Справа № 22ц-166/07                                         Головуючий у 1 інстанції
Категорія:  11                                                      Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 р. березня 14                                                                                                    місто
Луцьк

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого
судді Завидовської О.Г.

суддів Данилюк
В.А., Киці С.І.

при секретарі
Тарасюк Ю.А.

з участю
представників позивача ОСОБА_1,
ОСОБА_2

представника
відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання угоди дійсною та
визнання права власності на автомобіль та причіп за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду від 11 грудня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

Представник
позивача ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання угоди дійсною та визнання права власності на автомобіль та причіп.

Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що в жовтні 2003
року на авторинку в м.Луцьку
провів обмін автомобілів: марки «Форд-Транзит» 1989 року випуску р.н.НОМЕР_1, який перебував у його
користуванні і належав ОСОБА_4, на автомобіль марки «Мерседес-Бенц 200» д.р.н.НОМЕР_2, належний
відповідачу ОСОБА_5, однак обмін від її імені здійснював по довіреності ОСОБА_3
Додатково до автомобіля позивачу було передано причіп «ММЗ-81021». Вказаний
обмін було оформлено відповідними довіреностями. У вересні 2005 року від
ОСОБА_5 через нотаріуса позивачу надійшла заява про скасування довіреності на
керування та розпорядження автомобілем «Мерседес-Бенц».

В зв'язку з тим,
що між сторонами фактично відбувся договір міни, а в даний час відповідач
ОСОБА_5 позбавляє позивача права власності на автомобіль «Мерседес-Бенц», то
просив визнати договір міни дійсним, визнати за ОСОБА_4 право власності на
автомобіль «Мерседес-Бенц» та причіп «ММЗ-81021».

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 11
грудня 2006 року
позов задоволено частково.

Визнано дійсним
договір міни, укладений в жовтні 2003
р. між ОСОБА_1 як представником ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_5 в особі її

2

-  представника
ОСОБА_3 автомобіля
марки «Форд-Транзит» Д.Н.НОМЕР_3 на автомобіль марки «Мерседес-Бенц 200» д.р.н.НОМЕР_2.

Визнано за
ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки «Мерседес-Бенц 200» д.р.н.НОМЕР_2.

В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись
з рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, у якій вказує
на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність
висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції
скасувати, в позові відмовити.

В судовому
засіданні представник відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав,
пояснивши, що автомобілі були передані у користування, оскільки для оформлення
договору міни були відсутні необхідні документи. При вирішенні спору судом не
взято до уваги, що договір міни не може бути доведеним показами свідків, а тому
висновки суду зроблені передчасно, а рішення не відповідає вимогам норм
матеріального права. Просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Представники
позивача ОСОБА_1 і ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнають, вважають, що рішення
суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Заслухавши
пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів
справи та пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що відповідно до
нотаріально посвідченої довіреності від 7
жовтня 2003 року
відповідач ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_1
керувати, а при необхідності зняти з обліку в органах Державтоінспекції
м.Луцька і продати за ціну та на умовах на їх розсуд належний їй автомобіль
«Мерседес-Бенц» 1982 року
випуску, р.н НОМЕР_2 (а.с.6),
але за заявою ОСОБА_5 від 22.09.2005р. вказана довіреність була скасована.

Нотаріально
посвідченою довіреністю від 07.10.2003 р. ОСОБА_1, який діяв від імені ОСОБА_4,
уповноважив відповідача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_3 керувати, а при
необхідності зняти з обліку і продати за ціну та на умовах на їх розсуд
належний ОСОБА_3 автомобіль «Форд-Транзит», 1989 року випуску, д.р.н.НОМЕР_1
(а.с.З7).

Крім того,
згідно довіреності від 7 жовтня 2003 року представник відповідача ОСОБА_3
уповноважив ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися причепом моделі «ММЗ-81021»
р.н.НОМЕР_5. (а.с.5)

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що в
даному випадку договір міни автомобілів має бути укладений у письмовій формі, а
відповідно до вимог ч.2 ст. 154 ЦК України (в редакції 1963 року) він може бути
укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і
шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними
стороною, яка їх надсилає, а тому, враховуючи, що сторони видали письмові,
нотаріально посвідчені довіреності, відповідно до яких кожна із сторін могла
вільно розпоряджатися на всій розсуд переданим автомобілем, то слід вважати, що
відбувся договір міни. Крім того, факт укладення договору міни підтверджується
показами свідків.

3

Однак такі
висновки суду не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно ст.241 ЦК
України (в редакції 1963
року) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на
інше.

Кожен з тих, хто
бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і
покупцем майна, яке він одержує.

Згідно вимог п.2
ч.1 ст.44 ЦК України (в редакції 1963
року) повинні укладатися у письмовій формі угоди громадян між собою на суму
понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу,
та інших угод, передбачених законодавством.

Отже, в даному
випадку договір міни автомобілями має бути укладеним у письмовій формі, чого не
було дотримано сторонами, оскільки видані ними довіреності є окремими
односторонніми угодами, що підтверджують повноваження сторін, і не можуть
розцінюватися як форма договору міни.

Недодержання
простої письмової форми, що вимагається законом, позбавляє сторони права в разі
спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків відповідно до
ст.46 ЦК України (в редакції 1963
року).

На підставі ч.2
ст.47 цього Кодексу суд може визнати дійсною лише угоду, що за законом підлягає
нотаріальному посвідченню, а сторони уклали її без додержання цієї форми, якщо
одна із сторін виконала її повністю або частково, а друга сторона ухиляється
від нотаріального оформлення укладеної нею угоди.

Отже, угода без
додержання простої письмової форми, встановленої для її укладення, не може бути
визнана дійсною в зазначеному порядку, а тому вимоги позивача про визнання
договору міни автомобілів дійсними та визнання права власності на автомобіль та
автомобільний причіп не ґрунтується на вимогах закону і є безпідставними.

Таким чином в
зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним
застосуванням судом норм матеріального права рішення суду підлягає до
скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись
ст.ст.309, 313, 316,
317, 319 ЦПК України, ст.ст.44, 46, 47, 241 ЦК України (в редакції 1963 року), колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу представника відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького
міськрайонного суду у даній справі скасувати.

В позові ОСОБА_4
відмовити.

Рішення набирає
законної сили після його проголошення і може бути оскаржене до Верховного Суду
України на протязі двох місяців після набрання ним законної сили.