Справа  № 2 - 1342
21 травня 2007 року                                                                                    Ялтинський міський суд Криму
у складі судді
за участю адвоката:                                            ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі   Ялтинського міського суду цивільну
справу  за  позовом
ОСОБА_2до ОСОБА_3про визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового
звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати  дійсним договір купівлі - продажу 12 частки
квартири № АДРЕСА_1, укладений між ними і ОСОБА_3. і визнати за ними право
власності на 12 частку даної квартири, зобов'язавши БТІ міста Ялта
здійснити державну реєстрацію їх права власності.
тим, що вони разом з неповнолітнім сином, і ОСОБА_3є власниками по 12 частці
квартири № АДРЕСА_1 міста Ялта. ОСОБА_3його частка квартири була приватизована
29 листопаду 1996 року. Ще до оформлення частки квартири у власність, вони
домовилися з ОСОБА_3про її майбутній продаж ним, в рахунок чого 9 квітня 1996
року передали йому гроші у розмірі 380 мільйонів карбованців, еквівалентних
2000 доларів США, про що  була складена
розписка і довіреність на право користування кімнатою ОСОБА_3. Після оформлення
ОСОБА_3права власності, 18 лютого 1997 року, в рахунок продажу  12 частки, що належить йому, ними додатково
до раніше укладеного договору були передані відповідачу гроші в сумі 1200
гривень, про що також була складена розписка, для подальшого оформлення
договору купівлі - продажу в нотаріальній конторі. Разом з тим, після отримання
грошей відповідач, забравши свої речі і виписавшись з квартири, виїхав, не
повідомивши своєї нової адреси, і в призначений час в нотаріальну контору не
з'явився, а вони, у свою чергу, не маючи даних про його місце проживання, не
могли звернутися до суду з даним позовом раніше.
Представник відповідача
факт написання ОСОБА_3розписок і отримання вказаних в них сум визнала, але
проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що розписки були написані
ним внаслідок насильства з боку ОСОБА_1, які били його і створювали нестерпні
для проживання умови, а також на вкрай невигідних умовах, оскільки продаж
частки квартири відбувся за заниженою ціною.
Суд, вислухавши
думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому
Судом
встановлено, що ОСОБА_1., ОСОБА_2. та їх неповнолітній син ОСОБА_5. є
власниками в рівних частках 12 частки квартири № АДРЕСА_1 міста Ялта, на
підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 лютого 1997 року (а.с.
власником 12 частки квартири № АДРЕСА_1 міста Ялта, на підставі свідоцтва про
право на житло від 29 листопаду 1996 року (а.с. 9).
квартири у власність, 9 квітня 1996 року між сторонами була досягнута
домовленість, в результаті якої ОСОБА_1 були передані ОСОБА_3в тимчасове
користування гроші в сумі 380000000 карбованців, еквівалентні 2 тисячам доларів
США  на строк до 9 листопаду 1996 року в
обмін на право користування його кімнатою в спірній квартирі. На доказ узятих
на себе сторонами зобов'язань, ними була складена розписка, в якій також обумовлено,
що у випадку не повернення ОСОБА_3грошей у встановлений в ній строк, він не
матиме претензій до ОСОБА_1, які будуть користуватись його кімнатою (а.с. 12).
На додаток до даної розписки, того ж дня їм була дана ще й письмова
довіреність, якою він дозволяв сім'ї ОСОБА_1 користуватися кімнатою в його
відсутність (а.с. 13).
після приватизації ОСОБА_3його частки квартири, 18 лютого 1997 року, їм
додатково, в рахунок продажу квартири і подальшого нотаріального оформлення
договору, від ОСОБА_1 були отримані гроші, загальна сума яких разом з
одержаними по розписці від 9 квітня 1996 року склала 5000 гривень (а.с. 15).
представленій довідці НБУ про стан курсів валют на момент дачі розписки, 18
лютого 1997 року ОСОБА_3, в рахунок продажу його частки квартири було одержано
2700 доларів США (а.с. 14).
п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України (у редакції
2004 року), Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних правовідносин,
які виникли після набрання ним чинності.
між сторонами виникли до набрання  Новим
Цивільним Кодексом України чинності, з моменту укладення договору (написання
розписок  09 квітня 1996 року і 18 лютого
1997 року), а отже при розгляді питання про визнання договору купівлі - продажі
дійсним слід керуватися нормами Цивільного Кодексу  України (у редакції 1963 року).
України, договір купівлі - продажу житлового будинку повинен бути нотаріально
України, якщо одна із сторін повністю або частково виконала правочин, якій
вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального
оформлення правочину, суд має право на вимогу сторони, яка виконала правочин,
визнати його дійсним. В цьому випадку подальше нотаріальне оформлення договору
передбачено, що за договором купівлі - продажі продавець зобов'язується
передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.
встановлено судом і не оскаржується представником відповідача, 09 квітня 1996
року і 18 лютого 1997 року ОСОБА_3були одержані від ОСОБА_1 гроші в загальній
сумі 5000 гривень, що еквівалентні 2700 доларів США, за що він спочатку
зобов'язався не перешкоджати їх користуванню кімнатою, а після оформлення свого
права власності на неї - продати їм свою частку квартири, посвідчивши договір в
нотаріальній конторі. Узяті по розписках гроші ОСОБА_3 ОСОБА_1не повернув,
виїхав із спірної квартири, забравши всі свої речі, виписався з неї,
підтвердивши таким чином узяті на себе зобов'язання.
обставин справи слідує, що сторонами був укладений саме договір купівлі -
продажу, умови якого  ОСОБА_1зі свого
боку виконали, а саме: передали ОСОБА_3гроші і прийняли 12 частку квартири, що
належить йому, в якій безперешкодно проживають і оплачують аж до теперішнього
часу комунальні послуги (а.с. 19-37).
в свою чергу передав їм свою частку квартири, ніяких претензій з 1996 року з
приводу їх проживання в ній не пред'являв, проте в обумовлену сторонами дату
він відмовився йти в нотаріальну контору і виїхав, не залишивши ні позивачам,
ні будь-кому іншому своєї нової адреси, що також підтвердив в судовому
засіданні представник відповідача, ухилившись таким чином від нотаріального
посвідчення правочину.
Представник відповідача стверджує, що
угода купівлі - продажі, укладена між сторонами є недійсної на підставі ст. 57
вчинена внаслідок насильства, загрози та на вкрай невигідних умовах, оскільки
позивачі били ОСОБА_3, створювали йому нестерпні для проживання умови, через що
він був вимушений продати їм свою частку квартири за невигідною ціною і виїхати
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог і заперечень.
обґрунтування своїх заперечень представник відповідача посилається на виписку з
травматологічного пункту про те, що в жовтні 1996 року у ОСОБА_3 була травма
голови, в результаті якої він був тимчасово непрацездатним, а також на те, що в
березні 1996 року на дії ОСОБА_1 ним була написана скарга в прокуратуру
Кримської області, яку він, з його слів, потім відкликав.
тим, ні в представлених медичних документах (а.с. 72-73), ні в супровідному
листі Прокуратури Кримської області до скарги ОСОБА_3 (а.с. 71), прізвище
ОСОБА_1 не згадується, і зробити висновок про те, що вони приймали участь в
даних подіях життя ОСОБА_3, неможливо. Крім того, у листку непрацездатності
вказано, що травма відбулась через нещасний випадок (а.с. 74).
судовому засіданні були допитані у якості свідків сусіди сторін - ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8і працюючий в період проживання ОСОБА_3 в спірній квартирі
дільничним інспектором - ОСОБА_9, які пояснили суду, що ОСОБА_3мав незлагідний
характер, писав скарги на всіх і у всі інстанції, і якби в нього з ОСОБА_1 були
б якісь конфлікти, про це було б відомо всім. Навпаки, з ОСОБА_1 вони жили
мирно, в 1996 році ОСОБА_3розказував сусідам, що хоче продати свою частку
квартири, а потім і продав її своїм сусідам, після чого виїхав. Свідок
ОСОБА_9підтвердив суду, що від ОСОБА_3 до нього поступало багато скарг, але в
основному на адміністрацію санаторію «Парус», де він в той момент працював, але
на ОСОБА_1 він ніколи не скаржився. Не вірити поясненням даних свідків у суду
стосується продажу кімнати на невигідних умовах, то, як пояснили свідки, в 1996
- 1997 роках, аналогічні квартири у Гаспрі коштували навіть менше, ніж було
отримано від продажу ОСОБА_3, а позивачами представлений договір купівлі -
продажу аналогічної кімнати в тому ж будинку, згідно якому у 2001 році її
продаж був здійснений за 5800 гривень (а.с. 18).
чином, суд вважає, що ОСОБА_1повністю виконали свої зобов'язання за договором -
купівлі - продажу від 18 лютого 1997 року, а відповідач відхилився від його
нотаріального посвідчення, у зв'язку з чим договір слідує визнати  дійсним та визнати за ОСОБА_1 право власності
на 12 частку квартири № АДРЕСА_1.
позивачі просять поновити строк позовної давності для звернення до суду з
даними вимогами. Суд вважає, що дане клопотання позивачів підлягає задоволенню
на підставі ст.. 80 ЦК України (в редакції 1963 року), тому що він був
пропущений з поважних причин, оскільки до теперішнього року, до приїзду ОСОБА_3
у Ялту у 2007 році, адреса проживання відповідача ним відома не була та вони
були позбавлені можливості  звернутися до
суду з позовом до нього. Крім того, представник відповідача не звертався до
суду із заявою про застосування строку позовної давності до виниклих між
сторонами правовідносин, що згідно чинному законодавству (ст.. 267 п. 3 ЦК
України у редакції 2001 року) позбавляє суд права застосовувати позовну
давність за власною ініціативою.
стосується покладання на Бюро технічної інвентаризації міста Ялта обов'язку
здійснити державну реєстрації їх права власності на квартиру, то в даній
частині позову слід відмовити, оскільки вимога є зайвою та буде виконана БТІ, як органом, що
вчиняє правову реєстрацію права власності, на підставі рішення суду, яке
набрало законної сили про визнання за особою права власності на нерухоме майно
і покладати на них такий обов'язок додатково не потрібно.
підставі викладеного, керуючись ст. 47, 57, 80, 224, 227 ЦК України (у
редакції 1963 року), Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного Кодексу
України у редакції 2004 року,
ст.. ст.. 10,11,60, 212-218 ЦПК України,
суд
ОСОБА_1 і ОСОБА_2- задовольнити частково.
Визнати  дійсним договір купівлі - продажу 12 частки
квартири № АДРЕСА_1 м. Ялта, укладений 18 лютого 1997 року між ОСОБА_1,
за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право власності на 12 частку квартири № АДРЕСА_1 м. Ялта,
частині позову - відмовити.
Рішення
може бути оскаржене в Апеляційний суд АРК через Ялтинський міський суд в строки
та порядку, передбаченими ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя :