання житлового приміщення, а також у деяких
випадках порушення порядку й умов надання жилого приміщення.

Пунктами 36 і 39 „Правил обліку
громадян, яки потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень
в Україні", передбачено, що адміністрації і профспілковому комітетові
підприємства, установи, організації за згодою ради трудового колективу,
дозволяється поза чергою виділити житло окремим висококваліфікованим
спеціалістам і другим робітникам з урахуванням їхнього трудового внеску.

З матеріалів
справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3., перебуваючи в трудових відносинах із
Су-17, з 28 лютого 1991 року був
поставлений на квартирний облік. Спільним рішенням адміністрації й профкому
БУ-17 від 31 травня 1993 року ОСОБА_3, як
висококваліфікованому фахівцеві була розподілена позачергово квартира НОМЕР_1 у
будинку АДРЕСА_1 на склад
родини із чотирьох чоловік.

З випису з протоколу сумісного засідання адміністрації і
профспілкового комітету від 18
травня 1994 року
БУ-17 ПЕО „Крименергобуд", який міститься в матеріалах справи, вбачається,
що спірна квартира була переведена до числа 10% квартир, яки розподіляються, згідно колективного
договору, висококваліфікованим спеціалістам. Другим пунктом цього рішення
спірна квартира виділена в порядку пункту 39
вищенаведених правил відповідачу ОСОБА_3, який перебував на квартирному
обліку з 28 лютого 1991 року (а.с.22).

3

З матеріалів
справи також вбачається, що ОСОБА_1був звільнений з роботи в БУ-17 в жовтні 1994 року (а.с. 187,220), тоді як ордер на
вселення в спірну квартиру ОСОБА_3 був виданий у березні 1995 року.

Тобто, на момент
видачі ордера відповідачеві позивач вже не перебував у трудових відносинах із
СУ-17 і був
знятий із квартирного обліку. Будинок, у якому перебуває спірна квартира, також
був зданий в експлуатацію вже після звільнення ОСОБА_1 із СУ-17 й у період його
роботи на заводі КПД, що
підтверджується випискою із трудової книжки (а.с. 92-93). Сам ОСОБА_1 не
заперечує, що в зазначений період він перебував на квартирному обліку за місцем
роботи в іншій організації.

Колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірна
квартира була виділена ОСОБА_3 на законних підставах, ордер на квартиру не може
бути визнаний недійсним.

В
обґрунтування  своїх  доводів
про  визнання  ордера
не  дійсним,  позивачі посилаються на те, що ордер
ОСОБА_3  був виданий на підставі
незаконного спільного рішення адміністрації й профкому   СУ-17
від 31 травня 1993 року. Однак,
колегія суддів не може погодитися з такими доводами, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи, на засіданні виконкому Ленінської селищної ради від 29 березня 1995 року, на
підставі якого був виданий ордер   на
спірне житло, розглядалися всі документи по наданню квартири  відповідачеві,  у тому числі
й  спільне рішення адміністрації й
профкому СУ-17 від 18 травня 1994 року, згідно
якого спірна квартира була переведена до числа 10% квартир, яки розподіляються, згідно колективного
договору,    висококваліфікованим    спеціалістам.    Ці
обставини    підтверджуються
відповідно начальника СУ-17
прокуророві Ленінського району від 20
травня 1994 року й
повідомленням прокуророві про усунення адміністрацією СУ-17 порушень Закону
при розподілі квартири ОСОБА_3 від 22
листопада 1994 року
(а.с. 263,264). Таким
чином, суд дійде висновку про правомірність видачі ордера відповідачеві.

З доводами
апелянтів про незаконність рішення адміністрації й профкому СУ-17 від 29 жовтня 1993 року, яким
спірна квартира була виділена відповідачеві без рішення питання про переклад
цієї квартири в число квартир, що підлягають розподілу висококваліфікованим
фахівцям, не можна погодитися, оскільки питання про переведення спірної
квартири в статус квартир, що підлягають розподілу висококваліфікованим
фахівцям, був вирішений адміністрацією й профкомом СУ-17 на спільному
засіданні 18 травня 1994 року.

Колегія суддів
погоджується з доводами позивачів, про те що при розподілі спірної квартири
мали місце порушення житлового законодавства, але на час видачі ордеру на
вселення вони були усунуті

Посилання
апелянтів в обґрунтування вимог про визнання ордера не дійсним, на надання
відповідачем недостовірних відомостей про склад родини, а саме, що до складу
родини був незаконно включений неповнолітній син відповідача ОСОБА_5,
спростовуються матеріалами справи, оскільки, з матеріалів справи вбачається, що
із серпня 1992 року
неповнолітній син відповідача від першого шлюбу ОСОБА_5, за згодою батьків,
став проживати в родині батька, у зв'язку з навчанням у Феодосійському
технікумі. На підставі цього були внесені зміни в облікові документи ОСОБА_3.

Не можна
погодитися й з доводами позивачів про те, що відповідачі змінили розмір
житлової площі в спірній квартирі, оскільки, як вбачається з матеріалів справи,
всі зміни провадилися в стадії будівництва жилого будинку.

Таким чином,
підстав для визнання ордера недійсним, відповідно до вимог ст. 59 ЖК України, не
встановлено. Тобто вселення до спірної квартири відповідачів ОСОБА_3 є
правомірним. З цього випливає, що здійснена відповідачами  14
червня  1996 року

4

приватизація квартириНОМЕР_1у
будинку АДРЕСА_1 є

законною.

Судова колегія
вважає, що, розглядаючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, ухвалив
рішення з дотриманням вимог ст. 213
ЦПК України. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому
скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті
справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. ^

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК

України, колегія судів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну    скаргу
ОСОБА_1,    ОСОБА_2 відхилити.    .

Рішення
Ленінського районного суду Автономної Республіки Крим від 28 жовтня

2004 року за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2

до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконкому Ленінської селищної

ради, ОАО „ Будівниче
управління № 17" м. Що л кино про виселення без
надання іншої

житлової
площі, визнання ордеру недійсним та визнанні рішення недійсним, стягнення

суми,
залишити без змін.

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двох місяців з дня набрання законної сили.