суді першої інстанції Лозун О.Ю.                          Справа № 22- ц - 1659-2007
Доповідач Косогор Г.О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

25 квітня 2007
року.
м. Одеса

Колегія судців
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого: Косогор Г.О.

суддів: Ткачук
О.О., Ісаєвої Н.В.

при секретарі - Ісаевой Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород
- Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 грудня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Саратського державного лісогосподарського
підприємства, приватного нотаріуса ОСОБА_3 з участю третьої особи
Білгород-Дністровського міжміського бюро технічної інвентаризації про усунення
перешкод у користуванні, стягнення матеріальної і моральної шкоди,

встановила :

У жовтні 2004
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні, стягнення матеріальної і моральної шкоди, просить визнати дії
відповідачки по вилому дверей, виносу належних йому речей з гаражу, пошкодженню
належного йому майна - неправомірними, зобов'язати відповідачку звільнити гараж
і стягнути спричинену йому матеріальну шкоду у розмірі 115 грн., стягнути
моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. В ході розгляду справи, у вересні 2005 року, позивач
доповнив свої вимоги, просить поновити йому пропущений строк для звернення до
суду з позовом про переведення прав та обов'язків покупця, визнати
неправомірними дії Саратського державного лісогосподарського підприємства, яке
не повідомило його в письмовій формі про свій намір продати сторонній особі
частку у розмірі 8/100 домоволодіння
під АДРЕСА_1, яка
складається з гаражу - майстерні літер "Д", оглядової ями, літер
"ді" загальною площею 60,8 м 2, визнати неправомірними дії приватного
нотаріуса Білгород-Дністровського нотаріального округу ОСОБА_3 при вчиненні нею
реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_1 в реєстрі за
НОМЕР_1 договору купівлі - продажу, згідно якого Саратське державне
лісогосподарське підприємство продало, а ОСОБА_2 придбала 8/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 Одеської області, які складаються з гаражу-майстерні,
літер "Д", оглядової ями, літер "ді", загальною площею 60,8 м 2, перевести на
нього права та обов'язки покупця на спірну забудову за 400 грн. та внести
зміни до реєстраційних документів.

Представник
відповідача - ОСОБА_2 позов не визнав.

Рішенням
Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області від 22
грудня 2006 року  в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить
дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його позову в
повному обсязі, або частково на свій розсуд, посилаючись на те, що воно
постановлено з порушенням норм права.

Судова колегія,
заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника,
що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у
позові ОСОБА_1, районний суд виходив з того, що заявлені позовні вимоги не
обґрунтовані та безпідставні. Крім того, позовні вимоги позивача до
відповідачки в частині переведення на нього прав покупця заявлені з пропуском
встановленого законом строку, доказів, які б підтвердили поважність пропуску
строку позивач не надав.

Розглядаючи
спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом
встановлено, підтверджено матеріалами справи, що згідно договору купівлі -продажу,
зареєстрованому ІНФОРМАЦІЯ_1
приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу
ОСОБА_3 в реєстрі за НОМЕР_1,
Саратське державне лісогосподарське підприємство продало, а ОСОБА_2
придбала 8/100 частин
домоволодіння під АДРЕСА_1. 8/ 100 частин домоволодіння
складаються з гаражу - майстерні,
літерою "Д", оглядової ями, літерою "ді", загальною площею 60,8 м2. Продаж
здійснено за 400 гривень.

Згідно свідоцтву
про право власності на житло від 07.09.1995
року ОСОБА_1, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 є співвласниками приватизованих 40 /100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 літ.
"А" загальною площею 101,9
кв.м. Разом з позивачем будинок під АДРЕСА_1
приватизували і інші особи. Разом з будинком їм були передані допоміжні
приміщення за взаємною згодою всіх учасників приватизації.

Гараж до
об'єктів приватизації не увійшов, знаходився у власності Саратського державного
лісогосподарського підприємства, та був проданий ОСОБА_2 у червні 2002 року.

Згідно ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З моменту
приватизації частини будинку у 1995
року та після продажу гаражу у 2002
році ОСОБА_1 не
звертався до суду з вимогами про визнання недійсними вказаних вище
правовстановлюючих документів, не оспорював право власності Саратського
державного лісогосподарського підприємства на приміщення, яке вважає
невіддільною частиною приватизованого будинку.

Згідно Постанови
Пленуму Верховного Суду України №7
від 04.10.1991 року
"Про практику застосування судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян

3

на жилий будинок, суд вправі
поновити пропущений строк, якщо прийде до висновку, що його пропущено з
поважних причин.

Як вбачається з
матеріалів справи позивач у 2003
році звертався із заявою на неправомірні дії відповідачки до міліції.

На підставі
наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що строк позивної давності починає свій перебіг
саме з цього моменту і на момент звернення до суду збіг, при цьому позивач не
тільки не надав доказів підтверджуючих поважність пропуску строку, але взагалі
не вказав на причину.

Статтею 257 ЦК України
передбачена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до
ч.4 ст. 267 ЦК
України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

При таких
обставинах судова колегія вважає рішення суду обґрунтованим, а доводи
апеляційної скарги не суттєвими.

Крім того,
апеляційна скарга не містить підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.
ст. 304, п.1
ст.307,308, 313, п.1
ст.314,315, 317, 319 ЦПК
України судова колегія судової палати,

ухвалила :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилиш.

Рішення    Клгород - Островського
міськрайонного суду Одеської області від 22 грудня 2006
року залишиш без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до
Верховного Суду України.