АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №
22ц -582/2007 р.                                   Головуючий по першій інстанції
договір дарування                                         Марцішевська О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції Корнієнко Н.В.
УХВАЛА

іменем України

15
березня 2007
року                        Колегія суддів судової палати в цивільних

справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                  Ювшина
В.І.

суддів                          Корнієнко Н.В., Качана О.В.

при секретарі                 Петренко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Соснівського районного суду від 4 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним та
поновлення права власності на квартиру, -

встановила:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним
та поновлення права власності на
квартиру АДРЕСА_1,
мотивуючи тим, що 15
червня 2006
року між нею і відповідачкою
укладений договір дарування однокімнатної
квартири. Укладення договору викладено тим, що вона, позивачка, похилого віку - 82 роки, родичів не має, а відповідачка пропонувала
свою допомогу по догляду довічно.
Зокрема обіцяла забезпечувати продуктами харчування, здійснювати платежі за квартиру, займатися домашнім господарством. При
цьому позивачка мала право користуватися
квартирою, а в майбутньому (після її смерті), відповідачка мала б розпоряджатися квартирою на свій розсуд.

При підписанні договору тексту вона не читала, так як
вважала, що в договорі передбачені ті
права і обов'язки сторін, про які вони домовилися з відповідачкою.

Проте, після підписання договору відповідачка змінила
ставлення до неї, ігнорує домовленості по утриманню, не забезпечує її всім
необхідним, ніякої матеріальної допомоги не надає. Вона останнім часом
проживала у відповідачки, але її змісили залишити квартиру.

Договір дарування вважає удаваним правочином, таким, що
укладений з метою приховати в дійсності договір про довічне утримання, умови
якого відповідачкою порушені. Просить
суд визнати договір дарування від 15 червня 2006 року недійсним та поновити за нею право власності на дану квартиру.

В судовому засіданні позивачка доповнила, що в травні 2006
року мати відповідачки запропонувала перейти проживати з ними, а
потім подарувати відповідачці квартиру,
на що вона погодилася. При укладенні договору дарування вона погано чула, як нотаріус читала договір, є малограмотною і тому
мало розуміла про що йшла мова. Іншого житла вона не має. Просила розірвати договір та поновити за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду від 4
грудня 2006
року позов ОСОБА_2 задоволено.

Вирішено визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 15 червня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, недійсним.

Поновлено за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В своїй апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1
вказує на недоведеність обставин, що
мають значення для справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що дане рішення
постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить його
скасувати і винести нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляції,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 15
червня 2006
року між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачкою укладений договір
дарування однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Договір дарування позивачка вважає удаваним правочином,
таким, що укладений з метою приховати в дійсності договір про довічне
утримання, умови якого відповідачкою порушені. Тому просила розірвати договір та поновити за нею право власності
на квартиру.

Приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позову, суд
першої інстанції вказав на ту обставину, що договір
дарування квартири АДРЕСА_1
від 15.06.2006 року
укладений позивачкою внаслідок помилки щодо прав і обов'язків сторін та природи даного правочину, оскільки
перед укладанням договору сторони
обговорювали умови відчуження квартири -догляд та надання допомоги.

На думку колегії, суд першої інстанції під час розгляду
даної справи вивчив всі доводи
в підтримку позову та заперечення щодо позовних вимог, проаналізував їх та дав вірну оцінку обставинам по справі.

Посилаючись в апеляційній скарзі на ту обставину, що
вона, відповідачка, не обіцяла позивачці
довічно її утримувати так як у неї для цього немає можливості, тут же зазначає,
що вони прийняли позивачку і
дозволили тимчасово проживати в них і допомагати в харчуванні. Тобто, вона взяла на себе зобов'язання
утримувати позивачку, виділивши останній
кімнату у своєму помешканні та розуміючи, що після укладання договору дарування ОСОБА_2 не мала іншого житла. І хоча
відповідачка говорить, що це зроблено
нею з мотивів старої дружби та співчуття, вона цим ще раз підтвердила, що позивачка їй довіряла і вважала, що тут її
доглянуть довічно, так як ще до укладання договору вона одержувала допомогу від відповідачки та від
її родичів, «ночувала в них, харчувалася і отримувала від їх родини
піклування». Саме про це зазначила апелянт у своїй скарзі.

Колегія суддів вважає, що суд вірно прийшов до висновку,
вказавши в своєму рішенні про
помилку позивачки щодо прав і обов'язків сторін та природи даного правочину.
Судом вірно при цьому враховано вік
позивачки - 82 роки,
яка погано чує, є самотньою, так як не має родичів, потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги і тому
погодилася підписати договір відносно квартири,
яка б після її смерті перейшла відповідачці. Так як ставлення до неї зі сторони відповідачки після укладення
договору змінилося, вона поставила
питання про повернення квартири і поновлення в правах на вказану квартиру.

Тому колегія вважає, що судом винесено рішення з
дотриманням норм матеріального та процесуального права, з урахуванням вимог
закону щодо правильності та справедливості судового рішення.

Висновки суду в цілому відповідають
обставинам справи.

Ті обставини, на які апелянт посилається у скарзі, не
впливають на законність та обгрунтованість рішення
суду.

З цих причин, підстав для скасування
рішення суду колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 307,308,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Соснівського районного суду від 4
грудня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним та поновлення права власності
на квартиру, - залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржено до
Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня

його проголошення.