У х в а л а

іменем    україни

12 вересня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого     Патрюка М.В.,

суддів:           Костенка А.В.,                           Прокопчука Ю.В.,

Лященко Н.П.,                    Пшонки
М.П., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3до ОСОБА_4про
визнання особи такою, що втратила  право
користування жилим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_4до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3про зміну договору найму житлового приміщення та вселення, за
касаційною скаргою ОСОБА_4на рішення апеляційного суду Дніпропетровської
області від                 10 січня 2007
року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2006 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися
в суд із позовом до ОСОБА_4 і просили визнати її такою, що втратила право
користування жилим приміщенням у АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вона зареєстрована
разом із ними в зазначеній квартирі, але з січня 2002 року відповідачка з
дочкою і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, яку вона зареєструвала в цій
квартирі, у спірній квартирі  не
проживає, комунальні платежі не сплачує.

ОСОБА_4 подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій
просила вселити її разом із неповнолітньою дочкою - ОСОБА_5 - у вищезазначену
квартиру, змінити договір найму в даній квартирі, виділити їй з двома
неповнолітніми доньками кімнату розміром 16 кв. м і відкрити на неї окремий особовий
рахунок.

Рішенням Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від                  5
жовтня 2006 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено, а
зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2007 року
рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове рішення, яким
основний позов задоволено, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування  постановленого апеляційним судом рішення з
мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання її такою, що втратила право користування жилим
приміщенням, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_4 не проживає в спірній
квартирі з 2002 року (понад шість місяців) без поважних причин і тому відповідно
до ст.ст. 71,72 ЖК України втратила право користування спірною квартирою.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна,
оскільки він зроблений усупереч ст.ст. 213, 214 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, у АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_2, його дружина - ОСОБА_1, їхні повнолітні доньки: ОСОБА_3
та ОСОБА_4, малолітні доньки ОСОБА_4: ОСОБА_6та ОСОБА_5.

Виходячи з положень ст. 71 ЖК України та роз'яснень,
даних у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року
№2 “Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового
кодексу України”, право користування жилим приміщенням при тимчасовій
відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців
або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад
встановлені строки з поважних причин
(перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших
членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжений судом.

Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім
понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів
відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого
приміщення тощо).

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що
з січня 2002 року вона вимушена  разом із
малолітньою донькою ОСОБА_8 проживати в іншому місці через недоброзичливі
стосунки, які склалися в неї з матір'ю - ОСОБА_1

Судом апеляційної інстанції залишені поза увагою висновки
суду першої інстанції, які ґрунтувалися на поясненнях позивачки ОСОБА_1 та
відповідачки, про те, що ставлення до відповідачки ОСОБА_4 у квартирі носило
недоброзичливий і протиправний характер з боку ОСОБА_1, обмежувало її в праві
користування житлом та зумовило тимчасово проживати за межами спірної квартири.

Апеляційний суд також не врахував того, що ОСОБА_4 не має
іншого житла, відповідно до довідки, наданої КП ДМБТІ № 1890 від              15 березня 2006 року (а.с.47),
житлових приміщень у власності за нею не зареєстровано, добровільно спірну
квартиру не покидала, вона не має вільного доступу в спірну квартиру, ключі від
вхідних дверей їй не були надані.

Згідно зі ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі
вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з
ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути
виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що АДРЕСА_1
складається з трьох ізольованих жилих кімнат. Згідно з планом квартири (а.с.62)
кімната площею 16,2 кв. м розташована біля вході, ізольована й цілком придатна
для проживання ОСОБА_4 разом з її малолітніми доньками.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку
про задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 Вселено її разом із донькою -
ОСОБА_7, 2002 року народження, у АДРЕСА_1, виділивши при цьому ОСОБА_4 та її
донькам: ОСОБА_6, 1999 року народження та ОСОБА_7, 2002 року народження, у
користування кімнату площею 16,2 кв. м. Зобов'язано ЖКП “Дніпрокомунсервіс”
укласти з ОСОБА_4 окремий договір найму жилого приміщення та відкрити на її
ім'я окремий особовий рахунок на кімнату площею 16,2 кв. м. у АДРЕСА_1, що
ніяким чином не порушило житлові права інших членів сім'ї.

Рішення цього суду відповідає вимогам закону та
обставинам справи й було скасоване судом апеляційної інстанції помилково.

З урахуванням наведеного рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції з
підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 339, 344, 345 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від
10 січня 2007 року скасувати, а рішення Індустріального районного суду                            м. Дніпропетровська
від 5 жовтня 2006 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко  Н.П. Лященко  Ю.В. Прокопчук  М.П. Пшонка