23 лютого 2007 року       Будьонівський районий суд м.Донецька
у складі: головуючого судді     Шишова О.О.
при секретарі                                                               Редько С.В.
за участю: представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Донецьку справу
за позовом ОСОБА_2 до виконкома Донецької
міської ради про визнання права власності, -
звернувся у Будьонівський районний суд м.Донецька з позовною заявою, у якій просив суд визнати за ним право власності на цех по обробке дерева,
склад, підсобне приміщення, що розташовані
за адресою:АДРЕСА_1.
У судовому
засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав
заявлені вимоги в обгрунтування яких пояснив, що на підставі свідоцтва про
право власності ОСОБА_2 належить будинок пілорами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. 20 липня 2006 року між ОСОБА_2 та виконкомом Донецької міської
ради був укладений договір аренди земельної ділянки під вищеназваним будинком.
Оскільки будівлі були побудовани самовільно, але
відповідають технічним нормам та будинок прийнятий в експлуатацію, просив суд
визнати за ОСОБА_2 право власності на будівлю цеху
літ. "У-1" площею 177,9 м.кв., склад літ. "Гч-1",
площею 115,6 м.кв. та підсобне приміщення літ V, площею 37м.кв., що розташовані за адресою:АДРЕСА_1.
Відповідач, представник третьої особи у судове засідання не заявилися, будучи повідомлені про час та місце розгляду
справи належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсунтість незчявившейся особи та прийняти заочне рішення проти якого
позивач не заперечував.
Вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у межах заявлених позовних вимог, суд приходить до
рішенням виконкома Донецької міської ради від 21 червня 2006 року № 342/2 було
вирішено передати фізичній особі ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,2402га,
для експлуатації існуючого будинку пілорами, що
розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

2

Відповідно
договору аренда виконком Донецькоїї міської ради надав ОСОБА_3. в строкове платне користування земельну
ділянку загальною площею 0,2402га.

Актом від 28 липня 2006 року
підтверджено, що ОСОБА_2 прийняв в користування земельну
ділянку площею 2402 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з
свідоцтва виданого нотаріусом від 05 червня 2002року
будівля пілорами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2

У судовому засіданні представник позивача вказав, що за адресою: АДРЕСА_1 були самовільно возведені цех, склад, підсобне приміщення та їм була надана адреса
АДРЕСА_1

З
інвентаризаційної справи вбачається, що на вказаній земельній ділянці за
адресою:АДРЕСА_1, самовільне возведені
будівлі, а саме: будівля пілорами літ Г-1, склад, літ Г'-І, цех для обробки дерева, літ У-1, підсобне приміщення
літ "г", огородження № 1-4.

Частина 3 статті
376 ЦК України
передбачає, що право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою,
яка здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання змельної ділянки у встановленому порядку
особі під уже збудоване нерухоме майно.

У судовому засіданні було встановлено, що земельна ділянка була надана ОСОБА_2 під вже збудовані будівлі.

Згідно вимог
Закону України "Про державну реєстрацію майнових
прав на нерухоме майно і їхні обмеження'' на комунальне підприємство БТІ м.Донецька, до створення
державних органів по реєстрації майнових прав на об'єкти нерухомості,
покладені функції по реєстрації прав на
об'єкти нерухомості.

Перелік
правовстановлюючих документів передбачених зазначеною
нормою на підставі яких здійснюється реєстрація прав власності на об'єкти нгерухомості є вичерпною і
не підлягає розширеному тлумаченню,
тобто ухвалення спеціального рішення виконкома
районної ради діючим законодавством не передбачено.

Частиною 2 ст.4 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991року (з відповідними змінами та доповненями)
передбачено, що власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були
зв'язані з позбавленням володіння і відшкоджування заподіяних цим
збитків.

Відповідно
вимог ст. 41 Конституції України право власності набувається  в  порядку,
визначеному законом.  Право  набуття власності відноситься до конституційних прав громадянина, що у силу положень ст. 41 Конституції України не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Як роз'яснив
Пленум Верховного № 9 від 01 листопада 1996 року "Про
застосування Конституції України при здійсненні правосудця", в п. 2
Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії,
суди при розгляді конкретних справ повинні
оцінювати зміст будь-якого закону або іншого
нормативного акту з погляду його відповідності Конституції

3

і в усіх
необхідних випадках застосовувати Конституцію, як норму прямої дії.

Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник
майна може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою
особою, атакож у разі втрати ним документа, який засвідчує його
право власності.

Представник позивача у судовому засіданні пояснював, що визнання права власності необхідно підтвердити для
реєстрації будівель в Бюро технічної інвентаризації.

Оцінюючи наведені позивачем у відповідності зі ст. 57 ЦПК України докази у
їх сукупності суд приходить до висновку, що оскільки будівлі, що розташовані за адресою:АДРЕСА_1 збудовані на відведеній ділянці, при цьому права інших осіб не порушуються, позовні вимоги щодо визнання права
власності підлягають задоволенню.

На підставі
викладеного і керуючись ст.ст. 376, 392, ст. 4 Закону України "Про власність", ст.ст. 10, 11, 57, 60, 215, 226 ЦПК
України, суд,-

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовільнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на цех по обробки деревини літ. "У-1" площею 177,9
м.кв., склад, літ. "Гч-1", площею 115,6 м.кв., підсобне
приміщення літ "г", площею 37м.кв., що розташовані за адресою:АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції позивачем
може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів піля
подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не
була подана у строк двадцять днів, рішення суду набирає законної сили після закінчення
цього строку.