Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
розглянувши у  попередньому судовому
засіданні в м. Києві 16 липня  2007 року
справу за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2,
ОСОБА_3  про визнання недійсними
договорів дарування за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2006 року та Апеляційного
суду Київської області від 16 квітня 2007 року,
в с т а н о в и л а:
вересні 2006 року ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що
укладені у 2005 році між сторонами договори дарування будинку й земельних
ділянок є незаконними. При їх укладенні вона вважала, що укладає договір
довічного утримання. Просила визнати зазначені договори недійсними.
процесі розгляду справи позивачка уточнила свої вимоги,         просила  визнати вказані договори дарування удаваними,
укладеними з метою приховати договір довічного утримання, який  просила визнати недійсним.
Рішенням
Бориспільського
міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2006 року позов задоволено:
визнано  договори дарування удаваними і
постановлено їх вважати договором довічного утримання, визнано договір
довічного утримання недійсним, як такий, що не відповідає вимогам закону;
повернуто ОСОБА_1. у власність певне майно, стягнуто солідарно з ОСОБА_2.,
ОСОБА_3. на користь держави судовий збір та на користь Апеляційного суду
Київської області витрати на інформаційно-технічне забезпечення.

Рішенням  Апеляційного суду Київської області від 16
квітня 2007 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено
нове рішення, яким  позов задоволено
частково; визнано недійсними як такі, що вчинені під впливом помилки договори
дарування; зобов'язано ОСОБА_2. і ОСОБА_3.
повернути ОСОБА_1. певне майно; стягнуто з ОСОБА_2., ОСОБА_3. на користь
держави судовий збір.

У
обгрунтування касаційної скарги ОСОБА_2. посилається на невідповідність
висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм
матеріального права, порушення норм процесуального права та ставить питання про
скасування судових рішень.

Колегія суддів дійшла висновку про
те, що підстави для  скасування  судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час  розгляду  справи
в  касаційному   порядку
суд перевіряє  в  межах
касаційної  скарги  правильність застосування судом першої  або
апеляційної  інстанції  норм
матеріального  чи
процесуального  права  і  не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
чи відкинуті   ним,   вирішувати
питання   про   достовірність  або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про те, що судом допущено порушення або неправильне
застосування норм  процесуального права,
яке призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л
а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2006 року
та Апеляційного суду Київської області від 16 квітня 2007 року відхилити і
залишити вказане рішення  суду апеляційної
інстанції  без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України

Ярема А.Г.

Левченко Є.Ф.

Романюк Я.М.