АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02
березня 2007 року                                                   м.
Одеса

Судова колегія судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого -
Плавич Н.Д.

суддів -
Кварталової A.M., Левенця Б.Б.

при секретарі -
Котової Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.07.
2006р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, другої державної виконавчої
служби у Приморському районі м. Одеси, третьої особи - другого відділу
державної виконавчої служби Малиновського районного управління юстиції м. Одеса
про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, зобов'язання провести
певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1. в листопаді 2003р. звернулася в суд з позовом до
управління юстиції Одеської області, Малиновського і Приморського районних
управлінь юстиції м. Одеси, ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними,
відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на порушення своїх прав під час
отримання аліментів з відповідача ОСОБА_2 на сумісну дитину, сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1р.н.

Під час розгляду справи позивач уточнила свої вимоги, звернулася з позовом
безпосередньо до відповідача ОСОБА_2 про стягнення з нього суми неустойки за
виникнення і несплату заборгованості.

Позивач стверджує що сума заборгованості з липня 1999р. по квітень
ІНФОРМАЦІЯ_3. виникла внаслідок того, що відповідач ОСОБА_2 приховував свої
прибутки і місце роботи, крім того на її погляд сума заборгованості виникла
внаслідок того, що позивач сплачував аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів
заробітної плати з липня 2002р., а вказаний розмір аліментів (1/6 частина) був
встановлений лише за рішенням апеляційного суду Одеської області від
23.08.2005р., заборгованість виникла також у зв'язку з несвоєчасною сплатою
платником поточних аліментів за січень - березень 2006р.

Посилаючись на вказані обставини позивач вказала, що вона як одержувач
аліментів має право на стягнення неустойки( пені), тому просила стягнути з
відповідача ОСОБА_2 суму пені за вказані періоди з урахуванням вимог ст.196ч1
СК України у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

Справа №
22ц-42/07                                                                                   Категорія
ЦПК:36

Головуючий у
першій інстанції - Савинська І.О. Доповідач - Плавич Н.Д.

Позивач просила
також зобов'язати державну виконавчу службу бездоганно виконувати свої
безпосередні обов'язки по захисту прав її неповнолітнього сина.

Під час розгляду
справи позивач відмовилася від своїх вимог про відшкодування шкоди до Одеського
обласного управління юстиції, Малиновського районного управління юстиції м.
Одеси і Приморського районного управління юстиції. Відмова від позовів прийнята
судом 1 інстанції, про що постановлено ухвали(а.с.179,180).

Відповідач ОСОБА_2, його представник позов не визнали в
повному обсягу.

До участі у
справі були притягнуті ДВС Приморського і Малиновського районного управління
юстиції. їх представники позов не визнали.

Рішенням суду 1
інстанції від 11.07.2006р. позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача
ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1. неустойку за прострочення сплати аліментів
- 9715грн.79коп., в решті вимог - відмовлено(а.с.217-219,т.1).

З апеляційною
скаргою на рішення суду звернувся відповідач ОСОБА_2, він просить про
скасування рішення, прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм матеріального права, вважає, що висновок
суду не відповідає фактам, що були зібрані при розгляді справи, не має його
вини в виникненні суми заборгованості.

Відповідач і
його представник в суді апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги
підтримали в повному обсягу.

Представники
позивачки по довіреностям з доводами апеляційної скарги не погодилися, вважають
рішення законним і обґрунтованим.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, доводи скарги, заперечення на
неї представників позивачки, колегія дійшла до висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Між сторонами
виникли правовідносини, що регулюються ст.196 СК України. Вказана норма
передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів. Вказана норма
набрала чинності з 01.01.2004р.

При розгляді
справи встановлено, що на підставі Постанови Ленінського районного суду м.
Одеси від 24 січня 1995р. з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1. стягнуто
аліменти на утримання дитини, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1р.н. в розмірі !4
частина заробітної плати щомісячно до повноліття сина.

В серпні 2001р.
відповідач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом і просив зменшити йому розмір
аліментів, призначених на підставі Постанови від 24.01.1995р., посилаючись на
те, що від другого шлюбу у нього є ще одна дитина, який він також сплачує
аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку.

З зустрічним
позовом про встановлення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, стягнення
заборгованості по аліментах звернулася одержувач аліментів позивач ОСОБА_1.
Справа за вказаними позовами розглядалася неодноразово.

На підставі
рішення апеляційного суду Одеської області від 23.08.2005р., яке набрало
чинності, законність вказаного рішення перевірялася Верховним Судом України,
ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ від 23.01.2007р.
рішення залишено без змін, відповідачу ОСОБА_2 зменшено розмір аліментів на
користь позивачки ОСОБА_1. на утримання сина з Ул частини всіх видів заробітної
плати до 1/6 частини всіх видів заробітної плати. Колегія в своєму рішення
зазначила, що розмір аліментів зменшено з дня набрання чинності рішення
апеляційного суду, (а.с.170-175, т.1, а.с.88т.2).

Внаслідок того,
що розмір аліментів , які сплачує ОСОБА_2 було зменшено на 1/6 частину лише з
часу набрання чинності рішення апеляційного суду, а саме, з 23.08.2005р. станом
на грудень 2005р. ОСОБА_2 була нарахована заборгованість по аліментах (різниця
між ХА і 1/6 частинами) в сумі 5257грн.15коп.(а.с.109-110, т.1).

Відповідач не
спростовував виникнення у нього вказаної суми заборгованості, але стверджував,
що його вини в виникненні заборгованості не має.

Перевірив
матеріали справи, заслухав пояснення представників позивачки, заперечення
відповідача, колегія погоджується з висновком суду 1 інстанції і вважає, що
заборгованість по аліментах виникла з вини платника аліментів відповідача
ОСОБА_2, на якого законом покладено обов'язок виконувати рішення суду.

На підставі
рішення суду ( постанови) від 24.01.1995р. відповідач ОСОБА_2 був забов'язаний
сплачувати аліменти на свою дитину в розмірі Ул частини всіх видів заробітної
плати.

Пред'явлення
платником аліментів позову про зменшення їх розміру, тривалість розгляду його
позову про зменшення розміру аліментів в судах не звільняло платника від
обов'язку чітко виконувати рішення суду ( постанову) від 24.01.1995р. і
сплачувати аліменти в розмірі !Л частині всіх видів заробітної плати до тих
пір, поки його позов про зменшення суми аліментів не буде розглянуто по суті і
рішення набере чинності.

Крім того, в
матеріалах справи а. с. 13,14,16,17,18 (т.1) є копії заяв і звернень позивачки
ОСОБА_1. до начальника управління юстиції щодо порушень прав неповнолітньої
дитини під час нарахування і отримання аліментів з платника аліментів,
відповідача ОСОБА_2 На а.с.12,13(т.2) є також заяви позивача ОСОБА_1. щодо
несвоєчасного отримання аліментів від відповідача.

Вказані заяви
одержувача аліментів свідчать про те, що зі сторони платника аліментів мали місце
факти прострочення сплати аліментів.

По матеріалам
справи встановлено, що станом на 02.12.2005р. платнику аліментів, відповідачу
ОСОБА_2 була нарахована і пред'явлена сума заборгованості по аліментах по
виконавчому листу ІНФОРМАЦІЯ_2р. про стягнення аліментів в розмірі Va
частини всіх видів заробітної плати, сума заборгованості складала -
5257грн. 15коп. (а.с. 109-110).

З урахуванням
вказаної суми заборгованості суд 1 інстанції визначив суму неустойки( пені) -
9715грн.79коп.

Погодившись з
висновком суду 1 інстанції щодо вини відповідача у виникненні заборгованості,
колегія вважає, що є всі підстави для застосування частини 2 ст. 196 СК України
і зменшення розміру неустойки, яка нарахована відповідачу.

За вказаною
нормою СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану платника аліментів.

По матеріалам
справи встановлено, що станом на 02.12.2005р. відповідачу ОСОБА_2. було
нарахована суму заборгованості 5257грн. 15коп. За даними, які надані державною
виконавчою службою, платник аліментів, ОСОБА_2 поступово, починаючи вже з
2005р. почав погашати суму заборгованості.

На час розгляду
справи в суді апеляційної інстанції сума заборгованості відсутня і борг
сплачено в повному обсягу. Вказане підтверджується розрахунком від
01.03.2007р., яка надана державним виконавцем другої державної виконавчої
служби Малиновського району м. Одеси (а.с.
).

В матеріалах
справи є копії квитанцій про сплату відповідачем сум по аліментам і
заборгованості.

Встановлено, що в січні 2006р. відповідач звільнився з
останнього місця роботи,

має      мінливий               і                періодичний               прибуток                (а.с.40,т.2),

він сплатив суму заборгованості в
повному обсягу, сплачує поточні аліменти не лише на сумісного з позивачкою сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1р.н., а також 1/6 частину з усіх видів доходів на дитину
від другого шлюбу, неповнолітню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.н.

На утриманні
відповідача знаходиться непрацездатна матір, яка є хворою людиною і потребує
допомоги сина. З урахуванням вказаних фактів, колегія вважає можливим зменшити
розмір неустойки( пені) і встановлює кінцеву суму 3000грн.

Колегія вважає, що вказана сума буде дієвим стимулом щодо належного
виконання аліментного обов'язку відповідачем в подальшому.

Доводи відповідача щодо відсутності його вини у виникненні заборгованості
не дають підстав для відмови в задоволенні позову про стягнення неустойки.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р.
№3" Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"
передбачено, що на платника аліментів не можна покладати відповідальність за
прострочення їх сплати, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою
або неправильним перерахуванням аліментів банками.

При розгляді справи такі факти підтвердження не знайшли,
тому суд обґрунтовано нарахував суму неустойку на підставі ст. 196 ч.1 СК
України.

Доводи представників позивачки про те, що сума неустойки
- 9715грн.79коп., яку нарахував суд 1 інстанції, повністю відповідає вині
платника аліментів не дають підстав для залишення рішення без змін.

Частиною 1 ст. 196 СК України передбачена відповідальність платника
аліментів за прострочення сплати аліментів. В той же час, частина 2 вказаної
норми надає право суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції колегія керуючись
вказаною нормою, з урахуванням фактів, що були встановлені і перевірені в суді
апеляційної інстанції дійшла до висновку про зменшення суми неустойки.

Оскільки сума неустойки змінюється, на підставі ч.2ст.314 ЦПК України,
колегія постановляє нове рішення.

Керуючись ст. ст.303,307ч1пЗ,309ч1п2,314ч1п2,316,317,319 ЦПК України,
судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення
Малиновського районного суду м. Одеси від 11.07. 2006р. по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, другої державної виконавчої служби у Приморському районі м.
Одеси, третьої особи - другого відділу державної виконавчої служби
Малиновського районного управління юстиції м. Одеса про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів, забов'язання провести певні дії - змінити, постановити
нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, другої державної виконавчої служби у Приморському
районі м. Одеси, третьої особи - другого відділу державної виконавчої служби
Малиновського районного управління юстиції м. Одеса про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів, забов'язання провести певні дії - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за прострочення сплати аліментів
неустойку 3000грн( три тисячі грн.).

В решті позову
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі
-51грн., витрати на інформаційного технічне забезпечення в сумі - 7грн.50 коп.
за належними реквізитами.

Рішення набирає
законної сили негайно після його проголошення.

Рішення може
бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду ї^з^бсраїни на протязі
двох місяців через суд касаційної інстанції.