АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 23 » січня 2006р.                                                                                              м.Одеса

Колегія суддів                         з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого
судді -                                                                                                    Шейко Л.М.

суддів                  -                                                                Комаровської Н.В., Журавльова О.Г.

при
секретарі   -                                                                                                Тончевої Н.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні м. Одеси справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про виселення та зобов'язання не перешкоджати в користуванні власністю та за зустрічним
позовомОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Світлани Данилівни про визнання договору
дарування недійсним та визнання права власності по
придбаній давнині, за участю третьої особи Комунального підприємства « Одеське міжрайонне бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості », -

встановила:

В ІНФОРМАЦІЯ_2 року позивачка ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом в якому ставить питання про зобов'язання
відповідачів ОСОБА_2,ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не перешкоджати
їй в користуванні та володінні належною їй на праві власності 2/25 частиною домоволодіння за АДРЕСА_1 м. Одесі,
що знаходиться у літері « А », та складається з жилої кімнати, 6-2, площею 20,1 кв. м., коридору 6-1, площею 4,9 кв. м., та санвузла 6-1-1, площею 4,7 кв. м., зазначених на плані технічного паспорту
домоволодіння та висилити відповідачів із вказаних приміщень.
А також зобов'язати відповідачів замурувати двері, самовільно прорубані ними, які з'єднують приміщення 6-1, що належать їй, з
приміщенням 5-1, що знаходиться в користуванні
відповідачів. Свій позов позивачка обгрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року
колишня власниця спірної частини 2/25 домоволодіння, ОСОБА_6. подарувала їй цю частину, що було нотаріально оформлено
договором дарування , де чітко вказано, які приміщення в
домоволодінні відходять їй в користування. При спробі посилитися у вказані приміщення, їй було надано опір з боку
відповідачів, які самовільно їх. зайняли і без будь -якого погодження та дозволу ОСОБА_6. і її, як нового власника, прорубали з
кімнати під номером 5-1 в коридор під номером
6-1, на плані технічного паспорту від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, двері та самостійно здійснили реконструкцію приміщень. Тому посилаючись
на те, що відповідачі порушують її законні інтереси та права, просить позов
задовольнити.

Не погодившись з позовом ОСОБА_3 відповідачі ОСОБА_2. та ОСОБА_1. подали до
суду зустрічний позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_6. з залученням третьої особи КП « МБТІ та РОН », в якому просили визнати за ними право власності на 2/25 частини вказаного домоволодіння
та приміщення під номером 6-2; 6-1; 6-1-1, що належали
на праві власності та знаходилися в користуванні ОСОБА_6., на підставі
придбаної давнини, та визнати договір дарування недійсним.

Справа №
22ц- 444/07                                                        Категорія
ЦП:

Головуючий у першій інстанції - Погрібний М.О.
Доповідач - Шейко
Л.М.

Відповідачі ОСОБА_5. та ОСОБА_3. у судове засідання не з'явились та надали
до суду заяву про незгоду з позовом та проханням розглянути справу у їх
відсутність. (а. с. 103,104 ).

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила,
що дійсно ОСОБА_6. на підставі власності належали 2/5 частини вказаного будинку і в її користуванні до ІНФОРМАЦІЯ_5 року знаходилися
приміщення під номером 6-2, площею 20, 1 кв. м. та 6-1, площею 9,9 кв. м. в літері « А » на плані технічного паспорту, зазначеного домоволодіння, за 1972 рік. У зв'язку з непридатністю приміщень до житла, а саме
із-за відсутності водопостачання, каналізації, газу, опалення,
наявності сирості, ОСОБА_6 була надана квартира, куди вона переїхала на постійне місце проживання, а в належні їй
приміщення самовільно вселилася сім'я громадянки
ОСОБА_7, яка там проживала на протязі 8-9 років. А після того, як приміщення
стали валитися, сім'я ОСОБА_7 виселилася. Вважаючи, що приміщення більше не
цікавлять ОСОБА_6, ОСОБА_1 відремонтували спірні
приміщення переобладнавши жилу кімнату площею 20,1 кв. м. в кухню, а приміщення площею 9,9 кв. м. в коридор та санвузол, підвівши туди газ, воду та каналізацію якими користуються з ІНФОРМАЦІЯ_7 року по теперішній час. Весь цей час ОСОБА_6. не цікавилась своєю власністю, тому вони вважають, що набули
право власності на спірні приміщення на підставі ст.344 ЦК України.

Відповідачка ОСОБА_6. позов ОСОБА_1 не визнала, посилаючись на те, що їй на
підставі договору купівлі-продажу від ІНФОРМАЦІЯ_6 року на праві власності належали 2/25 частини домоволодіння АДРЕСА_1 місті Одесі , де вона проживаючи, користувалася приміщеннями під номером
6-2,
жила кімната, площею 20,1 кв. м. та підсобним приміщенням під номером 6-1, площею 9,9 кв. м. У ІНФОРМАЦІЯ_5 році, за місцем своєї роботи, вона отримала квартиру АДРЕСА_3 місті Одесі, куди переїхала проживати. А в належну їй спірну частину
домоволодіння , з її дозволу поселилася сім'я ОСОБА_7, де проживала біля 10 років. Після виселення сім'ї ОСОБА_7 її приватна квартира залишилася вільна і вона її закрила. Довгий час
вона в квартиру не навідувалася. А ІНФОРМАЦІЯ_3 року
подарувала належну їй частину домоволодіння ОСОБА_3. Після відчуження своєї
частини домоволодіння їй стало відомо, що сім'я ОСОБА_1, які також мають право
власності на частину домоволодіння та
проживають в ньому, самовільно зайняли її квартиру і
користуються належною їй частиною домоволодіння
та приміщення. Вона ніколи не передавала сім'ї ОСОБА_1 своїх прав власника на 2/25 частини спірного домоволодіння та приміщень, що
знаходились в її користуванні. Тому вона вважає
позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 безпідставними та такими, що
порушують її права та законні інтереси.

ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 також не
визнала.

Представник третьої особи КП « МБТІ та РОН » в судовому засіданні пояснив, що всі необхідні заміри, реєстрація по спірному домоволодінню,
проводилась з дотриманням інструкцій та інших
нормативних актів, які регламентують порядок інвентаризації та реєстрації
об'єктів нерухомості. Якщо і були будь-які
відхилення з боку інженерів їхнього підприємства при складенні тих чи інших технічних документів, але вони не вплинули і не
могли вплинути на правовідносини між сторонами по
справі відносно спірного нерухомого майна.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1 року позов ОСОБА_3 задоволено, в задоволені позовних
вимог ОСОБА_1. та ОСОБА_2 -відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1. та ОСОБА_2. надали до суду
апеляційну скаргу в якій ставиться питання про
скасування вищезазначеного рішення про задоволення позову. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду, вважає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_6. на праві власності належали 2/25 частини домоволодіння АДРЕСА_1 місті Одесі,
на підставі договору купівлі -
продажу від ІНФОРМАЦІЯ_6
року.

Згідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається
своїм майном за своїм розсудом. Власник має право здійснювати відповідно до
свого майна любі дії, які не заперечують закону.

В спірній домобудівлі ОСОБА_6.
належала кімната площею 20 кв. м. та кухня площею 9,9 кв. м., використовуючи своє право власника вона
подарувала належну їй частину домоволодіння ОСОБА_3 уклавши
договір дарування, який був засвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу, який зареєстрований в реєстрі за
НОМЕР_1.

ОСОБА_3 прийнявши в дар
спірні 2/25 спірної
домобудівлі, ставши їх власником, маючи право користування не може
користуватися своєю власністю, оскільки відповідачі самовільно заволодівши
майном, прорубали двері з належного їм приміщення в приміщення належне ОСОБА_3
і перешкоджають їй в здійсненні прав власника.

Крім того, в
судовому засіданні також було встановлено, що ОСОБА_6. після свого переїзду на
інше місце проживання ніколи не передавала сім'ї ОСОБА_1 , належну їй
частину домоволодіння та приміщення та не
давала дозволу на зняття цих приміщень та їх переобладнання.

Колегія суддів
погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 основані на нормах ст.ст 387, 391 ЦК України, Закону України «Про власність », які їх регулюють та підлягають задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання договору
дарування недійсним та визнання права власності по придбаній давнині,
то суд також погоджується з висновком суду
першої інстанції, що вони є неправомірними, такими, що суперечать встановленим
судом фактам та закону.

Посилання
апелянтів на ст. 344 ЦК
України та вимоги щодо визнання права власності по придбаній давнині не
ґрунтуються на законні, оскільки вказана норма матеріального права діє з ІНФОРМАЦІЯ_8
року.  Ствердження апелянтів,  що суд
вийшов     за межі  позову
в  частині  їх виселення спростовується уточненими
позовними вимогами ОСОБА_3 (
а.с.47а). Крім того, судова колегія вважає, що при вселенні сім'ї ОСОБА_1 у
спірне приміщення ними був порушений порядок вселення. згідно зі ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або громадського житлового виконавчий
комітет районної Ради видає громадянину ордер, який є єдиною підставою для
вселення в надане жиле приміщення. ОСОБА_1вселилися в дану спірну квартиру без
законних на це підстав, не маючи ордеру, не знаходячись на квартирному обліку
або на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, тобто вселились
в квартиру з порушенням встановленого ЖК України порядку.

Таким
чином,    не   допускається   набуття
права   власності    за
набувальною   давністю обросовісними володільцями незалежно від часу
володіння чужим майном чи відкритості володіння апеляційній скарзі
апелянт не навів доказів, які б спростували висновки суду, тому,   колегія прийшла до висновку, що суд першої
інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно гув справу, дав належну
оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням вимог матеріального та
процесуального права. На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303 ; 307 ч.1 п.1; 308; 313 - 315,317 ст.303,
ЦПК країни, колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -ухвалила:
Апеляційну скаргуОСОБА_1 та ОСОБА_2 -лишити
без задоволення, Рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1 року
-залишити без змін, Уквала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення, та може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.