СУД   ЧЕРКАСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Справа №   22ц-325     2007 р.                                             Головуючий по 1
Категорія право власності                                                      -
Доповідач в апеляційній інстанції - Бабенко В.М.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"7" березня 2007
року Судова палата в цивільних справах апеляційного суду
Черкаської області в складі:

головуючого                    Бурлаки В.О.

суддів                              Василенко
Л.І., Бабенка
В.М.

при секретарі                     Шульзі Я.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.12.2006 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним та стягнення боргу, -

Вивчивши матеріали справи, судова
палата, -

встановила:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними правочинів: договору дарування 13/20 частин будинковолодіння АДРЕСА_1, укладеного 31.05.05 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_5;
договору купівлі-продажу цієї частини будинковолодіння,
укладеного 05.12.05
р. між ОСОБА_5 і ОСОБА_6; правочину
від 20.07.04
p., яким було знято
заборону зі спірної частини будинковолодіння; та про стягнення з ОСОБА_1 боргу
в сумі 52000.00
грн., а також судових витрат.

Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги
змінила. Пояснила, що рішенням апеляційного
суду Черкаської області від 24 липня 2006 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання недійсними договору дарування 13/20
частин будинковолодіння АДРЕСА_1, укладеного 31
травня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та посвідченого нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу
ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за НОМЕР_1; договору купівлі-продажу цієї частини
будинковолодіння, укладеного 05 грудня 2005 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 і посвідченого
приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за НОМЕР_2;
та повернуто ОСОБА_2 право
власності на вищезгадану частину
будинковолодіння з відповідною частиною надвірних господарських споруд. Отже, в цій частині позовні вимоги вже вирішені, тому просить
залишити їх без розгляду. Також пояснила, що
13.09.02 р.
ОСОБА_1 взяла в неї в борг гроші в сумі 9600.00 доларів США,
що еквівалентно 52000.00 грн., строком до 25
серпня 2003 року. В забезпечення
цього зобов'язання 13
вересня 2002 року був укладений
договір застави НОМЕР_3, посвідчений
приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10 (зареєстровано в реєстрі за НОМЕР_4). Згідно цього договору вона є заставодержателем
і надає ОСОБА_1, що є позичальником, у борг 9600.00
доларів США
(еквівалент 52000.00
грн.). В забезпечення зобов'язань по
своєчасній та повній сплаті кредиту ОСОБА_3,
що є майновим поручителем, передає в заставу 13/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд,
розташованого на земельній ділянці розміром
500 кв.м.
АДРЕСА_1. При укладанні договору від імені ОСОБА_3 за довіреністю діяла ОСОБА_2. У вищезгаданий термін ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання не виконала, гроші їй не повернула, щоразу
запевняла про повернення боргу. В липні 2004
року ОСОБА_1 попросила зняти
заборону зі спірної частини
будинковолодіння з метою отримання кредиту під заставу нерухомості та повного
розрахунку з борговими зобов'язаннями. 20 липня 2004 року зняла заборону і ця заява була посвідчена
приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10 і зареєстрована в реєстрі за НОМЕР_5.
Але ОСОБА_1 її обманула, гроші не
повернула. З цього приводу ще в 2004
році порушувалася кримінальна справа
відносно ОСОБА_1 за ст. 190 ч.4
КК України, яку згодом закрили. Проте, на цей час знов вирішується питання
порушення аналогічної   кримінальної
справи   відносно   шахрайських
дій   відповідачки,   адже
і   в подальшому
вона   разом   з
ОСОБА_2  продовжували   махінації
з   13/20   частин
будинковолодіння, розташованого
АДРЕСА_1. Всупереч постанови про
накладення арешту в кримінальній справі спершу було оформлено дарування цієї частини будинку ОСОБА_5, а згодом він продав будинковолодіння ОСОБА_6. Станом на час розгляду даної справи ОСОБА_1 борг не
повернула. Тому відповідно до вимог
ст.ст. 230, 589, 590, 1046-1053 ЦК України просить визнати недійсним правочин, яким було знято заборону з 13/20
частин житлового будинку з
відповідною частиною надвірних споруд,
що розташований АДРЕСА_1 та який належав ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_1 на її користь борг у сумі 52000.00
грн. і судові витрати по сплаті держмита в сумі 520.00
грн., звернувши стягнення на предмет
застави .

Рішенням суду
від 11.12.2006 року
позов задоволений. Задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним та стягнення боргу. Визнано недійсним правочин, яким було 20
липня 2004
року знято заборону з 13/20
частин житлового будинку з
відповідною частиною надвірних господарських споруд, що розташований АДРЕСА_1, та який належав ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 борг в сумі 52000.00
грн. Звернене стягнення на 13/20
частин житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
господарських споруд, що розташований АДРЕСА_1, який був переданий в заставу відповідно до договору
застави між сторонами ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, посвідченого 13 вересня
2002 року
приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за НОМЕР_4.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті державного мита в сумі 520.00
грн. Стягнуто з ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 30.00 грн..

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову, постільки ОСОБА_1
вже повернула борг. Інші учасники процесу рішення суду не оскаржують.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи в межах апеляції судова
палата вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що 13.09.02
р. ОСОБА_1 взяла у ОСОБА_4 в борг гроші в сумі 9600.00
доларів США,
що еквівалентно 52000.00
грн., строком до 25 серпня 2003 року. В забезпечення цього зобов'язання 13
вересня 2002
року був укладений договір застави НОМЕР_3, посвідчений
приватним нотаріусом  Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10
(зареєстровано в реєстрі за НОМЕР_4). Згідно цього договору
позивачка є заставодержателем і надає ОСОБА_1, що є позичальником, у борг 9600.00
доларів США (еквівалент 52000.00
грн.). В забезпечення зобов'язань по
своєчасній та повній сплаті кредиту ОСОБА_3,
що є майновим поручителем, передає в
заставу 13/20 частин
житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованого на земельній ділянці розміром 500
кв.м. АДРЕСА_1. Відповідачка ОСОБА_1 не надала суду жодного доказу
повернення нею боргу в сумі 52000.00 грн. (еквівалент 9600.00 доларів США) ОСОБА_4, посилаючись тільки на заяву ОСОБА_4 нотаріусу про зняття заборони з частини
спірного будинку, де вказано, що борг
погашений. Колегія суддів критично оцінює покази ОСОБА_1 про те, що вона віддала борг позивачці у нотаріальній конторі,
постільки вони суперечать зібраним по справі доказам. Нотаріус ОСОБА_10, яка знімала заборону зі
заставного майна, пояснила, що ні 20 липня 2004 року, ні раніше розрахунку між сторонами не
відбулося. Більш того, в присутності
нотаріуса ОСОБА_1 запевнила позивачку, що отримавши кредит під заставу спірної
частини будинковолодіння, вона одразу поверне їй борг в повному обсязі.
Аналогічні покази ОСОБА_10 давала під час
досудового слідства по кримінальній справі порушеній за ч. 4 ст.
190 КК
України відносно ОСОБА_1. Таким чином суд першої інстанції обгрунтовано зробив висновок про неповернення
ОСОБА_1 боргу в сумі 52000.00 грн.
ОСОБА_4, тому нотаріус неправомірно
20 липня
2004 року
зняла заборону на відчуження заставного
майна-13/20 частин
будинковолодіння з відповідною частиною надвірних споруд, розташованого АДРЕСА_1, постільки заяву від 20.07.04
р. позивачка писала під впливом обману зі сторони
відповідачки ОСОБА_1.

За таких обставин судова палата вважає, що оскаржуване
рішення суду є законним, обгрунтованим,
постановленим на зібраних по справі доказах. Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом судового розгляду, суд
дав їм належну оцінку і вони не дають підстав для його
скасування чи зміни.

Керуючись ст.ст. 307,308
ЦПК України, судова палата, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 11.12.2006 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним та стягнення боргу залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду України в
касаційному порядку на протязі двох місяців.