Справа №2-816/2007 року
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2007 року                     Києво-Святошинський
райооний суд Київської області

у складі:

Головуючого судді Волчка
А.Я.

при секретарі Андрейчуку Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Адей

констракшнз"
про   зміну   формулювання   причини
звільнення,   стягнення   вихідної

допомоги, заробітної плати, доплат, відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2007 року позивач,
ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою
відповідальністю „Адей констракшнз", в якому просив змінити формулювання
причини звільнення з роботи, стягнути вихідну допомогу, заробітну плату,
доплати та відшкодувати моральну шкоди, заподіяну йому у зв'язку із
вищевказаними обставинами.

Позивач
ІНФОРМАЦІЯ_2 працював ІНФОРМАЦІЯ_1 в ТОВ „Адей констракшинз". На зазначене
підприємство він був переведений з ВАТ „Арксі". В позовній заяві ОСОБА_1.
ствержував що відповідач не виконував вимог законодавства про працю України,
ним приховувалась інформація про розмір заробітної плати. Позивав вважав, що
його безпідставно позбавили щомісячної доплати у розмірі 103 гривень 20 копійок.
Розрахунковий лист по заробітній платі позивач отримав після неодноразових
звернень лише через три місяці після початку роботи - у червні 2006 року, а другий - у жовтні 2006 року.

Позивач
стверджував, що оскільки він працював у м. Боярці, яка знаходиться у зоні
посиленого радіологічного контролю, то він мав право на на пільги, передбачені
Законом України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме: на відповідні доплати та
щорічну оплачувану відпустку тривалістю 30
календарних днів, проте зазначенні пільги відповідач не надав. Позивач за
попереднім місцем роботи, у ВАТ „Арксі" не використав щорічну оплачувану
відпустку та неотримав грошової компенсації. 18.07.2006 року ОСОБА_1. звернувся до ТОВ „Адей констракшнз" з
письмовою заявою про надання йому щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 30 календарних днів
- з 02.08.2006 року. Початок
відпустки він узгодив із своїм безпосереднім керівником - начальником
відділу охорони ТОВ „Адей констракшнз". Проте 01.08.2006 року позивач не
отримав ні копії наказу, ні грошей, ні пояснень, тому він знову звернувся до
відповідача із заявою про надання відпустки і виплату заробітної плати згідно
чинного законодавства, на яку отримав негативну відповідь. Аналогічну заяву
позивач подав 08.08.2006
року, нагадавши, що він працює без відпустки уже 13-тий місяць.

Відпустку
ОСОБА_1 надали лише з 30.08.2006
року наказом від 28.08.2006
року, і того ж дня його звільнили відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Кодексу
законів про працю України (скорочення штату) 30.08.2006 року наказом від 28.08.2006
року. Ніякої іншої роботи

2

позивачеві запропоновано не було, як і не взято до уваги
його право на переважне залишення на роботі при вивільненні, оскільки він є
єдиним працюючим в сім'ї та у нього на утриманні перебувають двоє утриманців.

Позивач просив
змінити формулювання причини звільнення з п.1 ч.І ст.40 Кодексу законів про
працю України на ст.38 Кодексу законів про працю України (звільнення за власним
бажанням), стягнути з відповідача недоплачену суму вихідної допомоги у розмірі 1622 гривні 00 копійок,
стягнути невиплачену за 5
місяців доплату у розмірі 515
гривень 00 копійок,
стягнути невиплачену за 6
місяців доплату у розмірі шести мінімальних заробітних плат - 2100 гривень 00 копійок,
відшкодувати мені моральну шкоду у розмірі 2000 гривень 00
копійок.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги
підтримав.

Відповідач проти
позову заперечував, стверджував, що вимога позивача щодо зміни причини
звільнення з п.1 ч.І ст.40 Кодексу законів про працю України на ст.38 Кодексу
законів про працю України є безпідставною, оскільки за час роботи в Товаристві
з обмеженою відповідальністю „Адей констракшнз" ОСОБА_1. жодного разу не
звертався із заявою про розірвання трудового договору договору з ініціативи
працівника або звільнення за власним бажанням, а тому підстави для формулювання
причин звільнення відповідно до ст.38 Кодексу законів про працю України
відсутні. Позовні вимоги щодо суми „доплат" відповідач також вважає
необгрунтованими, оскільки відсутнє посилання на законодавчі норми, на підставі
яких позивач заявляє відповідні позовні вимоги, та не зазначені докази, які б
підтверджували викладені позивачем факти.

Твердження
ОСОБА_1. щодо приховування інформації про розмір заробітної плати та відмову
відповідача у наданні пільг, гарантованих Законом України „Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" є абсолютно недостовірним, оскільки ні за час роботи в
Товаристві з обмеженою відповідальністю „Адей констракшнз", ні після
звільнення позивач жодного разу не звертався до відповідача з вимогою про
видачу йому довідки про розмір його заробітної плати. Як видно із матеріалів,
доданих до позовної заяви, позивач 17.10.2006
року звернувся до відповідача із заявою, на яку, відповідно до вимог
чинного законодавства, отримав відповідь (вих. №НОМЕР_1). Щодо надання доплат, передбачених ст.39 Закону України
„Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", то позивач також на свою заяву отримав
відповідь (вих. №НОМЕР_2).
Відповідач також зазначив, що вимога про відшкодування моральної шкоди є також
абсолютно необгрунтованою, оскільки затримання надання щорічної оплачуваної
відпустки мало місце з вини позивача, оскільки він не надав відповідачеві
належних документів для отримання відпустки, а саме: довідку про використання
щорічної оплачуваної відпустки за попереднім місцем роботи у ВАТ „Арксі"
або отриманням ним відповідної компенсації за невикористану відпустку.
Посилання відповідача на те, що він зазнав додаткових моральних страждань,
через непопередження про наступне вивільнення є також необгрунтованиим,
оскільки відповідач здійснив таке попередження за два місяці до вивільнення
позивача.

Відповідач також
стверджував, що при вивільненні позивач не мав переважного права на залишення
на роботі, оскільки під час звільнення 30.10
2006 року у зв'язку із скороченним штату не було вакантних посад, робочих місць
в Товаристві з обмеженою відповідальністю „Адей констракшнз", всі інші
посади контролерів охорони підлягали скороченню, всі інші працівники охорони
були попередженні про наступне вивільнення, що підтверджується відповідним
наказом, а також перевага при скороченні чисельності штату працівників
залишенні у зв'язку із змінами в організації праці надається працівникам з
більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, а продуктивність праці
позивача була значно нижчою від продуктивності праці інших контролерів охорони
(місячне перебування на лікарняному, причому в літній період на амбулаторному
лікуванні). Переважного права на залишенні на роботі позивач не мав і з іншої
підстави,

з

оскільки на його утриманні не перебувають двоє
утриманців, оскільки одна дитина у нього повнолітня, їй 24 роки, вона ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, а
тому не може вважатись утриманцем.

Суд, заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вимоги позивача
щодо зміни причин формулювання звільнення з п.1 ч.І ст.40 Кодексу законів про
працю України на ст. 38 Кодексу
законів про працю України є необгрунтованою, оскільки за час роботи в
Товаристві з обмеженою відповідальністю „Адей констракпшз" ОСОБА_1.
жодного разу не звертався із заявою про розірвання трудового договору договору
з ініціативи працівника або звільнення за власним бажанням, а тому підстави для
формулювання причин звільнення відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України відсутні.

Позивач
стверджував, що Товаристві з обмеженою відповідальністю „Адей
констракшинз" приховувалась інформація про розмір заробітної плати, проте
ніяких доказів на підтвердження цього факту не надав. Позивач одного разу
звернувся до відповідача із заявою, відповідно до ст.49 Кодексу законів про
працю України, з вимогою видати довідку про розмір його заробітної плати, на що
отримав мотивовану відповідь(вих. №НОМЕР_1 - а.с.8). Інших
письмових звернень позивача з даного приводу не було, тому суд вважає, що
підстав стверджувати, що в Товаристві з обмеженою відповідальністю „Адей
констракпшз" приховувалась інформація про розмір заробітної плати не має.

Щодо вимоги
позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю „Адей констракпшз" про
надання йому доплат, передбачених ст. 39
Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", то вони не відповідають вимогам чинном законодавства,
оскільки відповідно до п.п.5,6. Постанови Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року №936 „Про
затвердження порядку використання коштів державного бюджету України для
виконання програм, пов'язних із соціальним захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", виплата компенсацій та допомог,
передбачених Законом України „Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", соціальні виплати,
доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 5-6 пункту 4
цього Порядку, проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян
підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами- суб'єктами
підприємницької діяльності без утворення юридичної особи, установами,
організаціями та військовими частинами відповідно до розрахункових даних,
поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінпраці. Для цього
підприємства реєструються уповноваженим органом, для чого подають не пізніше
ніж за два місяці до початку кожного бюджетного року відомості про підприємство
з визначенням кількості постраждалих осіб за категоріями отримувачів
компенсацій та допомоги певних видів за формою, затвердженою Мінпраці, І списки
громадян із зазначенням прізвища, імені та по батькові, категорії, серії та
номера посвідчення, місця реєстрації, ідентифікаційного номера. На момент
звернення позивача щодо виплати йому зазначених доплат, відповідач, як
вбачається з матеріалів справи (а.с.11), здійснював передбачені чинним
законодавством дії щодо реєстрації товариства уповноваженим органом в якості
суб'єкта проведення виплат та доплат, передбачених Законом України „Про статус
та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Як випливає з відповіді №НОМЕР_3
(а.с.43) Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської
районної державної адміністрації Київської області, отриманої на запит суду,
Товариству з обмеженою відповідальністю „Адей констракпшз" були
перераховані 30.09.2006 року, 20.10.2006 року, 26.10.2006 року, 21.11.2006 року кошти для
виплати вищезазначених доплат, з яких належна позивачу сума доплат була йому
виплачена.

4

Як вбачається з
матеріалів справи відповідач виплатив позивачеві належну суму вихідної допомоги,
зокрема відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_1. за період з 01.04.2006 року по 07.12.2006 року зазначені
кошти були зараховані на його картковий рахунок (а.с.42).

Твердження
позивача, про те, що відповідач своєчасно не надав йому щорічну відпустку теж
не знайшло підтвердження в суді, оскільки, хоча позивач за час роботи у
відповідача, дійсно звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю „Адей
констракшнз" із заявою про надання йому щорічної відпустки до настання
шестимісячного терміну безперервної роботи після переведення, як працівник,
який має право на щорічну відпустку, і який переведений на роботу з одного
підприємства на інше. Проте, відповідно до ст.81 Кодексу законів про працю
України, працівник має право на щорічну відпустку до настання шестимісячного
терміну безперервної роботи після переведення, тільки за умови, якщо працівник,
переведений на роботу на інше підприємство, не не використав за попереднім
місцем роботи повністю або частково щорічну основно відпустку і не одержав за
неї грошову компенсацію. А, як встановлено матеріалами справи (відповідь ВАТ
„Арксі" за НОМЕР_8 на
запит суду, а.с.44), позивач, подаючи заяву на отримання відпустки, не
повідомив відповідача про те, чи він використав за попереднім місцем роботи
повністю або частково щорічну основну відпустку та/або не одержав за неї
грошову компенсацію за попереднім місцем роботи, тому відповідач змушений був
звертатись із запитом до ВАТ „Арксі" стосовно зазначеного питання, після
отримання відповіді на який, відповідач надав позивачеві щорічну відпустку.
Таким чином, затримання терміну надання щорічної відпустки ОСОБА_1 відбулось з
вини позивача, оскільки із заявою про надання відпустки він не надав всіх
необхідних документів, зокрема довідку про те, чи використав він повністю або
частково щорічну основно відпустку та/або не одержав за неї грошову
компенсацію. Також, вимога позивача про відшкодування йому моральної шкоди, у
зв'язку з несвоєчасним надання йому щорічної відпустки є необгрунтованою.

Щодо твердження
позивача, що відповідач перед вивільненням не попередив його у встановлений
законодавством двомісячний термін та не дотримано законодавчих вимог про
переважне право залишення його на роботі, то воно не знаходить підтвердження з
наступних підстав. Відповідно до наказу Генерального директора Товариства з
обмеженою відповідальністю „Адей констракшнз" №НОМЕР_4 про скорочення
штату у зв'язку з суттєвими змінами в організації виробництва та праці (а.с.10)
скорочуються посади контролерів охорони на одну посаду, внаслідок чого
наказувалось звільнити ОСОБА_1. із займаної посади з 30.10.2006 року. Позивач із
зазначеним наказом був ознайомлений під розписку, про що свідчить його підпис
під зазначеним наказом. Отож, позивач був належним чином повідомлений про
наступне вивільнення за два місяці, як це вимагається ч.І ст.49-2 Кодексу
законів про працю України. Таким чином, вимога позивача про відшкодування йому
моральної шкоди, у зв'язку з непопередженням у встановлений законодавством
термін про наступне вивільнення є необгрунтованою.

Стосовно
переважного права позивача на залишення на роботі позивача, то такого права він
не мав, оскільки як встановлено матеріалами справи, під час вивільнення
позивача із займаної посади, всі інші посади контролерів охорони були
скорочені, відповідно до наказу Генерального директора Товариства з обмеженою
відповідальністю „Адей констракшнз" №НОМЕР_5 про скорочення штату у
зв'язку з суттєвими змінами в організації виробництва і праці (а.с.27), наказу
Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю „Адей
констракшнз" №НОМЕР_6 про вивільнення (а.с.28), наказу Генерального
директора Товариства з обмеженою відповідальністю „Адей констракшнз"
№НОМЕР_7 про вивільнення (а.с.31), інших аналогічних вакантних посад в
Товаристві з обмеженою відповідальністю „Адей констракшнз" на той момент
не було, виконання вказаних

5

функцій вирішено було покласти на приватну охоронну
фірму, з якою відповідач уклав відповідний договір.

Вважати, що
позивач мав переважне право на залишення на роботі, підстав також немає,
оскільки відповідно до ст.42 Кодексу законів про працю України, переважне право
на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у
зв'язку з суттєвими змінами в організації виробництва і праці надається
працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Згідно із ч.І
ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Позивач ж не навів жодних доводів, які б стверджували про його більш високу
кваліфікацію і продуктивність праці у порівнянні з іншими працівниками
Товариства з обмеженою відповідальністю „Адей констракшнз", які займали
аналогічні посади контолерів охорони. У відповідності до підпункту 1 п.2 ст.42
Кодексу законів про працю України при рівних умовах продуктивності праці і
кваліфікації перевага в залишенні на роботі при скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку з суттєвими змінами в організації виробництва і праці
надається сімейним працівникам за наявності двох або більше утриманців, проте,
як вбачається з матеріалів справи (а.с.33), одна із доньок позивача, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження,
відповідно ч.2 ст.36 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" не може вважатись утриманкою.

Враховуючи
викладене, відповідно до ст.
ст. 38, 40, 42, 49, 49-2, 81 Кодексу законів про працю України, ст.ст.39,40 Закону
України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", ст. 36
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", п.п.4-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року №936 „Про
затвердження порядку використання коштів державного бюджету України для
виконання програм, пов'язних із соціальним захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" та, керуючись ст.ст.60, 88,209,212-215,218 Цивільного
процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Адей
констракшнз" витрати на правову допомогу у розмірі 50 (п'ятдесят)
гривень 00 (нуль)
копійок.

Рішення може
бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та шляхом
подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя (копія):

з оригіналом
згідно

Суддя:

Секретар: