року                                                                      м. Київ
суддів Судової палати у цивільних справах
Суду України в складі:
суддів:
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Львівської міської ради,
виконавчого комітету Львівської міської ради, ОСОБА_4, Львівського міського
управління земельних ресурсів про визнання недійсним державного акта про право
приватної власності на земельну ділянку; за зустрічним позовом  ОСОБА_4 до Львівської міської ради,
виконавчого комітету Львівської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа - управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин
Львівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною
ділянкою та спонукання до виконання зобов'язання про перенесення дитячого
майданчику, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного
суду м. Львова від 28 грудня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 22 травня 2006 року,
Позивачі звернулися в суд із
зустрічним позовом, посилаючись на те, що біля будинків №№ 49, 51, 53-55, 55а,
57, 42, 44, 46, 46а, 48 по АДРЕСА_1 в місті Львові розташована земельна
ділянка, яка належить до комунальної власності міста й на якій розташований
дитячо-спортивний майданчик. Даний майданчик був облаштований у 1971 році та
закріплений для благоустрою та утримання за ЛКП
№ НОМЕР_1. У грудні 2004 року їм стало відомо, що спірну
ділянку виділено для будівництва житлового будинку ОСОБА_4, їй надано дозвіл на
проектування та будівництво житлового будинку, затверджено проект будівництва
та видано державний акт про право приватної власності на землю. Оскільки
державний акт видано незаконно й ним порушуються права мешканців мікрорайону на
користування дитячим майданчиком та прибудинковою територією, просили визнати
недійсним державний акт про право приватної власності на землю, усунути
перешкоди в користуванні ділянкою та зобов'язати перенести дитячий майданчик.
звернулася в суд із зустрічним позовом в якому просила усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою, зобов'язати позивачів створити умови для
організації перенесення дитячого майданчика.
Рішенням
Личаківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2005 року, залишеним без
зміни ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2006 року,
позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено, а в задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4
просить скасувати вказані судові рішення посилаючись на їх необґрунтованість та
порушення норм матеріального й процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та стосуватися
питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими  доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акта на
право приватної власності на земельну ділянку та відмовляючи в позові ОСОБА_4
до ОСОБА_1 та інших і до Львівської міської ради про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та спонукання до перенесення дитячого
майданчика, районний суд виходив із того, що видачею 30 серпня 2001 року
ОСОБА_4 державного акта на земельну ділянку 0,0500 га за адресою: АДРЕСА_1 -
порушено права позивачів на користування природними об'єктами, до яких належить
дитячий майданчик, та що рішенням Львівської міської ради від 1 грудня 2005
року спірну земельну ділянку залишено під дитячий майданчик.

Оскаржуючи в апеляційному порядку
це рішення, ОСОБА_4 посилалася на те, що рішення суперечить вимогам законності
та обґрунтованості й вимогам повноти з'ясування всіх обставин справи,
визначення правових норм, що регулюють спірні правовідносини.

Апеляційний суд на ці доводи уваги
не звернув і всупереч ст. 309 ЦПК України, не забезпечив постановлення рішення,
яке б відповідало вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України, а обмежився констатацією
правильності висновків районного суду.

При цьому залишилось нез'ясованим,
які суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивачів порушено видачею
відповідачці земельної ділянки під забудову та чи їх вимоги ґрунтуються на ст.
3 ЦПК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі
посилалися на те, що спірна ділянка належить до прибудинкової території їх
багатоквартирного будинку, на ній був розміщений дитячий майданчик і передачею
цієї ділянки порушуються їхні права як співвласників будинку й ділянки.

Ці доводи не з'ясовані. Суд не
з'ясував: чи відносилася спірна ділянка до прибудинкової території якогось із
будинків (чи всіх будинків) позивачів; чи відводилася вона раніше під дитячий
майданчик; у чиєму віданні знаходився цей майданчик; на чому ґрунтується
висновок районного суду про те, що дитячий майданчик є природнім об'єктом і
передача цієї ділянки в приватну власність відповідачки порушує передбачені ст.
13 Конституції України права позивачів.

Не визначено судами й те, якою
нормою Земельного кодексу України врегульовано можливість визнання державного
акта на право власності на земельну ділянку, та таку норму не застосовано.

Не з'ясовано апеляційним судом і
правильність висновку районного суду про те, що спірну ділянку за ухвалою
Львівської міської ради від 1 грудня 2005 року залишено для дитячого
майданчика, а ОСОБА_4 запропоновано надати іншу ділянку.

Поза увагою і оцінкою залишилось
те, що згідно з додатком до цієї ухвали дитячий майданчик (арк. 75) підлягав
розміщенню на ділянці в 852 кв.м на

АДРЕСА_2, спірна ж ділянка в 500
кв.м розміщена на АДРЕСА_1

З цих же підстав необґрунтованим є
і висновок суду щодо залишення без змін рішення про відмову в позовних вимогах
ОСОБА_4

За таких обставин колегія суддів Судової палати вважає, що апеляційний суд
не виконав своїх обов'язків, визначених законом, а тому ухвала підлягає
скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд із підстав, передбачених
ч. 2

ст. 338  ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 22 травня 2006 року
скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        М.В.
Патрюк

Судді:                                                                                    А.В. Костенко

Н.П.
Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка