Справа №
22ц-1934/2007                                                   Головуючий
у 1 інстанції -Хаустова Т. А.
Категорія - 26                                                                                                 Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

15 лютого 2007
року                                                                                                             м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі: головуючої - Гурової О.М., суддів - Могутової Н.Г.,
Шевченко В.Ю., при секретарі - Тимченко
Г.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_5 про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття
спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулась до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на
рішення Слов'янського міськрайонного суду від 13 грудня 2006 року, яким позовні
вимоги задоволені повністю, надано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 додатковий двомісячний
строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті їхнього батька
ОСОБА_6.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просила скасувати зазначене рішення у зв'язку з тим, що
будь-яких поважних причин на підставі яких позивачки пропустили строк для
прийняття спадщини в судовому засіданні не встановлено. Не дивлячись на похилий
вік, наявність інвалідності та проживання в іншій державі, при бажанні прийняти
спадщину, як ОСОБА_4, так і ОСОБА_3, повинні були в передбачений законодавством
шестимісячний термін поштою надіслати заяву до нотаріуса за місцем відкриття
спадщини. Оскільки вказаних дій позивачки не вчинили і не надали доказів про
поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини, суд повинен був
залишити позов без задоволення.

Суд
першої інстанції, приймаючи рішення про надання додаткового строку для подання
заяви, посилався на те, що ОСОБА_4
є пенсіонеркою, мешкає в Росії; ОСОБА_3 ж визнана інвалідом 2-ї групи,
практично не ходить, що свідчить про поважність причин пропуску ними строку для
звернення до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини.

Заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню
з таких підстав.

Відповідно
до ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку
і ухвалення нового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального
права.

Суд 1-ї
інстанції вважав за можливе надати додатковий строк ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для
прийняття спадщини, виходячи з наявності поважних причин пропуску ними
вказаного строку.

Але з таким
висновком суду неможна погодитись, враховуючи наступне.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_1   є спадкоємцями першої
черги після смерті 21 липня 2004 року ОСОБА_7, якому на праві власності
належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1. За вказаною адресою разом з ОСОБА_7 на
час його смерті мешкала відповідачка ОСОБА_1, яка у встановлений законом термін
звернулась до Слов'янської міської держнотконтори з заявою про прийняття
спадщини.

Виходячи
з вимог ст.1269 ЦК України,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як
спадкоємці, що на час відкриття спадщини не проживали постійно із спадкодавцем,
але мали бажання прийняти спадщину, повинні були в шестимісячний строк подати
заяву про її прийняття.

Обставини
справи свідчать про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
в день смерті батька були повідомлені про вказану обставину, ОСОБА_3 була
присутня на похованні, ОСОБА_4
надіслала ОСОБА_1 телеграму зі співчуттям. З зазначеного часу і до
звернення до суду сторони підтримували стосунки: ОСОБА_3 мешкала у м.
Слов'янську, приходила до ОСОБА_1 на номінальний обід; з Лапшиною відповідачка
листувалась, в вересні 2005 р.
ОСОБА_4 приїзджала до м. Слов'янська, мешкала вдома у ОСОБА_1 і
за 1 рік 2 місяці, що сплинули після смерті батька, ніяких вимог щодо
реалізації свого права на спадщину не висловлювали і до нотаріальної контори за
місцем відкриття спадщини не звертались.

І тільки
в січні 2006 р. після того, як ОСОБА_4
дізналась про укладений 19 квітня 2005 р. між ОСОБА_1 та її племінницею
ОСОБА_5 договір довічного утримання, згідно з яким право власності на спірну
квартиру перейшло до ОСОБА_5, ОСОБА_4
та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом про визнання недійсними свідоцтва про
право на спадщину за законом та договору довічного утримання, а також визнання
права власності на 1/6 частину спадкової квартири. Викладені обставини
підтверджуються листом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 від 13 грудня 2005 р. (а.с.191)

Посилання
суду на похилий вік ОСОБА_3 та ОСОБА_4, проживання останньої в іншій державі,
встановлення ОСОБА_3 в 2000 році другої групи інвалідності, як на поважні
причини через які вони не змогли особисто подати заяву про прийняття спадщини,
як цього вимагає ч.2 ст. 1269 ЦК України, не грунтується на законі.

Відповідно
до п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України
(затверджена наказом № 20/5 Міністерства юстиції України та зареєстрована в МЮ
З березня 2004 р. за №283/8882), письмова заява про прийняття спадщини
подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття
спадщини.

Якщо
заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою,
вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю
пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до
нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Справжність підпису на таких
заявах має бути нотаріально посвідченою. Не допускається прийняття заяв про
прийняття спадщини, складених від імені спадкоємців їх представниками, що діють
на підставі довіреностей.

Викладені
обставини свідчать, що ч.2 ст. 1269 ЦК
України вимагає подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини особисто,
а не через представника, і не містить вимог про обов'язкову особисту явку
спадкоємця до нотконтори. Навпаки, закон передбачає можливість надіслання такої
заяви поштою, лише з обов'язковим нотаріальним засвідченням справжності підпису
спадкоємця. Але навіть і тоді, коли поштою надійшла заява, на якій справжність
підпису спадкоємця не засвідчена, нотаріус повинен її прийняти та завести
спадкову справу.

З
урахуванням викладеного, Апеляційний суд вважає, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 при
наявності бажання прийняти спадщину була можливість протягом 6 місяців з дня її
відкриття подати письмову заяву про прийняття спадщини до відповідної
нотаріальної контори. А ні ОСОБА_4,
а ні ОСОБА_3 з такими заявами до державної нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини не звертались, будь-яких поважних причин, що перешкоджали б
їм у зазначеному, згаданими особами та їх представником ОСОБА_2 суду не надано.

На підставі наведеного, Апеляційний суд вважає, що підстави для визначення
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 додаткового строку для подання ними заяви про прийняття
спадщини відсутні, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі ЗО грн. та судовий
збір в розмірі 25,50 грн.

Керуючись
ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, Апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Слов"янського міськрайонного суду Донецької
області від 13 грудня 2006 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, що діє в
інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про надання додаткового строку
для подання заяви про прийняття спадщини.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи по 15 грн. з кожної та
судовий збір по 12,75 грн. з кожної.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене
безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.