Справа №2-120 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2007 року                         Кіцманський районний суд Чернівецької області

у складі:     головуючого   -        судді Литвинюк І.М.

при секретарі -                                                  Цвіркун І.В.

за
участю:   позивача        -                           БординюкС.І.

представника
позивача  -                       ОСОБА_1

представника
відповідача   -
ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Кіцмань справу за позовом ОСОБА_3
до Мамаївської сільської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про
право власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3
в червні 2006 року
звернулася до суду з позовом до Мамаївської
сільської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житловий будинок. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 07 квітня 1988 року виконком
Мамаївської сільської ради прийняв рішення НОМЕР_1, де вказав, що рахувати ОСОБА_4 головою двору після смерті
ОСОБА_5 та цим же рішенням двір було переведено до категорії робітників. Вказує на те, що у вищевказаному рішенні
відсутній пункт про видачу ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на
будинковолодіння АДРЕСА_1, однак
не дивлячись на це, 22 жовтня 1990 року виконком Новосілківської сільської ради на підставі
вказаного рішення видає ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на житловий
будинок. Вважає, що дане свідоцтво видано ОСОБА_4 незаконно,
оскільки у даному рішенні виконкому питання
про видачу свідоцтва про право власності на ОСОБА_4 не розглядалося та не
приймалося про це рішення, а тому свідоцтво про право власності на житловий
будинок від 22 жовтня 1990 року є незаконним.

Представник Мамаївської сільської ради позов не визнав і пояснив, що
свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім"я ОСОБА_4, як спадкоємиці за заповітом після смерті ОСОБА_5,
було видано на підставі рішення виконкому. До смерті ОСОБА_5 спірне
господарство відносилося до категорії колгоспних дворів, оскільки вона була
членом колгоспу. Після її смерті, враховуючи
те, що члени сім"ї були робітниками і в господарстві не залишилось ні одного
члену колгоспу, сільська рада своїм рішенням перевела даний двір в категорію
робітничих, а головою двору було визнано ОСОБА_4. Внаслідок технічної помилки в
рішенні виконкому був пропущений пункт про видачу ОСОБА_4 свідоцтва про право
власності на житловий будинок, оскільки вирішувалося питання про зміну власника
і свідоцтво було видано на підставі рішення виконкому.

Представник
відповідачки ОСОБА_4, заперечуючи проти позову, пояснила, що є рішення
Кіцманського районного суду, є рішення обласного суду Чернівецької області, є
рішення за 1999 рік
Верховного Суду України і з цих рішень видно, що ОСОБА_3 поселилася в
господарстві по вул. Шевченка, 26
с Мамаївці Кіцманського району в 1984
році. Головою двору на той час була колгоспна пенсіонерка ОСОБА_5. Крім неї в
господарстві проживали ще троє дорослих працездатних осіб, в тому числі і
позивачка ОСОБА_3, які не були членами колгоспу, а працювали на виробництві. На
момент вселення позивачки спірне господарство фактично відносилося до робочого
двору. На час смерті ОСОБА_5 місце роботи
працездатних членів сім"ї не змінилося. Згоди позивачки на переведення
господарства в категорію робітників потрібно не було. Після смерті ОСОБА_5
її дочка ОСОБА_4 подала заяву до виконкому сільської ради для вирішення питання
про визнання її головою двору після смерті матері. Рішенням виконкому від 07 квітня 1988 року визнано
головою вищевказаного господарства ОСОБА_4 і у 1990 році їй було видано свідоцтво про право власності на
житловий будинок.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши інші докази по справі, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом
встановлено, що згідно договору міни житлових будинків, посвідченого
Кіцманського держнотконторою 22
травня 1997 року,
реєстр. НОМЕР_2, ОСОБА_2
стала власницею житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані в
по АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на
житловий будинок, виданого 20
жовтня 1990 року
виконавчим комітетом Новосілківської сільської ради Кіцманського району на підставі рішення виконавчого комітету від 07 квітня 1988 року НОМЕР_1.

Відповідно до ч.
З ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало законної сили по одній справі, не
доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Кіцманського районного суду від 16 лютого 1998 року відмовлено
в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання договору міни недійсним,
визнання права власності та поділ будинковолодіння, визнання рішення виконкому Мамаївської сільської ради від 07 квітня 1988 року та свідоцтва про
право власності на будинковолодіння недійсними, стягнення моральної шкоди, за
безпідставністю вимог. Дане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 27
травня 1998 року та
ухвалою судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України від 04 серпня 1999 року. Крім того,
ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06 жовтня 2004 року відмовлено
ОСОБА_3 у задоволенні заяви про перегляд у зв"язку з нововиявленими
обставинами рішення Кіцманського районного суду від 16 лютого 1998 року, ухвалою
апеляційного суду Чернівецької області від 22 грудня 2004 року ухвалу Заставнівського
районного суду залишено без змін.

Вищевказаними рішеннями встановлено,
що позивачка ОСОБА_3 поселилася у будинку по АДРЕСА_1 у жовтні 1984 році. Головою господарства являлась
ОСОБА_5 - мати ОСОБА_4, яка була колгоспною пенсіонеркою. Окрім неї в господарстві проживало ще троє дорослих працездатних осіб, які не були членами
колгоспу, а працювали на виробництві. На момент вселення ОСОБА_3 господарство
фактично відносилось до робочого двору.
Рішенням виконкому від 07 квітня 1988 року визнано головою вищевказаного
господарства ОСОБА_4 і вирішено видати їй свідоцтво про право власності на
житловий будинок в цілому.

Посилання позивачки на те, що рішення від 07.04.1988 року за НОМЕР_1 виконкому Новосілківської сільської
ради, яким двір був переведений з категорії колгоспних в категорію робітників і
службовців, прийняте без згоди повнолітніх членів колгоспного двору, не є підставою для визнання недійсним свідоцтва, оскільки даний двір фактично був двором робітників і
службовців ще за життя бабки позивача - ОСОБА_5, однак тільки в 1988 році, вже після її смерті, юридично його статус був закріплений даним рішенням виконкому. З цих
підстав згоди ОСОБА_3 та інших повнолітніх
членів сім"ї на переведення двору в суспільну
групу двору робітників та службовців та на визнання власником будинковолодіння ОСОБА_4 було не потрібно. Крім того,
відсутність в рішенні виконкому запису про видачу
свідоцтва про право власності на ОСОБА_4 не впливає на
право особи на отримання цього свідоцтва.

Судом також встановлено, що рішенням Кіцманського
районного суду від 25 квітня 2001 року вирішено спір у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних коштів, витрачених на
будівництво підсобних приміщень, ремонт та
газифікацію будинку по АДРЕСА_1.

Таким чином, доводи позивачки про
те, що рішення виконкому Мамаївської сільської ради НОМЕР_1 від 07 квітня 1988 року і видане на підставі цього рішення на ім"я ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на
житловий будинок від 22 жовтня 1990 року порушило її право на частку в майні колгоспного
двору, є необгрунтованими, суперечать
чинному законодавству і спростовуються вищенаведеними
судовими рішеннями, якими встановлено, що позивачка ОСОБА_3, яка вселилась в дане господарство в жовтні 1984 році, не була членом
колгоспного двору і не набула права на його майно, а за безпосередню участь протягом 1985-1992 р.р. у належному утриманні
будинковолодіння з ОСОБА_4 на користь позивачки у
відшкодування витрат стягнуто 2636 грн..

Отже, рішенням виконкому Новосілківської
(Мамаївської) сільської ради від 07 квітня 1988 року НОМЕР_1 та виданим на підставі цього
рішення свідоцтвом про право власності на житловий будинок не порушено права та
інтереси позивачки, а тому в позові слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61,
212-214 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_3 до Мамаївської сільської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий
будинок - відмовити.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути
подана до Кіцманського районного суду протягом десяти днів з дня його
проголошення, а апеляційна скарга - протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження до апеляційного
суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд.