Справа
№22-ц-3784/06                   Головуючий у 1
інстанції Верещак A.M.
Категорія 19,22                                Доповідач
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 лютого  2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Київської  області в складі: головуючого
Воробйової Н.С., суддів  Олійника В.І.,
Оношко Г.М., при секретарі Велицькому О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві
цивільну справі за апеляційними
скаргами    Генеральної прокуратури
України та представника ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду
від 20 вересня 2006 року в цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України , відділення
Державного казначейства України у Печерському районі м. Києва про відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

встановила:

У жовтні 2004
року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом . У   позові
зазначав,  що  він
працював на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 Таращанського району Київської області.
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 06 травня 2003 року був
засуджений за ч. 1ст. 165,ч.З ст.27 , ч.іст. 366, ст. 42 КК України / в ред .I960 року/ до 2
років 6 міс. позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади,
пов"язані із здійсненням юридичної практики в органах внутрішніх справ ,
прокуратурі та суді строком на з роки. На підставі Закону України „Про
амністію" звільнений від
покарання.

Ухвалою судової палати в кримінальних справах
Апеляційного суду м. Києва від 24
грудня 2003 року
вирок скасований, справу направлено на додаткове    розслідування  .  30     серпня    2004    року   Генеральною прокуратурою справу закрито по
ч.І ст. 165 КК
України на підставі п.2 ст. 213
КПК України у зв"язку з недоведеністю участі у вчиненні злочинів.

Протягом 105
днів позивач перебував під вартою а з 11
грудня 2002 року
щодо нього було застосовано запобіжний захід підписка про невиїзд. У
зв"язку з незаконним засудженням, незаконним утриманням під вартою та у
зв"язку з підпискою про невиїзд , у зв"язку з незаконними діями
органів досудового слідства , фізичного та психічного впливу позивачеві було
завдано моральної шкоди, яка полягала у втраті престижної роботи , порушенні
нормальних життєвих зв"язків, потребі у додаткових зусиллях    для організації свого життя та

соціальної адаптації. Погіршився стан здоров"я
позивача, він вимушений був кілька разів стаціонарно лікуватися, погіршився
матеріальний стан сім'ї та відносини в сім"ї, була втрачена можливість
нормального спілкування з  вагітною
дочкою.

Розмір моральної шкоди позивач визначив у сумі 500 000 грн. та
просив зобов'язати відділення Державного казначейства України відшкодувати
зазначену суму за рахунок коштів державного бюджету.

В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні
вимоги. Просив стягнути моральну шкоду в розмірі , визначеному судово-психолого-психіатричної
експертизою  в сумі   19
332 000  грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 20 вересня 2006 року позов
задоволено частково. Постановлено стягнути з відділення Державного казначейства
у Печерському районі м. Києва на користь ОСОБА_1 283125 грн. моральної шкоди , заподіяної внаслідок незаконних дій органів прокуратури.
В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Генеральна прокуратура України
ставить питання про скасування рішення суду з підстав неповного з"ясування
судом обставин , що мають
значення для справи , невідповідності
висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду
в частині визначення* розміру моральної шкоди та ухвалити рішення про стягнення
моральної шкодив розмірі 19
332 000 грн. Перевіривши матеріали справи в порядку ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід
відхилити, а апеляційна скарга Генеральної прокуратури України підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України від 01 грудня
1994 року №266/94 ВР „Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання , досудового слідства , прокуратури
суду" /далі Закону/ підлягає відшкодуванню моральна шкода , завдана
внаслідок незаконних дій у вигляді незаконного притягнення як обвинуваченого в
кримінальній справі , незаконного взяття та тримання під вартою.

Згідно з частинами 5,6 ст. 4 Закону , відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі , коли незаконні дії органів дізнання ,
досудового слідства, прокуратури і суду завдали позивачеві моральної втрати ,
призвели до порушення його нормальних життєвих зв"язків , вимагають від
нього додаткових зусиль   для організації
свого життя.

Моральною шкодою визнаються  страждання , заподіяні
внаслідок фізичного чи
психічного  впливу, що призвело до
погіршення  або

позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і
бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків
морального характеру.

Розмір моральної шкоди, відповідно до частин2,3 ст. 13 Закону
визначається судом з урахуванням обставин справи виходячи з розміру не менше
одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

Постановляючи рішення , суд першої інстанції правильно виходив з того, що
незаконними діями відповідача ,
що полягали в незаконному притягнення до кримінальної відповідальності та
незаконному приманні під вартою позивачеві були порушені конституційні права
позивача , що
завдало  йому моральних страждань,  призвело до
порушення

нормальних життєвих зв"язків, погіршення
психологічного та фізичного стану ,
порушення стосунків з оточуючими людьми, тривалої ізоляції від суспільства
та інших негативних наслідків, завдано моральної шкоди, яка підлягає
відшкодуванню відповідно до вище вказаного Закону .

Проте з розміром моральної шкоди, що підлягає
відшкодуванню, повністю погодитися не можна оскільки при вирішенні питання щодо
розміру відшкодування моральної шкоди суд не в повній мірі врахував положення
п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної / немайнової/ шкоди „
відповідно до яких крім
урахування  характеру  та обсягу
моральних   страждань  та
немайнових втрат ,
яких зазнав позивач, необхідно виходити із засад розумності , виваженості та
справедливості , 3 урахуванням
наведених положень , фактичних
обставин справи колегія вважає, що розмір моральної шкоди   підлягає зменшенню.

При цьому колегія вважає таким , що не відповідає
засадам розумності, виваженості та справедливості визначений судом розмір
моральної шкоди за час утримання під вартою з розрахунку 5 мінімальних
заробітних плат за кожний день утримання під вартою та вважає, що моральна
шкода за час утримання під вартою має відшкодовуватися з розрахунку однієї
мінімальної заробітної плати за день утримання під вартою, що становить   39375   грн.

Всього підлягає відшкодуванню моральна шкода в сумі 125 625 грн., в тому
числі визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної  шкоди  ,              завданої   незаконним
притягненням  як обвинуваченого -86250 грн. та
додатково 39 375 грн . відшкодування за
час утримання під вартою./86 250
+ 39375 = 125625/.

Доводи
апеляційної скарги Генеральної прокуратури України про те, що розмір
відшкодування моральної шкоди не повинен перевищувати 9 тис грн. Не
приймаються до уваги. Такий розмір відшкодування не відповідатиме обсягу та
характеру моральних страждань , яких зазнав позивач, істотності та тяжкості
вимушених змін у його життєвих та
виробничих стосунках , ступеню зниження його  ділової репутації.

Так само не приймаються до уваги доводи апелянта ОСОБА_1
щодо визначення відшкодування моральної шкоди в розмірі 19 332 000 грн. При
визначенні розміру відшкодування моральної шкоди , крім урахування характеру та
обсягу страждань і немайнових втрат , яких зазнала особа , необхідно виходити
також із засад розумності . виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги Генеральної прокуратури України
щодо неповного з"ясування судом обставин , що мають значення для справи, безпідставні . Обставини справи
встановлені судом повно, у відповідності з наданими  сторонами доказами.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків
суду , викладених
у   рішенні.

Керуючись ст. ст.
309, 316 ЦПК
України, колегія суддів ,
-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити. Апеляційну    скаргу
Генеральної прокуратури
України    задовольнити частково.

Рішення
Білоцерківського
міськрайонного   суду     від
20   вересня   2006
року   в    частині
визначення розміру
відшкодування   моральної шкоди
змінити. Стягнути     з          відділення    Державного казначейства       України    у

Печерському  районі
м.   Києва    за рахунок
коштів  державного бюджету України  на
користь    ОСОБА_1 моральну шкоду
в сумі 125625 грн.
/сто двадцять п"ять тисяч шістсот двадцять п"ять/. В іншій частині
позову відмовити.

Ухвала   набирає
законної сили    з моменту проголошення і
може    бути оскаржена до Верховного суду
України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді