Справа №493
УХВАЛА

Іменем України

2006
року березня 05 дня. Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного

суду
Львівської області в складі :

Головуючого
Юхименка А Г.

Суддів -
Моіїсюка М.І., Мусіної Т.Г.

При секретарі -Жукровській Х.І.

За участю сторін

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною

скаргою ОСОБА_1
на рішення Личаківського райогіного суду м. Львова

від 20 листопада
2006 року у справі за його позовом до ВАТ «Авторембуд» за участю

третьої особи
ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

установила-

Оскаржуваним рішенням районного суду від 20.11,2006 р. у задоволенні

позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення районного суду скасувати,
ухвадити нове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність
висновків суду дійсним обставинам справи, неповне з»ясувшня дійсних обставин та
невірне застосування норм матеріального права - (38-39).

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи і доводи скарги колегія суддів дійшла висновку про
відхилення апеляційної скарги виходячи з наступного.

У відповідності з статтею 1046 ЦК
України за договором позики одна сторона передає у власність другу стороні
грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник
зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як видно з договору від 12.12.2003 р. ВАТ «Авторембуд» позичає, а апелянт
ОСОБА_1 надає позику у розмірі 4580, 30 грн., окрім цього позикодавець бере
зобов»язанн'я щодо виконання робіт і оплату таких - (а.с.4).

Відмовляючи у позові про стягнення коштів за договором
позики районний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно
виходив з того, що правових підстав для цього немає.

Судом встановлено і визнається сторонами, що спірні кошти апелянт не
передав товариству. Зазначене стверджується актом під 12.12.2003 p., рахунками про
оплату і виконання робіт-(а.с.6-14, 27-28).

Стаття 1046 ЦК України визначає
договір позики як реальний, він не може

вважатись укладеним, поки не відбулося передавання
позикодавцем позичальникові грошей ,

які передбачені договором позики. Тобто позичальник
набуває прав та обов'язків з моменту

передачі йому грошей.

За таких обставин правових підстав для задоволення
позову, у розумінні статті 1046 ЦК
України, немає.

Разом з тим апелянт не позбавлений права вирішувати питання щодо повернення
коштів з інших правових підстав.

Висновки районного суду відповідають дійсним обставинам справи, суд вірно

застосував норми матеріального і процесуального права, а тому підстав для
скасування його

рішення немає.

Доводи
апеляційної скарги не підлягають задоволенню, такі не ґрунтуються на  законі і спростовуються висновками суду.

Керуючись ст ст.
307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 л
1, 315 ЦПК України колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Личаківського районного суду м Львова від
20 листопада 2006 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду вступає в законну силу з моменту її проголошення
та

може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
вступу її в законну,

силу.