Справа
№ 22ц-1271/2007
інстанції: Матвєйшина О.Б.
Доповідач: Маляренко І.Б.
УХВАЛА

Іменем України

ЗО травня 2007
року             колегія суддів
судової палати у цивільних

справах апеляційного суду Луганської області у складі:

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Яресько А.В., Галан Н.М.

За участю секретаря: Дорошенко Ю.Б., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Луганську цивільну справу за апеляційною
скаргою

Закритого акціонерного товариства комерційний банк
„ПриватБанк" ла рішення Ленінського районного суду ц. Луганська від 01 грудня 2006 року за позовом
ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк"
в особі його Луганської філії, ОСОБА_2
про визнання наказу незаконним, про поновлення на роботі, про сплату середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, про стягнення моральної та матеріальної
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2005 року ОСОБА_1 звернулася до суду із
вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що з грудня 2003 року працювала у
Луганській філії Закритого акціонерного товариства комерційний банк
„ПриватБанк" на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1, останнім часом у його відділенні
НОМЕР_1.

Позивачка також посилалася на те, що в зазначеному
відділенні не було створено належних умов для чіткого виконання посадових
обов'язків, внаслідок чого 26.05.2005 року вона не змогла вчасно видану клієнту
квитанцію про здійснення операції по обміну 70 доларів США, і клієнт пішов, не
одержавши її.

По даному факту відповідними службами банку було проведено
службову перевірку обмінно-валютних операцій, інкасацію каси в кінці робочого
дня, і залишків або недостачі коштів у неї виявлено не було.

У зв"язку із конфліктною ситуацією, що виникла,
позивачка, як вона сама зазначила, у червні 2005 року у період перебування на лікарняному листку надіслала
відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням, але отримала копію наказу
НОМЕР_2 про
звільнення її із займаної посади за ст. 41
п.2 ч.І КЗпП України у зв"язку із винними діями працівника, що
безпосередньо обслуговує грошові та товарні цінності, які дають підстави для
втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Вважаючи, що її було звільнено з порушенням норм
трудового законодавства, позивачка звернулася до суду і за уточненими у червні 2005 року вимогами
просила визнати незаконним наказ НОМЕР_2 про її
звільнення з дати його прийняття; поновити її на попередньому місці роботи у
відповідача з 26 травня

2005 року;
визнати недійсним запис у трудовій книжці про її звільнення за ст. 41 п.2 ч.І КЗпП
України; зобов'язати відповідача виплатити їй середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу; стягнути на відшкодування моральної шкоди 10000 грн. та на
відшкодування матеріальної шкоди -
158.35 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 01 грудня

2006 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Суд поновив її на попередньому
місці роботи на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 відділення НОМЕР_1 Луганської філії
Закритого акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк"; визнав
недійсним наказ НОМЕР_2 про її звільнення на підставі п.2ч.1ст. 41 КЗпП України
з дня його видання та запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про її звільнення з
посади ІНФОРМАЦІЯ_1 з цієї підстави; стягнув на її користь заробітну плату за
час вимушеного прогулу у сумі 14284.42 грн., моральну шкоду у сумі 1000 грн.;
на користь держави стягнув з відповідача судовий збір у сумі 142.84 грн.; також
стягнув витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи
у сумі ЗО грн.

В апеляційній скарзі Закритого акціонерного товариства
комерційний банк „ПриватБанк" ставиться питання про скасування рішення
рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 01 грудня 2006 року і
постановления нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у
зв"язку з наступним: - рішення суду не відповідає вимогам п.З ч.І ст. 215
ЦПК України;

2

- суд
не взяв до уваги тієї обставини, що 26
травня 2005 року
позивачка знаходилась на робочому місці, її зранку ознайомили з наказом про
звільнення та запрошували для одержання трудової книжки і грошових коштів, від
чого вона відмовилася;

- доводи
позивачки щодо її хвороби є недостовірними, про що суду надавались письмові
докази;

- суд
безпідставно дійшов висновку про те, що відповідач не навів достатнього
обгрунтування того, яким чином невидача квитанції про здійснену валютну
операцію вплинула на втрату довіри до позивачки, оскільки в матеріалах справи
достатньо доказів, наданих відповідачем;

- при
визначенні грошової суми, стягнутої на користь позивачки, суд не взяв до уваги
того, що вона після народження дитини одержує державну допомогу від фонду
соціального страхування, і крім того, .
суд взяв за основу місячний оклад позивачки без відрахування податку на
прибуток та інших обов"язкових зборів;

- суд при
стягненні на користь позивачки заробітної плати за час вимушеного прогулу
вийшов за межі заявленої нею суми, не взяв до уваги того, що справа
розглядалася судом понад рік не з вини відповідача;

- суд не
обгрунтував розміру стягненої на користь позивачки суми моральної шкоди.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши
доповідача, пояснення осіб, що брали участь у справі, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення
суду 1 інстанції.

Так, згідно із ч.З ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової
непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у
відпустці.

Як видно із матеріалів справи (а.с. 14), позивачка
ОСОБА_1; була непрацездатною у період з 26
травня 2005 року по
ЗО травня 2005 року.

Доводи відповідача стосовно незаконності видачі позивачці
листка непрацездатності на цей період обгрунтовано не взято судом до уваги,
оскільки його не скасовано в установленому порядку, і в матеріалах справи
знаходяться письмові докази того, що позивачка продовжувала хворіти і у
подальший період: з 30 травня 2005 року по

24 червня 2005 року (а.с. 15-21) та з 24 червня 2005 року по 22 липня 2005 року (а.с.28).

Знаходження позивачки на роботі в період тимчасової
непрацездатності було викликано, як свідчать її ж пояснення, необхідністю
завершення справ, що потребували її особистої участі.

Документи на підтвердження того, що позивачка
відпрацювала 26.05.2005 року
повний робочий день, складені самим відповідачем і з урахуванням вищенаведеного
не можуть бути взяті до уваги.

Відповідно до довідки, наданої відповідачем (а.с.30), будь-які
документи стосовно посадових (функціональних) обов'язків працівників банку, в
тому числі касирів-операціоністів, відсутні.

Не надано суду відповідачем і даних про те, що ОСОБА_1 в
установленому порядку була ознайомлена з Інструкцією про порядок організації і
здійснення валютно-обмінних операцій на території України та відповідними
внутрішніми документами банку. Тому доводи апелянта стосовно того, що про зміст
зазначених документів відомо всім касирам-операціоністам, і про це їм
неоднократно роз'яснювалось, на увагу не заслуговують.

З урахуванням наведеного і при наявності в матеріалах
справи пояснювальної записки керівника відділення НОМЕР_1 Луганської філії
Закритого акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" Полупан Т.О. (а.с.94), не спростованої
відповідачем, про причини неможливості вчасної видачі позивачкою квитанції про
здійснення валютно-обмінної операції, вірними вважає судова колегія висновки
суду щодо відсутності у відповідача достатнього обгрунтування причини
звільнення позивачки.

Згідно із позовною заявою ОСОБА_1, поданою 25.06.2005 року (а.с. 53-61), вона просила суд
стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного
прогулу по день постановления
судового рішення.

Таким чином, судове рішення постановлене в межах
заявлених вимог.

Згідно із ст. 117
КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу,
при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

4

Будь-яких обмежень відносно одержуваних звільненим
працівником доходів в період, за який провадиться стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, зазначена стаття в зміненій редакції не
містить.

Діючим законодавством на суди при прийнятті рішень про
стягнення сум по трудових спорах не покладено обов'язку відрахування з них сум
обов'язкових платежів.

Сума моральної шкоди стягнена судом у відповідності із
вимогами ст. 237-1 КЗпП
України.

Доводи апелянта стосовно невідповідності рішення суду п.З
ч.І ст. 215 ЦПК
України є безпідставними, оскільки, як уже зазначалося вище, суд на підставі
наданих сторонами доказів обгрунтовано прийшов до висновку про незаконність
звільнення позивачки.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 303,307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства
комерційний банк „ПриватБанк" -
відхилити,

рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 01 грудня 2006 року за позовом
ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк"
в особі його Луганської філії, ОСОБА_2
про визнання наказу незаконним, про поновлення на роботі, про сплату середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, про стягнення моральної та матеріальної
шкоди - залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з моменту її
проголошення безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: