Справа  № 2-1392/07
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27
липня 2007 року
Індустріальний районний  суд    м.

Дніпропетровська

у
складі: головуючого   судді  Зосименко С.Г.

при секретарі             Карпенко В.Ю.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду м.

Дніпропетровська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до

Виконавчого
комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради,

треті
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

Головне
архітектурно-планувальне Управління Дніпропетровської міської ради

про
визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2007 року позивачка звернулася
до суду з позовом про визнання

права
власності на самовільне будівництво,
посилаючись на те, що їй на праві

власності
належить 69/200 частин житлового будинку з відповідною частиною

надвірних
будівель, розташованого на земельній ділянці площею 1366 кв. м. за

адресою:
АДРЕСА_1. Нею були самовільно збудовані

наступні
споруди: сіни а” - 1, літня кухня В, в, сарай Г, на які просила

визнати
за нею право власності.

У судовому засіданні позивачка
підтримала свої вимоги та просила

задовольнити.

Представник
відповідача у судове засідання
з'явилася. Позовні вимоги визнала і

проти
їх задоволення не заперечувала.

Третя
особа ОСОБА_2 у судове засідання з'явилася.
Проти

задоволення
позовних вимог заперечувала. Суду пояснила, що їй на праві

власності
належить 54/100 домоволодіння АДРЕСА_1  у
м.

Дніпропетровську.
Коли будували літню кухні, сарай та сіни, вона не

заперечувала.
Зараз хоче узаконити розмежування земельної ділянки і тільки

після
цього згодна дати згоду на узаконення самовільної забудови.

Третя
особа ОСОБА_3 у судове засіданні з'явився. Позовні вимоги

підтримав
та просив задовольнити. Суду пояснив, що позивачка є його матір'ю

Йому
відомо, що самовільні забудови були зроблені у 1981 році. Їх сусідка ОСОБА_2
тоді вже жила там і не заперечувала проти будівництва. Він згоден із тим,

щоб
право власності на самовільні забудови було визнано за позивачкою.

Представник
третьої особи Головного архітектурно-планувального Управління

Дніпропетровської
міської ради   у судове засідання  з'явився, проти

задоволення
позовних вимог не заперечував.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи,  вважає,

що
позов підлягає задоволенню  за наступних
підстав.

Судом встановлено, що  ОСОБА_1
на підставі

Державного
акту на право приватної власності на землю (а. с. 13)  належить на

праві
спільної сумісної власності із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельна ділянка площею
0,1000 га, яка розташована

за
адресою:АДРЕСА_1. Згідно Свідоцтва про право

на
спадщину за законом від 01.07.2004 року (а. с. 18) ОСОБА_1

належить
на праві власності 23/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську,
яке складається з: житлового будинку площею

66,5
кв. м. позначеного літ. А-1, сараю -Б, входу у погріб - Е, сараю - Ж,

убиральні
- И, К, душу - Д, З, навісу -О, сараю - М, споруд № 1-16, І. Згідно

Свідоцтва
про право власності від 01.07.2004 року (а. с. 20) ОСОБА_1

на
праві власності належить 23/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську. Позивачкою самовільно, тобто без належно

затвердженого
проекту, було збудовано наступні споруди:
сіни а” - 1, літню

кухню
- В, в, сарай - Г. КП ДМБТІ у квітні 2004 року було проведено технічну

інвентаризацію
самовільного будівництва (а. с. 24-27) та визначено інвентарну

вартість
майна, яка складає 9226 грн.

Згідно
Технічного висновку за результатами інженерно-технічного обстеження

прибудови
до будівлі житлового будинку (літ. а”-1), літньої кухні (літ. В і в),

входу
у підвал (літ. Е), сараю (літ. Г) АДРЕСА_1 у м.

Дніпропетровську,
зробленого ТОВ „Дніпропетровський вишукувально-будівельний

інститут”
(а. с. 51-70) стан несучих конструкцій сіней, літньої кухні та сараю

задовільний
і вони придатні до подальшого використання.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК
України право власності на  самочинно

збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка

здійснила
самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена

для
цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі

під
уже забудоване нерухоме майно.

На підставі викладеного, суд
приходить до висновку, що позовні

вимоги
обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись
ст. ст. 375, 376 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 60, 88,

212,213,214,215
ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1   задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на самовільно збудовані

сіни
а” - 1, літню кухню - В, в, сарай - Г АДРЕСА_1 у м.

Дніпропетровську.

Рішення
може  бути оскаржено до апеляційного суду
Дніпропетровської області

через
Індустріальний районний суд шляхом подачі у 10-ти денний строк з дня

проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього

протягом
20-ти днів апеляційної скарги, або без подання заяви про апеляційне

оскарження
шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10-ти днів з дня

проголошення
рішення.

Суддя

С.Г.  Зосименко