УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

12 березня 2007 р.
м.Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного
суду Закарпатської області в складі:

головуючого:
Куштана Б.П., суддів: Фазикош Г.В. та Кеміня М.П., при секретарі Талпа С.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Міжгірського районного суду від 15 грудня 2006 р.   за
позовом   ОСОБА_1   до
ОСОБА_2  про відшкодування
майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулася з указаним позовом до суду в листопаді 2006 р.

Просила стягнути з відповідача 806.90 грн. майнової шкоди, спричиненої
самовільною порубкою дерев, та 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування зазначала, що проживає в АДРЕСА_1. 16.09.06 р. ОСОБА_2 самовільно зрубав два ясені, які
росли біля її будинку та виконували зсувозахисну роль, а деревину присвоїв.
Таксова вартість останньої складає 62.30 грн., а сума заподіяної шкоди згідно з
постановою Кабінету Міністрів України № 1464 від 05.12.96 р. -806.90 грн.

Унаслідок цих
неправомірних дій вона зазнала також моральних страждань.

Рішенням суду
від 15.12.06 р. у задоволенні
позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та ухвалити нове по
суті заявлених вимог. Доводить про часткову невідповідність висновків суду
обставинам справи, оскільки зрубані дерева виконували зсувозахисну роль на
схилі біля її будинку.

У своєму
запереченні ОСОБА_2 вказує на безпідставність скарги.

Суд першої інстанції встановив, що зрубані відповідачем
дерева не є власністю ОСОБА_1, оскільки знаходилися за межами її земельної
ділянки.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, з
таких мотивів.

Згідно з положеннями ст. 15 ЦК
та ст. 3 ЦПК особа має право на судовий захист своїх прав, свобод чи
інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 79 ч.2 Земельного кодексу право
власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий шар) в її
межах, на водні об'єкти, ліси та багаторічні насадження, які на ній
знаходяться.

З матеріалів справи вбачається, що зрізані ОСОБА_2 дерева не знаходилися на
земельній ділянці позивачки. Остання цього факту не заперечила (а.с.18, 20).

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги про зсувозахисну роль цих дерев
є необгрутованйми. Подана ОСОБА_1 Пилипецької сільської ради від 05.12.06 р. не
може бути взята до уваги як доказ, оскільки така до суду першої інстанції не
подавалася. Поважних причин неподання не встановлено.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що діями
відповідача цивільні права та інтереси позивачки не порушені.

Отже, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.
303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

Спрявя № 22ц-
335/07

УХВАЛИЛА:

1.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

2.
Рішення Міжгірського районного суду від 15 грудня 2006 р.
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.