УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

6 березня 2007 р.                                                                                            м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої                    -           судді Кожух О.А.

суддів                            -           Власов C.O., Куцин М.М.

при секретарі                 -           Шпонтак В.В.

з участю:             апелянтів
- ОСОБА_1,ОСОБА_2, відповідача -ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1,ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 28 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про захист прав та вселення в квар­тиру, -

встановила:

В жовтні 2006 року ОСОБА_1 звернулась в суд з
позовом доОСОБА_4, таОСОБА_3, в якому просила
винести рішення, яким вселити її та трьох її дітей в квартируАДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона разом з
дітьми проживала у ви­щезазначеній квартирі, будучи в шлюбі з колишнім
чоловіком ОСОБА_4 Вони зареєстровані в цій квартирі і мають повне право на
проживання в ній. Протиправними діями сестриОСОБА_4. -ОСОБА_3 позивач разом з дітьми була виселена з квартири,
внаслідок чого змушена була звернутися до суду. В
подальшому до позову приєднавсяОСОБА_2 - повнолітній син позивачки ОСОБА_1

Рішенням Виноградівського районного суду від 28 грудня 2006 року в задоволенні позову від­мовлено.

Позивачі в апеляційній скарзі просять рішення суду першої інстанції
скасувати та винести нове по суті позовних вимог, посилаючись на порушення
судом норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне її від­хилити.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався відповідними нормами
Цивільного та Жит­лового кодексів України та нормами Закону України
"Про власність".

Відповідно до ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених ви­мог і на підставі доказів сторін та
інших осіб,які беруть участь у справі кожна сторона зобов'язана до­вести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені пев­ними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції (ст. 303
ЦПК України).

Справа
№22ц-451/07                                                                                                 Номер рядка статистичного звіту: 29

Головуючий у першій інстанції:
Левко Т.Ю. Доповідач :
Кожух О.А.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у шлюбі
з відпо­відачем ОСОБА_4, який 20.02.2006 року було розірвано. За період шлюбу
позивачка разом з чо­ловіком та своїми дітьми від
першого шлюбу поселилася у вищевказану квартиру, в якій були згодом зареєстровані. 05.07.2006 року ОСОБА_4, оформив право
власності на квартиру в порядку спадку­вання за
заповітом в зв'язку зі смертю попередньої власниці квартири ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 він зареєстрував за собою право власності на цю
квартиру у Виноградівському бюро технічної інвен­таризації. З 26.07.2006 року за згодою власника в
квартиріАДРЕСА_1також прописана відповідачкаОСОБА_3 Крім того, через неприязні
стосунки у сім'ї ОСОБА_4, з 2005
року був позбавлений можливості проживати у квартирі.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею)
для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати,
дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати,
укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 155 цього Ко­дексу встановлено, що жилі будинки (квартири),
що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим
будинком (квартирою). Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння,
користування та розпорядження сво­їм майном. Власник володіє,
користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Право власності є непорушним, ніхто
не може бути протиправно позбавлений цьо­го права чи
обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК Кодексу). Відповідно до
положень ст. 48 Закону України „Про власність",
власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці по­рушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено
ст. 391
ЦК України.

Колегія суддів вирішила, що, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в
частині вселення по­зивачів, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з положень Цивільного та Житлового кодексів України та Закону України „Про власність", оскільки
ОСОБА_4, є власником квартири АДРЕСА_1, це право він отримав в порядку
спадкування за заповітом і офор­мив після розірвання шлюбу із
позивачкою ОСОБА_1, яка разом зі своїми дітьми від першого шлюбу на
даний час не є членами сім'ї власника квартири.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оці­нив обставини по справі, правильно
визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, тому, відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скар­гу слід
відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Виноградівського районного
суду від 28 грудня 2006 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду
України.