У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 жовтня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:             Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук
Л.І.,    Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку
користування земельною ділянкою,

в
с т а н о в и л а :

У травні 2005 року ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулися до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що в грудні
2004 року вони купили 62/100 частини будинку АДРЕСА_1, неповнолітній відповідач
є власником 38/100 частин зазначеного будинку; раніше, до купівлі ними частини
будинку, між його співвласниками склався порядок користування земельною
ділянкою, проте в даний час між ними та ОСОБА_3, батьком відповідача, виник
спір з приводу такого користування, останній чинить їм перешкоди у користуванні
земельною ділянкою, провокує сварки та бійки.

Позивачі просили
визначити порядок користування земельною ділянкою.

Рішенням Артемівського
районного суду м. Луганська від 7 серпня 2006 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Луганської області від 6 листопада                2006 року, позов задоволено,
постановлено визначити порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 площею
739 кв.м.                       (по
фактичному користуванню) і виділити у користування ОСОБА_1 ділянку площею    409 кв.м.,
ОСОБА_3 виділити в користування ділянку площею 231 кв.м., а ділянку
площею 99 кв.м. постановлено залишити в спільному користуванні.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені в справі судові
рішення та передати справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що будинок
АДРЕСА_1 належить на праві власності: ОСОБА_1, ОСОБА_2 - 62/100 частини,
неповнолітньому ОСОБА_3 - 38/100 частин.

Задовольняючи позов, суд виходив
із того, що у фактичному користуванні співвласників будинку перебуває земельна
ділянка площею 739 кв.м., тому порядок користування ділянкою слід встановити
відповідно до такого розміру з урахуванням часток сторін у власності на будинок
та висновку судової будівельно-технічної експертизи  № 505/10.7 від 2 грудня 2005 року.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 125 ЗК України
право власності та право постійного користування  на земельну ділянку виникає після одержання
її власником або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право постійного користування земельною
ділянкою, та його  державної реєстрації. Приступати до
використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

У висновках судової
будівельно-технічної експертизи від 21 червня 2005 року та  від 2 грудня 2005 року зазначено, що площа
земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні сторін, не
відповідає розміру земельної ділянки, визначеному в технічному паспорті на
будинок, виготовленому МКП Бюро технічної інвентаризації м. Луганська.

Суд у
порушення вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, у
достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин, не
встановив та не зазначив у рішенні чи існують правовстановлюючі документи на
земельну ділянку, який розмір земельної ділянки відповідно до
правовстановлюючих документів закріплений за будинком АДРЕСА_1 та відповідно
підлягає поділу між співвласниками будинку, і безпідставно прийшов до висновку
про необхідність визначення порядку користування земельною ділянкою лише тієї
площі, яка перебуває у фактичному користуванні сторін по справі.

Апеляційний суд на зазначене уваги
не звернув, у порушення вимог ст.ст. 303,           315 ЦПК України у достатній мірі не
перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини
і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції
без змін.

За таких обставин ухвалені в справі
судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції з підстав, передбачених                   ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Артемівського районного
суду м. Луганська від 7 серпня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської
області від 6 листопада 2006 року скасувати, справу передати на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін