У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25 липня 2007 року                                                                                      м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Григор'євої Л.І.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                     Гуменюка В.І.,

Берднік І.С.,                        Данчука В.Г.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
комунального підприємства “Житлобудінвест-УКБ” до ОСОБА_1про звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний до
використання стан; за зустрічним позовом ОСОБА_1до Київської міської ради, комунального
підприємства “Житлобудінвест-УКБ”, Генеральної прокуратури України, товариства
з обмеженою відповідальністю “Альянс-центр”, треті особи: гаражно-будівельний
кооператив “Академічний”, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання частково недійсним рішення Київської
міської ради та договору оренди земельної ділянки і визнання права користування
на земельну ділянку на підставі набувальної давності, за касаційною скаргою Генеральної прокуратури України на рішення апеляційного
суду м. Києва від 21 листопада 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2004 року комунальне підприємство (далі - КП)
“Житлобудінвест-УКБ” звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки від гаражного боксу по АДРЕСА_1 та
приведення її у придатний до використання стан, мотивуючи тим, що згідно
рішення Київської міської ради НОМЕР_1 “Про передачу Генеральній прокуратурі
України та товариству з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) “Альянс-центр”
земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування
офісно-житлового комплексу на АДРЕСА_1” указана земельна ділянка площею 23.145
кв. м передана у довгострокову спільну оренду на 10 років для будівництва,
експлуатації та обслуговування офісно-житлового комплексу Генеральній
прокуратурі України та ТОВ “Альянс-центр”. Відповідно до договорів від 14
травня 2003 року та 16 липня 2003 року, укладених між Генеральною прокуратурою
України, трестом “Південзахідтрансбуд” та позивачем КП “Житлобудінвест-УКБ”, усі
учасники угоди є інвесторами у вигляді дольової участі сторін у будівництві
житлового будинку по АДРЕСА_1 Однак використовувати вказану земельну ділянку
перешкоджає капітальний гараж, яким користується відповідачка без будь-якого
права на цю земельну ділянку.

ОСОБА_1 звернулася в суд із зустрічним позовом до
Київської міської ради, комунального підприємства “Житлобудінвест-УКБ”,
Генеральної прокуратури України, товариства з обмеженою відповідальністю
“Альянс-центр”, треті особи: гаражно-будівельний кооператив (далі ГБК)
“Академічний”, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання частково недійсним
рішення Київської міської ради та договору оренди земельної ділянки і визнання
права користування на земельну ділянку на підставі набувальної давності.
Позивачка вказувала на те, що гаражним боксом № 2 у ГБК “Академічний” її батько
користувався з 1963 року, тобто з часу утворення ГБК “Академічний”, а вона
користується цим гаражем на підставі свідоцтва про право на спадщину з                 1988 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13
червня 2006 року позов КП “Житлобудінвест-УКБ” до ОСОБА_1 про звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний до
використання стан задоволено. Зобов'язано ОСОБА_1 звільнити територію забудови по               АДРЕСА_1, що використовується
нею, шляхом знесення та приведення земельної ділянки у придатний до
використання стан. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради,
комунального підприємства “Житлобудінвест-УКБ”, Генеральної прокуратури
України, товариства з обмеженою відповідальністю “Альянс-центр”, про визнання
частково недійсним рішення Київської міської ради та договору оренди земельної
ділянки і визнання права користування на земельну ділянку на підставі
набувальної давності - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21
листопада 2006 року рішення Печерського районного суду м.
Києва від 13 червня 2006 року в частині
задоволення позову КП “Житлобудінвест-УКБ” до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки та приведення її у придатний до використання стан скасовано та у цій частині ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову КП “Житлобудінвест-УКБ” відмовлено. Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 13 червня 2006 року в частині
відмови у задоволенні позову
ОСОБА_1 до Київської міської ради, комунального підприємства
“Житлобудінвест-УКБ”, Генеральної прокуратури України, товариства з обмеженою
відповідальністю “Альянс-центр”, про визнання частково недійсним рішення
Київської міської ради та договору оренди земельної ділянки і визнання права
користування на земельну ділянку на підставі набувальної давності - скасовано, а справу в цій частині направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду апеляційної
інстанції, Генеральна прокуратура України подала до Верховного Суду України
касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване
рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга Генеральної прокуратури України підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення
Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2006 року в частині задоволення позову КП “Житлобудінвест-УКБ” та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову у
задоволені позову, апеляційний суд виходив із того, що КП “Житлобудінвест-УКБ” є неналежним
позивачем, оскільки у нього відсутнє право вимоги.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не
можна, оскільки суд дійшов їх без повного, всебічного та об'єктивного
з'ясування обставин справи, прав та обов'язків сторін у даних правовідносинах,
неправильно застосувавши норми матеріального та процесуального права.

Із матеріалів
справи убачається, що права КП “Житлобудінвест-УКБ” як позивача випливають із
договорів від 14 травня 2003 року та від 16 липня                 2003 року, укладених між
Генеральною прокуратурою України, трестом “Південзахідтрансбуд” та КП “Житлобудінвест-УКБ”,
згідно якого воно є учасником спільного інвестування у вигляді дольової участі
у будівництві і є наділеним правами замовника. Предметом указаних договорів є
спільне будівництво, а суб'єкти є співучастинками.

Згідно ст. 32 ЦПК України співучасники можуть доручити вести
справу  одному  із співучасників, якщо він має повну цивільну
процесуальну дієздатність.

На вимогу цього
Закону апеляційний суд уваги не звернув, та помилково скасував у цій частині із
цих підстав рішення суду першої інстанції та постановив нове, яким відмовив у
задоволенні основного позову.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим.

Законним
є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.

Обґрунтованим
є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони  посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Судом установлено,
що рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих НОМЕР_1 спірна земельна ділянка площею 2,7 га перебуває у
користуванні  ГБК “Академічний”, членом
якого є відповідачка за основним позовом та позивачка за зустрічним позовом
(а.с. 83), згідно свідоцтва про право на спадщину яка має право на 12 частину
паєнагромадження в названому кооперативі (а.с. 82).

У порушення вимог ст.ст. 10, 60, 62, 212 ЦПК України суд
першої інстанції належним чином не перевірив наявність права власності
позивачки на іншу частину паєнагромадження в ГБК “Академічний” та правомірність
установлення гаражного боксу на спірній земельній ділянці.

Крім того, в порушення вимог ст.ст. 35, 36 ЦПК України
суд першої інстанції притягнув до участі у справі в якості третьої особи ГБК “Академічний”.

Указані порушення закону залишилися поза увагою й суду
апеляційної інстанції.

За таких обставин судові рішення не можуть вважатися
законними та обґрунтованими, у зв'язку із чим підлягають скасуванню, а справа
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Генеральної
прокуратури України задовольнити частково.

Рішення печерського районного суду м.
Києва від 13 червня 2006 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 21
листопада 2006 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

І.С.
Берднік

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук