Справа №22-Ц-548-2007                                     Головуючий
в 1 інстанції  Кириченко
Категорія   5                                                          Доповідач у 2 інстанції   Голуб
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого
Сліпченка О.І.

суддів:                     Голуб С.А.,
Коцюрби О.П.,

при секретарі
Некорі А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького
районного суду Київської області від 13
листопада 2006 року  у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні жилим будинком шляхом виселення

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2006
року позивачі пред'явили в суді названий позов. В позові посилались на те,
що на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону від 5 серпня 2006 року вони є
співвласниками будинку АДРЕСА_1.
Спадщину оформили після смерті своєї сестри ОСОБА_4. В будинку проживає
відповідач, який був співмешканцем померлої ОСОБА_4. Відповідач чинить
позивачам перешкоди в користуванні будинком, тому позивачі просили його
виселити із будинку.

Заочним рішенням
Кагарлицького районного суду Київської області від    13

листопада 2006
року позов задоволено.

В задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного
рішення суду відмовлено ухвалою Кагарликського районного суду від 20 грудня 2006 року.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач оскаржив його
в апеляційному порядку з підстав порушення
судом при його винесенні норм матеріального та

процесуального права.

Зокрема зазначає, що суд виніс рішення без участі
відповідача, хоча відповідач просив відкласти розгляд справи у зв"язку із
зайнятістю його представника в іншому судовому процесі.

При винесенні рішення суд першої інстанції не прийняв до
уваги той факт, що відповідач проживав з померлою ОСОБА_4. однією сім"єю,
а тому у нього виникло право на користування будинком і після смерті
спадкодавця. Апелянт також посилається на те, що в зимовий період йому нікуди
виселитися, оскільки приміщення, в якому він може проживати не придатне для
проживання .

Просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в
позові.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апелянта та заперечення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи
в межах доводів

апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга    має бути відхилена з наступних

підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач
проживає в будинку АДРЕСА_1 як
колишній член сім"ї попереднього власника ОСОБА_4., яка  померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Після її смерті позивачі на підставі свідоцтва про право
на спадщину за

законом від 5
серпня 2006 року
стали власниками спірного жилого будинку.

Відповідач чинить їм перешкоди в користуванні будинком,
не допускає позивачів з представниками БТІ до будинку для інвентаризації
будинку, а також заперечує проти користування вказаним будинком позивачем
ОСОБА_3.

При винесенні рішення суд першої інстанції керувався ст. 383 ч.І та ст. 319 ЦК України,
якими не передбачено обов'язків власників жилого будинку допускати відповідача
до користування житловим будинком. При цьому суд зазначив, що на дані
правовідносини не розповсюджуються вимоги ст. 156 ЖК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду
виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.
319 ЦК
України власник володіє, користується,

розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Оскільки права членів сім"ї колишнього власника є
похідними від прав власника, то з припиненням для власника права власності на
жиле приміщення члени

його сім"ї також втрачають право користування цим
приміщенням.

Таким чином, враховуючи, що право власності на будинок
ОСОБА_4. припинилось в зв"язку з її смертю і перейшло до її спадкоємців,
припинилось і право користування вказаним будинком відповідачем, який проживав
з нею однією сім"єю.

Згідно зі ст. 48
Закону України та ст. 391
ЦК України власник має право вимагати перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження майном хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про
виселення відповідача правомірно захистив права власників на користування
належним їм

майном.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що суд
правильно застосував норми матеріального
права, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині   не

обгрунтовані,

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом норм
процесуального права, вони також не можуть слугувати підставою для скасування
рішення суду з

наступних підстав.

Відповідно до ст. 224
ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним
чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не
надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач був
належним чином повідомлений про розгляд справи ще 31 жовтня 2006 року, але не
з"явився у зв"язку із зайнятістю його представника в іншому судовому
процесі. В судове засідання, яке було призначено на 26 жовтня 2006, року відповідач
також не з"явився в зв"язку з тим, що його представник був зайнятий в
іншому судовому процесі.

Відповідно до ч.З ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі,
зобов"язані   добросовісно   здійснювати     свої
процесуальні   права  і
виконувати

процесуальні обов'язки.

Відповідач недобросовісно користувався своїми
процесуальними правами, а тому суд першої інстанції правомірно визнав причини
його неявки в судове засідання

неповажними і виніс заочне рішення.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає рішення суду
правильним і доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи, що рішення суду винесене з додержанням норм
процесуального

та матеріального права, воно має бути залишене без змін.

Керуючись ст.ст. 303,
308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення
Кагарлицького        районного суду
Київської області від13 листопада
2006 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку шляхом
подання касаційної скарги до Верховного Суду України.

Головуючий: