Справа № 2-
М Е Н Е М     У К Р А Ї  Н И
Індустріальний   районний суд м.
складі: головуючого судді: Мороз В.П.,
при секретарі: Губаренко О.А.,
за участю адвокатів: ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
справу за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_3,
ОСОБА_4, КП Дніпропетровське МБТІ, треті
приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу
ОСОБА_6  по визнання недійсним договору
Позивач звернувся до суду з позовом
КП Дніпропетровське МБТІ, треті особи приватний
Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5,
ОСОБА_6  по визнання недійсним договору
В обґрунтування свої вимог в позовній
заяві та в судовому засідані
на те, що на підставі договору дарування належала 1/3 частина
будинку АДРЕСА_1 та 0,0193 га
ділянки за цією ж адресою, 2/3 частини вказаного домоволодіння
ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину від
Позивач вказує, що його було введено в
оману та незаконним шляхом
договір купівлі-продажу домоволодіння між ОСОБА_4 та ним, яки
просив визнати недійсним, як і наступний правочин, укладений між ОСОБА_4 та
В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги, просив суд їх
посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_3. позов не визнав,
посилаючись на відсутність
підстав для визнання вказаного договору недійсним, оскільки позивач
розумів характер укладеної угоди та був поінформований про її наслідки.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явилась, про час і
розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі.
особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального
ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, на адресу суду надійшла
від нього з проханням слухати справу без його участі, окрім того надав
суду
пояснення в яких зазначив, що порушень діючого законодавства, інструкції
порядок вчинення нотаріальних дій при нотаріальному посвідченні договору
житлового будинку від 27.06.2006 року за реєстровим НОМЕР_1
особа ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилась, про час і місце
справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі.
третьої особи КП ДМБТІ в судове засідання з'явився,  проти
позову заперечував, суду пояснив, що реєстрація права власності за
проведена з чітким додержанням чинного законодавства.
Вислухавши пояснення позивача,  відповідача, третьої особи, думку адвоката,
матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за
судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування  ОСОБА_2 належала 1/3 частина  житлового будинку АДРЕСА_1 та 0,0193 га
земельної ділянки за цією ж адресою, 2/3 частини
домоволодіння належать ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про
на спадщину від 29.10.1985 року.
Рішенням
АНД районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2006 року визнано

дійсним
договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 укладений 11.07.1993 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_6. Вказаним рішенням також визнано право власності на
вказане

домоволодіння
за ОСОБА_4(а.с. 23).

Рішення
АНД районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2005 року від

14.04.2006
року в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось, набрало

чинності,
є преюдиціальним фактом, відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК

України.

27.06.2006
року відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння,

укладеного
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3., посвідченого приватним нотаріусом

ОСОБА_5,
реєстровий НОМЕР_1 (а.с. 22), ОСОБА_3. набув право власності на

домоволодіння   АДРЕСА_1, що також

підтверджується
витягом по реєстрацію права власності на нерухоме майно від

19.07.2006
року (а.с.53).

Суд критично ставиться до посилань
позивача на те, що його введено в

оману
та позбавлено вказаного домоволодіння шляхом шахрайства з огляду на

наступне.

Відповідно
до п.16 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України - при

вирішенні
питання про визнання угоди недійсною суду необхідно враховувати

наступне:

а)
недійсність угоди може бути підтверджена будь-якими передбаченими у ст. 27

ЦПК
УРСР засобами доведення.

Письмових доказів (доводів) позивачем з
того приводу, що угода між ним

та
ОСОБА_4 ніколи не укладалась, суду надано не було, заява про

витребування
доказів, в порядку, встановленому ст.ст. 133, 137 ЦПК України суду

не
надавалася.

Згідно
пункту 11  Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 28.04.1978 р.

«Про
судову практику у справах про визнання угод недійсними»,  під помилкою

слід
розуміти  таке неправильне сприйняття
стороною суб'єкта, предмету або

інших
істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутністю

якого
за обставинами справи можна вважати, що угода не була би укладена.

Окрім
того, Постановою від 08.06.2007 року
кримінальну справу за ч.2 ст.190 КК

України
по факту заволодіння шляхом шахрайства чужим майном, яке належить

ОСОБА_2
(позивачу по справі), припинено на підставі п.2 ст.6 КПК

України,
тобто за відсутністю складу злочину, що також суд приймає до уваги і

розцінює
як преюдиціальний факт у розумінні ч.3 ст.63 ЦПК України.

Відповідно
до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо

не
встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно
до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності право чину

є
недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які

встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього

Кодексу.

Окрім
того, стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги,

додержання
яких є необхідним для чинності правочину.

Зміст договору купівлі-продажу,
укладеному між ОСОБА_4 та

ОСОБА_3.
не суперечить жодному із актів цивільного законодавства, цей правочин

вчинений
з дотриманням всіх норм цивільного законодавства і спрямований на

реалізацію
прав передбачених ними, а саме - правовідносин купівлі-продажу

майна,
зміст правочину не суперечить моральним засадам суспільства.  Особи які

уклали
договір мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення

учасників
було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Це підтверджується

текстом
договору купівлі-продажу , в якому
нотаріусом здійснений відповідний

запис.

Вказаний
договір вчинений в формі передбаченій законом, тобто викладений у

письмовій
формі, нотаріально посвідчений і здійснена його реєстрація.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3. є добросовісним набувачем,

що
відповідає положенням ст.330 Цивільного Кодексу України.

Даючи
правову оцінку вимогам ОСОБА_2 з приводу визнання недійсною

правової
реєстрації права власності на домоволодіння в КП ДМБТІ, поновлення

попередньої
реєстрації та визнання недійсною правової реєстрації договору

купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1

від
19  липня 2006 року на ім'я ОСОБА_3., суд
виходить з положень ст.16

Цивільного
Кодексу України, якою не передбачено такий
спосіб захисту прав та

інтересів
судом. З огляду на державну  реєстрацію
права власності нерухомого

майна,
особа може звернутись з вимогою по її скасування, а не визнання

недійсною,
що в свою чергу не було викладено в позовній заяві.

З
приводу вимог позивача про зобов'язання ОСОБА_3. залишити земельну ділянку,

суд
виходить з положень диспозиції ст.377 ЦК України, а саме - до особи, яка

придбала
житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на

якій
він розміщений, без зміни її цільового призначення, у розмірах,

встановлених
договором, що і зроблено з боку відповідача - ОСОБА_3.

З
приводу вимог про відшкодування моральної шкоди, суд посилається на положення

ст.1167
ЦК України, як на відсутність підстав для задоволення позову і в

частині
відшкодування моральної шкоди.

Оцінюючи всі докази по справі  суд вважає, що позовні вимоги  ОСОБА_2 не
знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і задоволенню не

підлягають.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203.209,210 ЦК України, Постановою

Пленуму
Верховного Суду України від 28.04.1978 р. «Про судову практику у

справах
про визнання угод недійсними», ст. ст. 10, 11, 208-210, 212-215 ЦПК

України,
суд, -

В
И Р І Ш И В:

У
задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному
порядку до Апеляційного суду

Дніпропетровської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 -

денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і

подання
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги,  або в порядку ч.4 ст.

295
ЦПК України.

Суддя

В.П. Мороз