Справа №22-ц-321 / 2007 р.                                   Головуючий
у 1-й інстанції - Кудін A.M.
категорія -16                                                             Суддя-доповідач  - Білецький О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27
лютого 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Сумської області в складі:

головуючого - Рибалки В.Г.

суддів - Білецького О.М., Хвостика
С.Г.

з участю секретаря судового
засідання - Чуприни В.І.

та осіб,
які прийняли участь у справі - представника позивача - Тарасова В.О.,
відповідача

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської
області від 12 січня 2007 року у справі за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Спільне підприємство «Правекс-Брок» в особі Охтирської філії
до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, -

встановила:

З вказаним позовом ТОВ СП «Правекс-Брок» звернувся
17 листопада 2006 року.

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду від 12 січня 2007 року позов задоволено.

Стягнуто
із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь позивача 2099 грн.70
коп. заборгованості і 30 грн. понесених витрат за інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, а на користь держави судовий збір в розмірі 25
грн.50 коп. з кожного.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
та ОСОБА_2, посилаючись на неповноту з'ясування обставин справи і порушення
судом норм матеріального права, просять оскаржуване рішення змінити та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково в межах позовної
давності, починаючи з листопада 2004 року у розмірі 217 грн. 20 коп., з
урахуванням здійснених виплат за минулі три роки.

Вказують,
що з початку 2004 року ними жодного разу не здійснювалась передплата за
теплопостачання або сплата боргу за минулий період понад суми щомісячних
платежів.

Заслухавши
пояснення і заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно
залишити без задоволення, а рішення суду - без зміни з таких підстав.

Як
встановлено судом, подружжя відповідачів мешкає в АДРЕСА_1.

Це
житлове приміщення належить їм на праві власності на підставі договору
купівлі-продажу від 27 березня 1997 року.

Позивач,
в особі Охтирської філії, надавав і продовжує надавати послуги з постачання
теплової енергії у зазначену квартиру, а відповідачі її отримують, що вказує на
існування договірних відносин між сторонами у період з 1 січня 1998 року по
даний час у спосіб передбачений ст.4 ЦК
УРСР, а з 1 січня 2004 року - ст. 11 ЦК
України.

Тому
обсяг прав та обов'язків сторін визначається законодавством, яке регулює
взаємовідносини осіб, що надають послуги зі споживачами цих послуг.

2

Зокрема,
Правилами надання населенню послуг в водо -, теплопостачання та водовідведення,
затвердженими постановою КМУ від ЗО грудня 1997 року №1497, а в подальшому
Законом України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» та
Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005
року №630, згідно з якими споживач зобов'язаний своєчасно в установлений термін
щомісячно оплачувати надані послуги.

Внаслідок
неповної та несвоєчасної оплати вищевказаних послуг, відповідачі заборгували
позивачу за період з січня 1998 року по грудень 2006 року - 2099 грн. 70 коп.

Вказані
обставини повно і всебічно встановлені судом першої інстанції на підставі
належним чином досліджених доказів, на які суд послався у рішенні та яким дав
відповідну оцінку.

В
місцевому суді відповідачі визнавали розміри нарахувань за весь період, у тому
числі і до листопада 2003 року, але оплатити заборгованість до вказаної дати
відмовлялись, мотивуючи пропуском позивачем строку позовної давності.

Відповідно
ч.2 ст.79 ЦК УРСР та
ст.264 ЦК України, перебіг строку позовної давності переривається
вчиненням зобов'язаною особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або
іншого обов'язку.

Як
вбачається із довідок-розрахунків заборгованості, з 1998 року по 2006 рік
включно відповідачі на протязі всього періоду користування послугами
періодичними нерегулярними платежами, які значно перевищували розмір нарахувань
за кожен місяць, сплачували поточні платежі та погашали заборгованість за
попередні місяці, чим фактично вчиняли дії, які свідчать про визнання ними
свого боргу.

Тим самим, кожним таким платежем строки позовної давності
переривалися.

Враховуючи
даний факт суд першої інстанції правомірно не застосував норми ст 71 УРСР та
ст.ст. 256, 257 ЦК України.

Наведені
дані спростовують доводи апеляційної скарги і свідчать про те, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308,
314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити, а рішення Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 12 січня 2007 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двох місяців з
цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України.