Справа № 22ц-271/07                                     Головуючий в 1
інстанції - Костюкевич O.K.
Категорія -5                                                             Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем   України

15
березня 2007 року. Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука
В.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Киці С.І.,

при секретарі - Савчук
О.В. розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільним майном та відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду від 16 січня 2007
року.

Особи,
які беруть участь у справі: позивач - ОСОБА_1,
представник позивача - ОСОБА_3, відповідач - ОСОБА_2, представник відповідача -
ОСОБА_4,

треті
особи - комунальне підприємство «Луцькводоканал», Волинське лінійно-виробниче
управління магістральних газопроводів, житлово-комунальне підприємство № 6,

представники
третіх осіб (відповідно) - Голубська Наталія Олександрівна, Мірук Олександр
Володимирович, Жемеля Віктор Іванович.

Колегія суддів

встановила:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 16 січня 2007
року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального права.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2
просить її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому
зазначає, що вимоги ОСОБА_1
про усунення перешкод в користуванні спільним майном є незаконними та
необгрунтованими.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1962 року
проживає в квартирі АДРЕСА_1. В іншій квартирі цього двоквартирного будинку
мешкає відповідач ОСОБА_2 В лютому 2006 року позивач відчужив свою квартиру
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, але залишився в ній проживати. В 1963 році Волинським
лінійно-виробничим управлінням магістральних газопроводів була споруджена водозабірна
колонка, що складалася зі свердловини та механічної водопідйомної установки,
для забезпечення питною водою обох квартир вказаного будинку, в якому мешкали
дві сім'ї працівників цього управління. Позивач не довів факт належності йому
чи будь-кому іншому на праві власності спірної колонки, яка до того ж розміщена
за межами присадибної земельної ділянки згаданого будинку. Порушення у праві
користування спільним майном відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Відповідно до ч.
З ст. 10, ч.І ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Свої вимоги
позивач ОСОБА_1 обгрунтував
тим, що спірна механічна водопідйомна установка перебуває у його та відповідача
ОСОБА_2 спільній власності (а. с. 1), зазначивши в апеляційній скарзі як
правову підставу набуття ним такої власності Закон України «Про приватизацію
державного житлового фонду». Однак вказаний Закон прийнятий 19 червня 1992
року, тоді як ОСОБА_1 став
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня
1990 року (а. с. 3), а тому даний Закон на спірні правовідносини не
поширюється.

Виходячи з
викладеного, давши вірну оцінку обставинам справи, суд обгрунтовано відмовив у
задоволенні позову з посиланням на ст. 48 Закону України «Про власність».

Інших правових
підстав своїх вимог, в тому числі перебування колонки у правомірному володінні
позивача, він не навів.

Крім того, судом
апеляційної інстанції з пояснень відповідача ОСОБА_2 та його представника
ОСОБА_2, проти яких позивач не заперечував, встановлено, що до 2000 року
внаслідок значного падіння рівня ґрунтових вод користуватися механічною
колонкою для підйому води на поверхню стало неможливо і відповідач за
погодженням з позивачем провів нарощування труб і встановив саморобний
електромеханічний насос над свердловиною. Такою установкою сторони продовжували
спільно користуватися до 2002 року, коли відповідач встановив у свердловину
полімерну трубу та електронасос і змонтував водопровід до своєї квартири. При
цьому він в інтересах позивача вивів трубу зовні, зробив відвід води і проклав
дроти управління з тим, щоб позивач мав можливість аналогічним чином
забезпечити водопостачанням свою квартиру.

Таким чином,
відповідач ОСОБА_2 своїми діями, пов'язаними з реконструкцією водопідйомної
установки, ніяким чином не порушив права позивача ОСОБА_1

В суді апеляційної інстанції позивач ствердив, що
демонтована механічна водопідйомна установка разом з трубами знаходиться у
нього. А відтак він може безперешкодно встановити її на місце, в чому і полягає
зміст його позовних вимог, без демонтажу встановленого відповідачем
електронасоса. Однак з його ж пояснень випливає, що механічний насос цієї
установки прийшов у непридатний для використання стан. Тому навіть у випадку
задоволення позовних вимог мета, з якою вони заявлені, не буде досягнута.

З врахуванням наведеного, а також передбачених п. 6 ст. З ЦК України засад
справедливості та розумності підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги спростовуються викладеними вище обставинами
справи.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду від 16 січня 2007 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.