Категорія 18(3)                                               Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26  червня   2007
року   колегія  суддів
судової  палати   у
цивільних  справах апеляційного
суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого:    - судді Михайлів Л.В.

суддів:                 - Карнаух В.В., Барильської
А.П.,

при
секретарі     - Чубіній А.В.,

за участю:
відповідача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, представника позивача Бершадської Тетяни Олексіївни

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2007
р. за позовом Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, товариства
з обмеженою відповідальністю «Панмет» про стягнення заборгованості по договору,
-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого
Рогу від 19 лютого 2007 року позовні вимоги Закритого акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» в особі Криворізької Фідії (далі - Банк) до ОСОБА_1, товариства з
обмеженою відповідальністю «Панмет» (далі - ТОВ) про стягнення заборгованості
по договору задоволені у повному обсязі.

Стягнуто на користь позивача солідарно з відповідачів ОСОБА_1, товариства з
обмеженою відповідальністю «Панмет» заборгованість по кредитному договору в
сумі 441308,27 гривень, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3440
гривень та 30 гривень витрат на технічно-інформаційне забезпечення, всього
444778,27 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ставить питання
про скасування рішення суду, просить направити справу на новий розгляд,
оскільки при ухваленні оспорюваного рішення судом порушені норми матеріального
права, а саме: суд необгрунтовано відмовив відповідачеві в притягненні до
відповідальності за кредитним договором засновників товариства з обмеженою
відповідальність «Панмет», зазначивши, що засновники не відповідають за
зобов,язаннями товариства; незаконно стягнув судовий збір в сумі 3440 гривень в
порушення вимог ст.3 Декрету України «Про державне мито».

Відповідач та його представник (кожен окремо) підтримують апеляційну
скаргу, просять рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд,
оскільки при ухваленні оспорюваного рішення судом порушені норми матеріального
права, а саме: незважаючи на вимоги відповідача про притягнення до
відповідальності за кредитним договором засновників товариства з обмеженою
відповідальність «Панмет» суд зазначив, що засновники не відповідають за
зобов,язаннями товариства; суд незаконно стягнув судовий збір в сумі 3440
гривень, в порушення вимог ст.3 Декрету України «Про державне мито».

Представник позивача заперечує проти апеляційної скарги, вважає рішення
суду законним та обгрунтовним.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія судців
вважає, що апеляційна скарга  підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 24 вересня 2004 року
між Банком та ТОВ було укладено Кредитний договірНОМЕР_1. Відповідно до п.п.
1.1. Кредитного договору Банк зобов,язався здійснювати платежі ТОВ, що
перевищують залишок коштів на його поточному рахунку НОМЕР_2, відкритому у
Криворізькій філії Приватбанку, за рахунок кредитних коштів, у межах ліміту,
який склав 250 000 гривень.

ТОВ у відповідності з п.п.2.2.2., 2.2.3., 2.2.5 Кредитного договору
зобов,язалося сплачувати відсотки за весь-час користування кредитом,
здійснювати погашення кредиту, отриманого в межах ліміту, не пізніше строку
закінчення періоду безперервного користування кредитом, який складає не більше
30 днів, здійснити повне погашення кредиту не пізніше 23 вересня 2005 року.

Банк, згідно взятих на себе зобов'язань, здійснював за рахунок власних
коштів платежі ТОВ, що перевищують залишок на його кредитному рахунку НОМЕР_2,
за період з 01 листопада по 27 грудня 2004 року. '

ТОВ свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконало,
допустивши прострочення у погашенні суми кредиту та відсотків за його
користування, у зв'язку з чим станом на 20 вересня 2006 року його
заборгованість перед Банком по кредитному договору склала 441308,27 гривень, з
яких 189782,44 гривень заборгованість по сумі кредиту, 163080,32 гривень -
заборгованість по відсоткам, 88445,72 гривень-сума пені.

Поручителем по забезпеченню зобов'язань ТОВ за Кредитним договором перед
Банком виступив ОСОБА_1
на підставі договору поруки НОМЕР_3 від 24 вересня 2004 року. Відповідно до п.
2 зазначеного договору ОСОБА_1
взяв на себе зобов,язання відповідати перед Банком за невиконання
перед боржником зобов'язання за кредитним договором в тому ж розмірі, що і
боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків, нарахованих за користування
кредитом, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитку.

ОСОБА_1 як
поручитель зобов,язань ТОВ за кредитним договором і як директор ТОВ 11 січня
2005 року був письмово повідомлений про прострочену заборгованість перед Банком
по кредиту і відсоткам, а також про необхідність погасити заборгованість.

За договором поруки ОСОБА_1
зобов,язаний був протягом 5 календарних днів з моменту отримання
повідомлення виконати свої зобов,язання перед Банком, але не зробив цього.
Пунктом 4 договору поруки передбачено, що у разі невиконання боржником
зобов,язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, про те, що відповідно до ст. 554 ЦК України
поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи
оплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше
не встановлено договором поруки, тому стягнув борг, який має ТОВ перед Банком
солідарно з відповідачів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції стягнув з відповідачів судові
витрати по сплаті судового збору в сумі 3440 гривень, однак, з таким висновком
суду погодитися не можна.

Відповідно
до ст.3 п. 1 а) ставки державного мита встановлюються, для подання заяв і
скарг, що подаються до суду із позовних заяв
становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних
мінімумів доходів   громадян   і   не
більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2007 року в частині стягнення судових витрат
по сплаті судового збору змінити, зменшити розмір судових витрат по сплаті
судового збору до 1700 гривень, відповідно до п.4 ч.І ст.309 ЦПК України.

Доводи відповідача ОСОБА_1
про те, що суд не застосував ч.2 ст. 140 ЦК України, спростовуються матеріалами справи та висновками
суду.

Керуючись ст.ст. 303,307, п.4 ч.І ст.309, 313-314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого
Рогу від 19 лютого 2006 року в частині стягнення державного мита в сумі 3440
гривень - змінити, зменшити розмір судових витрат по сплаті судового збору.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Панмет» на
користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
1700 гривень.

В іншій частині
рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Судової Палати у цивільних справах Верховного Суду України в
двомісячний термін з дня набрання ним законної сили.