У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25 липня
2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Григор'євої Л.І.,

суддів:                           Гуменюка В.І.,               Берднік І.С.,

Косенка
В.Й.,                 Данчука В.Г.,
-

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до станції швидкої та невідкладної медичної допомоги м.
Івано-Франківська, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.
Івано-Франківську (далі - Відділення) про відшкодування шкоди у зв'язку з
каліцтвом, за позовом станції швидкої та невідкладної медичної допомоги        м. Івано-Франківська до
Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи, ОСОБА_1 про
визнання недійсними рішень бюро щодо встановлення інвалідності ОСОБА_1. згідно
з актом        №НОМЕР_1 та наступних
актів переогляду в МСЕК: № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6,
№ НОМЕР_7 - у частині причини інвалідності, поновивши їм строк для оскарження
зазначених рішень, за касаційними скаргами ОСОБА_1 та Відділення на рішення
апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У вересні 1999 року ОСОБА_1.
звернулась у суд із позовом до Івано-Франківського АТП - 126 про відшкодування
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я. Мотивувала свої вимоги тим, що
працювала ІНФОРМАЦІЯ_1 м. Івано-Франківська,       11 січня 1981 року під час виїзду
службовою машиною на виклик сталась дорожно-транспортна пригода (далі - ДТП),
винним у якій визнаний вироком суду водій ОСОБА_2., працівник відповідача. У
результаті ДТП вона отримала тілесні ушкодження, внаслідок яких за висновком
МСЕК від
16 вересня 1996 року її визнано інвалідом третьої групи з утратою 40%
професійної працездатності. Просила суд відповідно до ст. ст. 440, 440-1, 450,
457 ЦК України стягнути з відповідача щомісячне відшкодування втраченого
заробітку, за виключенням пенсії, призначеної їй у зв'язку з інвалідністю, за
період з вересня 1996 року в сумі 5 519 грн. 28 коп. та 125 тис. грн. моральної
шкоди.

27 травня 2003 року ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом до ВАТ
“Івано-Франківський автобусний парк”, станції швидкої та невідкладної медичної
допомоги м. Івано-Франківська та Відділення про відшкодування шкоди у зв'язку з
трудовим каліцтвом, посилаючись на те, що нещасний випадок, у результаті якого
вона стала інвалідом, стався з нею під час
виконання трудових обов'язків, а тому просила суд стягнути: зі станції
швидкої та невідкладної медичної допомоги м. Івано-Франківська одноразову
допомогу в сумі 22 052 грн. 80 коп. і щомісячне відшкодування втраченого
заробітку з          1996 року в сумі 11
247 грн. 03 коп., з Відділення - 9 222 грн. 26 коп. за період з 1 січня 2001
року та по 220 грн. 53 коп. щомісячно до наступного медичного переогляду; з ВАТ
“Івано-Франківський автобусний парк” 125 тис. грн. моральної шкоди.

21 квітня 2004 року ОСОБА_1. звернулась у суд із позовом до відповідачів
про відшкодування шкоди та просила стягнути: зі станції швидкої та невідкладної
медичної допомоги м. Івано-Франківська 22 052 грн. одноразової допомоги, 12 129
грн. щомісячного відшкодування, 3 тис. грн. моральної шкоди, 890 грн. 61 коп.
витрат на ліки, з Відділення 477 грн. 96 коп. за лікування, 7 277 грн. 49 коп.
щомісячного відшкодування одноразово та по 220 грн. 53 коп. до наступного
переогляду.

3 лютого 2005 року та 12 травня 2005 року позивачка звернулась у суд із
додатковими позовними заявами до відповідачів про збільшення сум щомісячних
виплат, одноразової допомоги та стягнення 50 831 грн. 92 коп. компенсації у
зв'язку з порушенням термінів виплати відшкодування, 7 893 грн. моральної шкоди
та 1 368 грн. 74 коп. витрат на ліки.

13 лютого 2005 року станція швидкої та невідкладної  медичної допомоги м. Івано-Франківська
звернулась у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1. і Відділення про визнання
незаконним висновку МСЕК від 16 вересня 1996 року, яким ОСОБА_1. визнано
інвалідом третьої групи з причини трудового каліцтва та встановлено 40% утрати
професійної працездатності, посилаючись на те, що акт за формою Н-1 від 21
серпня 1996 року, що був підставою для визначення ОСОБА_1. трудового каліцтва,
є незаконним.

Рішенням Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської області від 4 травня 2006 року позов задоволено
частково. Стягнуто зі станції швидкої та невідкладної медичної допомоги м.
Івано-Франківська на користь позивачки 21 832 грн. 47 коп. - суми невиплаченого
щомісячного відшкодування за період з вересня 1996 року до січня 2005 року та                     12 794 грн. 28 коп. компенсації у зв'язку з
несвоєчасною виплатою цих сум.      У
стягненні зі станції швидкої та невідкладної медичної допомоги м.
Івано-Франківська решти сум на відшкодування зазначених виплат і стягнення
одноразової допомоги та моральної шкоди відмовлено. Зобов'язано станцію швидкої
та невідкладної медичної допомоги м. Івано-Франківська в місячний строк з дня
набрання рішенням чинності передати особову справу ОСОБА_1. до Відділення. У
задоволенні позовних вимог до Відділення про стягнення         9 222 грн. 26 коп. та 220 грн. 53 коп.
щомісячної страхової виплати відмовлено. У задоволенні позову станції швидкої
та невідкладної медичної допомоги м. Івано-Франківська відмовлено.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської
області від 5 жовтня 2006 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. до
Відділення про стягнення витрат на ліки відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_1. до
станції швидкої та невідкладної медичної допомоги    м. Івано-Франківська  задоволено й стягнуто на її користь 1 368
грн. 74 коп. витрат на ліки за період лікування - 1996-2003 років.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 січня      2007 року рішення Івано-Франківського
міського суду від 4 травня 2006 року в частині позову ОСОБА_1. до станції
швидкої та невідкладної медичної
допомоги м. Івано-Франківська та Відділення про стягнення відшкодування
й додаткове рішення від 5 жовтня 2006 року скасовано та постановлено в цій
частині нове рішення. Позов ОСОБА_1. задоволено частково та стягнуто з
Відділення на користь позивачки одноразову допомогу в сумі                             15 119 грн. 44
коп., одноразово за період з травня 2003 року до січня 2007 року включно 15 083
грн. 15 коп. щомісячного відшкодування втраченого заробітку, 289 грн. 36 коп.
витрат на лікування, 3 тис. грн. моральної шкоди та, починаючи з 1 лютого 2007
року і пожиттєво, щомісячно по 409 грн. 83 коп.     У задоволенні позову ОСОБА_1. до станції
швидкої та невідкладної медичної допомоги м. Івано-Франківська й у задоволенні
решти позовних вимог відмовлено. У решті - рішення Івано-Франківського міського
суду від 4 травня 2006 року залишено без змін.

У поданих до Верховного Суду України касаційних скаргах ОСОБА_1. і
Відділення просять скасувати рішення апеляційного суду Івано-Франківської
області від 23 січня 2007 року, посилаючись на порушення судом апеляційної
інстанції норм матеріального та процесуального
права.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1. до станції
швидкої та невідкладної медичної допомоги м. Івано-Франківська, а також
відмовляючи в позові до Відділення, суд першої інстанції виходив із того, що в
1981 році під час роботи у відповідача з ОСОБА_1. стався нещасний випадок, у
результаті якого вона стала інвалідом третьої групи, а тому власник
зобов'язаний виплатити позивачці відшкодування втраченого заробітку та витрати
на лікування згідно із законодавством, що діяло на момент ушкодження здоров'я,
однак, не зобов'язаний виплачувати одноразову допомогу та моральну шкоду,
оскільки відсутня його вина в нещасному випадку.

Апеляційний суд правомірно дійшов висновку, що рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

Установлено, і це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного
суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційних скаргах доводи висновків суду апеляційної інстанції
не спростовують.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Оскільки доводи касаційних скарг та матеріали справи не дають підстав для
висновку про порушення апеляційним судом норм матеріального або процесуального
права, а отже, відсутні підстави для скасування постановленого судового
рішення, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Івано-Франківську відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                    Л.І.
Григор'єва

Судді:
В.І. Гуменюк

І.С. Берднік

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко