Справа № 22-1361
2007 р.                      Головуючий у 1 інстанції- Гайдар А.В.
Категорія 21                                           Доповідач- Рецебуринський Ю.Й.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2007 р.                                                  Апеляційний суд Донецької області

в складі:    головуючого - Бугрим Л.М.

суддів: Зінов'євої А.Г.,
Рецебуринського Ю.Й. при секретарі- Іванові В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Вугледарі
Донецької області

на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 6 грудня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Вугледарі Донецької області про стягнення
моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Вугледарського міського суду від 6 грудня 2006 року позов ОСОБА_1задоволено частково, на користь позивача з відповідача
стягнуто на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду та зменшити
суму в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування доводів скарги апелянт посилався на те, що позивач не довів
факту моральних страждань, оскільки відсутній висновок
МСЕК з цього приводу. Окрім того, судом не враховано, що дія закона, який передбачає стягнення моральної
шкоди на 2006 р. зупинена.

У судове засідання представник відповідача, повідомлений належний чином про
час та місце слухання справі, не з'явився без поважних причин.

Позивач ОСОБА_1 просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали
цивільної справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами в
зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, регулюються Законом
України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Згідно з п. п. "є" п.1 ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 28 цього Закону, у
разі настання страхового випадку, Фонд соціального
страхування у встановленому законодавством порядку зобов'язаний виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння йому цієї шкоди.

Судом першої інстанції по справі встановлено, що у зв'язку із шкідливими
умовами праці на підприємстві вугільної
промисловості позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування професійного захворювання від
15.03.2004 р. (а.с.31).

2

Висновком МСЕК від 26.03.2004 року
йому вперше встановлена втрата професійної працездатності  25%
у   зв'язку  з
професійним   захворюванням-   хронічниою
вертоброгеною радікулопатія, а 05.04.2005 р.- по сукупності професійних захворювань- 60% втрати професійної працездатності
(а.с.32,39).

Із пояснень позивача вбачається, що внаслідок професійних захворювань йому
заподіяна моральна шкода, яка полягає у
моральних стражданнях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що порушило його нормальні життєві зв'язки, та потребує від
нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те,
що наслідки професійного захворювання змусили
позивача змінити спосіб життя та докладати зусиль для організації життя. У
зв'язку з цим у нього, відповідно до ст.ст.21,28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" виникло право на відшкодування
моральної шкоди.

Посилання відповідача на ст. 77 п.27 Закону України „Про державний бюджет
України на 2006 рік", яким зупинено дію статей Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", про
відшкодування моральної шкоди, не може бути підставою для відмови у задоволенні
позову, оскільки Фонд соціального страхування сплачує страхові внески
потерпілим не за рахунок державного бюджету, а
за рахунок страхових внесків підприємств, установ, організацій.

Окрім того,
право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло у 2004 р. по професійному
захворюванню.

Доводи апелянта про відсутність підстав, а саме- висновку МСЕК про
наявність спричинення моральної шкоди позивачу
для її відшкодування, не грунтуються на вказаному законі, оскільки в даному випадку витребування відповідного висновку не
передбачено.

Розмір моральної шкоди, визначений судом з урахуванням наданих доказів,
конкретних обставин справи, та в відповідності з вимогами п.3 ст.34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності".

При встановлені зазначених фактів і постановлені рішення судом першої інстанції
не порушено норм процесуального права та правильно
застосовано норми матеріального права, тому підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не
має. Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані і не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст. 304,307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.Вугледарі Донецької області-
відхилити.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 6 грудня 2006
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
та може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили
безпосередньо до Верховного Суду України.