інстанції Канурна О.Д.
Справа №22- 1737,2007р.       Доповідач Курило В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

6 лютого 2007 року Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Курило В.П. суддів
Саніковой О.С., Шамрило Л.Г. при секретарі   Степаненко В.Б.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2. і Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у місті Добропілля Донецької області на рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області від 5 грудня 2006 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в міста
Добропілля Донецької області про відшкодування
шкоди.

В С ТА Н О
В И В;

В жовтні 2006
року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відділення виконавчої
дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань в місті Добропілля Донецької області, посилаючись на
те, що він довгий час працював на підземних роботах на вугільних підприємствах
на посадахІНФОРМАЦІЯ_1 з шкідливими і небезпечними умовами праці. Внаслідок
роботи в несприятливому мікрокліматі він ушкодив здоров'я, отримавши професійне
захворювання хронічний обструктивний бронхіт,
пилової етіології другої стадії, легеневу недостатність першого-другого
ступеню, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного
захворювання від 16 червня 2006 року.

Висновком МСЕК від 8 серпня 2006р. йому була      встановлена втрата 40% професійної
працездатності безстроково і 3 група інвалідності.

Після встановлення втрати працездатності він звернувся до
відповідача з усіма

необхідними документами для нарахування страхових виплат.

Відповідач нарахував йому щомісячні виплати і одноразову
допомогу в сумі 19840                   :

грн. Він вважає, що встановлюючи
таку суму одноразової допомоги, відповідач порушив його законні права і
інтереси, оскільки незаконно обмежив суму допомоги чотирьохкратним розміром граничної заробітної плати, з якої вносяться
внески до Фонду. Він вважає, що сума одноразової допомоги має бути
встановлена у    109181.20 грн. з

2

Звертаючись в суд з позовом про стягнення страхових виплат, позивач
посилався на те, що відповідач неправильно визначив розмір належної
йому одноразової допомоги і не доплатив 89341.20 грн.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно
і об"єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і
доказам дав правильно правову оцінку, правильно застосував норми матеріального
права і дійшов правильного висновку про те, що відповідач, нараховуючи позивачеві одноразову допомогу, його законних
прав і інтересів не         порушив.

Відповідно до ч.
2 ст. 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" одноразова страхова виплата визначається із розміру середньомісячного
заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати професійної працездатності, але
не вище чотирьохкратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з
якої справляються внески до Фонду.

У разі коли при
подальших обстеженнях МСЕК потерпілому встановлено інший, вищий ступень втрати
стійкої професійної працездатності, з урахуванням іншої професійної хвороби,
або іншого каліцтва, пов"язаного з виконанням трудових обов'язків, йому
провадить одноразова виплата, сума якої визначається із розрахунку
середньомісячного  заробітку потерпілого
за кожний відсоток збільшення ступеня втрати професійної працездатності
відносно попереднього обстеження МСЕК.

Саме таким чином відповідач і розраховував позивачеві суму одноразової
страхової виплати. Доводи позивача про те, що у даному випадку
пункт 1 ч. 2 ст. 34 Закону не застосується і сума одноразової допомоги позивача
не могла бути обмежена чотирикратним розміром граничної суми заробітної плати
(доходу), з якої справляються внески до Фонду, суперечать вказаній нормі
Закону.

Тому  у
суду  першої   інстанції
не   було   передбачених
законом   підстав   для

задоволення позовних вимог ОСОБА_2. в зазначеній частині.

Доводи
апеляційної   скарги   позивача
не   дають   підстав
для   висновку   про
неправильне
застосування судом першої інстанції при розгляді справи в указаній частині норм
матеріального і процесуального законодавства, що призвело або могло призвести
до        і неправильного вирішення
справи. Тому рішення суду в зазначеній частині є законним і         підстав для його скасування не має.

Рішення суду в
частині спору про відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам закону і
підлягає скасуванню.

Розглядаючи справу і задовольняючи
частково вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд першої
інстанції виходив з того, що такі вимоги грунтуються на         законі.

Але з таким висновком суду погодитися не можливо.

Право
позивача на отримання відшкодування моральної шкоди, заподіяної

ушкодженням
здоров"я на виробництві, дійсно передбачалось ст. 21, 28, 34 Закону
України

„Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на

виробництві
і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Але

відповідно
до п. 27 ст. 77 Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік"

зупинена
дія Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від

нещасного
випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату і

працездатності"
в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх

сімей.

Право на
страхові виплати від професійного захворювання у позивача вперше

виникло після проходження медичного
огляд у МСЕК, тобто з 8 серпня 2006 року у той час, як дія Закону   „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку
на   виробництві    і
професійного    захворювання,    які
спричинили    втрату
працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди була зупинена.
Тому підстав для

3

розрахунку
2729.53 грн. - його
середній заробіток х 40% втрати працездатності. Тому сума недоплати складає
89341.20 грн.

Крім того, йому заподіяна також моральна шкода, яка полягає в тому, що від

професійного захворювання він відчуває фізичний біль, знаходиться у стані
постійного

стресу, в нього з'явилось почуття неповноцінності, страху, залежності, він
вимушений

постійно
звертатися до лікувальних установ, лікуватись амбулаторно і стаціонарно, йому
важко  дихати,  він
швидко  втомлюється,  не
може  виконувати  звичайну роботу по                                                                                                                                                                          господарству.
Все це спричиняє йому моральні страждання і в рахунок відшкодування                                                                                                                                                                          моральної шкоди просив стягнути з
відповідача  30000 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду   Донецької області від 5 грудня

2006 року позов задоволений
частково і на користь ОСОБА_2. з відповідача стягнено в рахунок відшкодування
моральної шкоди 13 000 грн.

В задоволені
його позовних вимог про стягнення одноразової допомоги відмовлено.

В апеляційній
скарзі відділення виконавчої дирекції фонду соціального

страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в  місті

Добропіллі
Донецької області просить рішення в частині спору про відшкодування

моральної шкоди
скасувати і постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити. В

обгрунтування
апеляційної скарги відповідач посилається на те, що довідка МСЕК про

процент стійкої
втрати професійної працездатності є підставою для відшкодування

матеріальної, а
не моральної шкоди. Сам факт наявності моральної шкоди позивачем в

суді не доведений. Крім того, Законом України „Про
Державний бюджет України на 2006

рік" зупинена дія статей Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне

страхування від
нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які

спричинили
втрату працездатності", які передбачають виплату моральної шкоди, тобто

правових підстав для стягнення суми
моральної шкоди немає.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про
скасування рішення суду з

ухваленням нового рішення про задоволення його позовних
вимог у повному обсязі. Він

посилається на те, що суд першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального

права,  не  обгрунтованно
відмовив  в  задоволені
позову  про  стягнення
одноразової

допомоги і визначив розмір
моральної шкоди без урахування його стану здоров"я.

Заслухавши    доповідь
судді    апеляційного    суду,
пояснення    представників
відповідача і позивача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги,апеляційний
суд вважає, що скарга відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
місті Добропілля підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині
спору про відшкодування моральної шкоди скасуванню, оскільки суд неправильно
застосував норми матеріального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування рішення
суду в апеляційному порядку і ухвалення нового рішення.

Апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Як убачається з виписки з акту огляду МСЕК НОМЕР_1,

позивач визнаний
таким, що втратив працездатність на 65% за сукупністю : 25% повторно по травмі
1997 року і 40% первинно внаслідок професійного захворювання „хронічний
обструктивний бронхіт" безстроково. Він визнаний інвалідом 3 групи з 11
липня 2006 року.

За таких обставин суд дійшов
правильного висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування
шкоди, заподіяної здоров'ю за нормами Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

4

задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у суду першої
інстанції не було.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не
застосував Закону України „Про

державний бюджет України на 2006 рік", який у
даному випадку мав бути застосований, що

призвело до неправильного вирішення справи. Тому
відповідно до ст. 309 ЦПК України

рішення суду в наведеній частині підлягає
скасуванню. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 не грунтуються на законі, у їх задоволені має бути відмовлено.

Керуючись ст.
304, 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування         від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України    у місті         Добропілля     Донецької області задовольнити. Рішення
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області від 5 грудня 2006 року в частині спору про відшкодування
моральної         шкоди скасувати. В задоволені позовних вимог
ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань  України     у
місті Добропілля       Донецької
області  про відшкодування моральної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров"я відмовити.

В іншій частині це ж рішення залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2. відхилити.

Рішення   суду
апеляційної   інстанції   набирає
законної   сили   з
часу   його         проголошення
і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців      з дня
проголошення рішення суду апеляційної інстанції.