Справа
№ 22ц-2004/2007                                                     Головуючий
у 1 інстанції - Андреев
Категорія - 21                                                                                                 Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

22 лютого 2007 року                                                                                                             м.
Донецьк

Апеляційний
суд Донецької області в складі: головуючої - Гурової О.М., суддів - Могутової
Н.Г., Шевченко В.Ю., при секретарі - Тимченко
Г.В., за участю - сторін,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Дзержинську на рішення Дзержинського
міського суду Донецької області від 14 грудня 2006 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Дзержинську про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
м. Дзержинську звернулось до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною
скаргою на рішення Дзержинського міського суду від 14 грудня 2006 року, яким
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, стягнуто з відповідача на його
користь у відшкодування моральної шкоди 9000 грн.

В апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду
просило скасувати зазначене рішення у зв'язку з тим, що згідно з Законом
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного захворювання" від 23.09.1999 p., всі види
соціальних послуг і виплат повинні бути підтверджені висновком МСЕК. Витяг з
акту огляду на МСЕК від 06.09.2006 р. стосовно ОСОБА_1 не містить відомостей
про наявність факту спричинення йому моральної шкоди, а інших документів, які б
підтверджували такий факт позивач суду не надав. Крім того, відповідно до п.27
ст.77 Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік, зупинено дію
абзацу четвертого ст. 1 пп."е" п. 1 ч.1 ст. 21, ч. 3 ст. 34 ЗУ „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату
працездатності".

Суд першої інстанції, задовольняючи частково вимоги ОСОБА_1, посилався на
те, що позивач протягом 33 років працював на вугільних підприємствах на
підземних роботах. 26 липня 2006 року комісією складено акт розслідування
професійного захворювання у ОСОБА_1 -хронічний обструктивний бронхіт 2 ст. За
висновками МСЕК від 6 вересня 2006 року позивачу встановлено вперше 30% втрати
професійної працездатності в зв'язку з вказаним профзахворюванням, а за
сукупністю 40%, з яких повторно 10% - по трудовому каліцтву 27.01.2000 року
безстроково та визнано інвалідом 3-ї групи. У зв'язку з пошкодженим здоров'я у
позивача порушені відносини з оточуючими людьми, нормальні життєві зв'язки
внаслідок неможливості продовження активного суспільного життя, тому суд вважав
за можливе стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 -
9000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши
матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду -скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставою для
скасування рішення в апеляційному

порядку і ухвалення нового рішення є неправильне
застосування судом норм матеріального

права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 1974
року працював на шахті "Торецька" на роботах з повним робочим днем в
підземних умовах, внаслідок чого отримав професійне захворювання - хронічний обструктивний
бронхіт, емфізема легенів, легенева недостатність 1-2 ст. За висновками МСЕК
від 6 вересня 2006 року позивачу встановлено вперше 30% втрати професійної
працездатності в зв'язку з вказаним профзахворюванням, а за сукупністю 40%, з
яких повторно 10% - по трудовому каліцтву 2000 року безстроково та визнано
інвалідом 3-ї групи.

Відповідно до ст. 21 п.1 пп. „є" та ст. 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", у разі настання страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством
порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові
внаслідок ушкодження його здоров»я, виплачуючи йому грошову суму за моральну
шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Разом з тим, з метою приведення окремих норм законів у відповідність з
Законом України „Про державний бюджет України на 2006 рік" пунктом 27
статті 77 вказаного Закону зупинено на 2006 рік дію абзацу 4 ст. 1( в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей), підпункту
„є" п.1, ч.1,ст. 21, ч.3 ст.ст. 28, 34 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності".

Виходячи з наведеного, а також вимог ст. 5 ЦК України, у
суда 1-ї інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1,
оскільки дія положень п.27 ст. 77 Закону України „Про державний бюджет України
на 2006 рік" повинна застосовуватись до правовідносин, що виникли після
набрання чинності вказаним законом, тобто після 1 січня 2006 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вперше висновком МСЕК від
06.09.2006 року встановлено 30% втрати працездатності в зв"язку з наявним
профзахворюванням.

Викладене свідчить, що право на відшкодування моральної
шкоди у позивача виникло з зазначеного часу, тобто після набрання чинності
Законом України „Про державний бюджет України на 2006 рік", тому правових
підстав для стягнення сум у відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 не існує,
оскільки призупинення дії закону не дає підстав для його застосування.

На підставі викладеного, Апеляційний суд приходить до висновку про
необхідність задоволення апеляційної скарги і постановления нового рішення, яким слід відмовити
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_1
підлягають стягненню на користь Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Дзержинську понесені витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі 1,50 грн.

Керуючись ст. ст.
309, 314, 316 ЦПК України, Апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Дзержинську задовольнити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від
14 грудня 2006 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську про
відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м.
Дзержинську витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у
розмірі 1,50 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з
дня набрання законної сили.