Справа № 22-Ц-730/2007 p.
Категорія: стягнення страхових сум
Головуючий 1 інстанції Білецька А.М.
Доповідач Борова С.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

8 лютого 2007 року судова колегія, судової палати
по цивільним справам апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого                            Борової С.А.

Суддів                                      Даниленко В.М., Пшенічної Л.В.

при секретарі                            Гребенщиковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 9 листопада 2006

року по справі за позовом ОСОБА_1 до
акціонерного товариства "Українська охоронно- страхова
компанія", третя особа- Департамент Державної служби охорони
при Міністерстві внутрішніх справ України про визнання неправомірними дій страхової компанії та визнання права на отримання
страхової суми, відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

У березні 2006 року до суду звернувся з зазначеною позовною заявою
ОСОБА_1, просив визнати за ним право на
отримання страхової суми згідно з п.2 "а" Положення  про порядок та умови державного обов*язкового    особистого    страхування осіб    рядового,
начальницького і вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх    справ  України"
надалі
"Положення",  що  належить
йому  до  виплати
внаслідок    встановлення
другої групи     інвалідності  через травму
отриману  при  виконанні службових обов*язків 05.12.   1989 р.
Визнати незаконними дії відповідача,
який відмовив йому у виплаті
зазначеної страхової суми. Стягнути на його користь 21 712 грн.- невиплачену
страхову суму,    51 грн. 36 коп.- понесені
витрати у зв*язку зі зверненням до суду. На
відшкодування моральної шкоди стягнути 10 000 грн.

При цьому позивач посилається на те,
що проходив службу в Комінтернівському
МВДСО у м. Харкові УДСО при УМВС
України в Харківській області. Звільнено його зі служби з 01.06. 2005 року через
хворобу.

05. 12. 1989 р. при виконанні службових обов*язків він отримав травму-ушиблена рана лоба. Був складений акт по ф. Н-1. Оскільки
від цього акта в його особистій справі залишився тільки
відривний талон, то 01.08. 2005 р. було
повторно складений акт по ф. Н-1 щодо травми
отриманої у 1989 р. при виконанні службових обов*язків.

Рішенням МСЕК від 01.06. 2005 р. йому
встановлено другу групу інвалідності з втратою
працездатності 80%. Інвалідність пов*язана з виконанням
службових обов*язків, тобто вказаною травмою
10 жовтня УДСО , а пізніше і він особисто, звернулися до відповідача про нарахування та виплату йому
страхових сум. Відповідь він не отримав, а 22 грудня 2005 р. він отримав від страхової
компанії 6800 грн.. Оскільки йому належала страхова сума
у більшому розмірі, він звернувся знову до відповідача про роз*яснення та з вимогою виплатити йому належні страхові
суми. Незважаючи на всі надані документи, страхова сума у повному розмірі по
цей час йому не виплачена.

Неправомірні дії відповідача викликали погіршення стану здоров*я, він
нервував, не зміг своєчасно пройти санаторне
лікування. Внаслідок хвилювання погіршились стосунки в сім*ї та з товаришами.
Усе зазначене потребувало додаткових зусиль для організації
життя.

У судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги підтримав у повному обсязі..

Представник відповідача проти позову заперечував. Не оспорював факту наявності проходження служби позивачем в органах міліції
та звільнення його у 2005 році за станом здоров*я, що
пов*язано з проходженням служби. У зв*язку з чим ОСОБА_1 виплачена страхова сума 6800 грн. Щодо визнання страховою подією
травми отриманої у 1989 р. та виплати страхової суми відповідно до п. 2 "а" Положення, то підстав для цього немає, оскільки страхова компанія на час отримання травми
не перебувала ні в яких договірних відносинах з МВДСО
у м. Харкові УДСО приУМВС України в Харківській області.
Тільки з 1991 передбачене державне страхування робітників міліції, a AT "Українська охоронно- страхова компанія" створена у 1996 р. та з
1998 р. здійснює державне обов*язкове страхування працівників міліції.

Представник третьої особи вважав,
що позов задоволенню не підлягає.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2006 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та постановити нове,
яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

При цьому апелянт посилається на порушення вимог процесуального та матеріального права. Висновок суду не відповідає
матеріалам справи, судом невірно та неповно встановлені обставини, які
мають значення для справи.

Так, суд не взяв до уваги, що його було звільненно зі служби у зв*язку з хворобою, яка пов*язана з отриманою під час служби
травмою. Також не взято до уваги, що проведені відповідачем страхові
виплати проведені з порушенням строків її виплати, чим і спричинено моральну шкоду та свідчить про незаконність дій
страхової компанії.

Судова колегія, вислухавши пояснення осіб, які з*явилися до судового
засідання, перевіривши матеріали справи, обсудивши доводи апеляційної скарги, вважає,
що вона не підлягає задоволенню.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що страховим випадком є
подія, передбачена договором страхування або
законодавством і з настанням якої виникає обов*язок страховика здійснити виплату страхової суми страхувальнику, застрахованій
особі. На момент отримання травми у 1989 р. договору страхування з AT "Українська охоронно-страхова
компанія" укладено не було. Чинним на той час Законом не передбачалось
вказаного вида страхування. Закон України "Про міліцію" прийнятий 20
грудня 1990 p., Положення про порядок і умови
державного обов*язкового страхування осіб рядового і начальницького та
вільнонайомного складу органів і підрозділі внутрішніх справ прийнято
29 червня 1991 p., тобто після страхової події.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні
обставини справи та правовідношення, які виникли
між сторонами та Закон, який їх регулює.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Комінтернівському МВДСО у м. Харкові УДСО при УМВС
України в Харківській області. 5 грудня 1989 р. при виконанні службових
обов*язків ОСОБА_1 отримав травму, про що був складений акт по
ф. Н-1. У зв*язку з тим, що акт не зберігся , в

особистій
справі був лише відривний талон, 01.08. 2005 р. був складений знову акт по ф. Н-1 щодо травми отриманої у 1989 р.Військово- лікарська комісія госпіталю УМВС України в
Харківській області 18 квітня 2005 року встановила, що отримана позивачем травма у 1989 р. "пов*язана з виконанням
службових обов*язків", "Захворювання, ТАК, пов*язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ". МСЕК
ОСОБА_1 встановлена друга грагіа
інвалідності з втратою працездатності 80 %. . Наказом НОМЕР_1 його звільнено зі служби за п. 64 б з 1.06.2005 р. ( через хворобу) У зв*язку зі свільненням за вказаних
обставин AT "Українська охоронно- страхова компанія" виплатила позивачу
страхову суму 6800 грн.

Рішення суду відповідає вимогам Закона України "Про міліцію" 1990 p., Положенню про порядок і умови
державного обов*язкового особистого страхування осіб рядового і начальницького
та вільнонайомного складу органів внутрішніх справ 1991 p., які не існували
на період страхового випадку-1989
р.

Починаючи з 1998 р. кожен рік між AT УОСК та ДДСО при МВС України укладаються договори про державне обов*язкове особисте
страхування.

Згідно до ст. 8 Закону, України "Про
страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством і з настанням якої
виникає обов*язок страховика здійснити
виплату страхової суми страхувальнику, застрахованій осбі. Особа вважається зстрахованою в разі укладення договору страхування
або, якщо це прямо передбачено законодавством
та за умови сплати страхових платежів за даний вид страхування.

На момент отримання травми позивачем- 5 грудня 1989 p.: договору страхування з AT "УОСК" не було укладено,
страхові платежі не вносилися, законодавством не передбачався
даний вид страхування.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування
одна сторона ( страховик) зобов*язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов*язується сплачуващи страхові
платежі та виконувати інші умови договору.

Страховий випадок з ОСОБА_1 мав
місце у 1989 р.

Відповідно до ст. 998 ЦК України договір страхування
визнається недійсним якщо його укладено після настання
страхового випадку. Виходячи з зазначеного договір страхування не міг бути укладений після настання страхового
випадку.

Але травма не
дає підстав для виплати страхової суми відповідно з вищенаведеним, а у зв*язку зі звільненням (хвороба) позивач отримав
страхову суму.

Тому суд вірно
прийшов до висновку про те, що позивачу повинні бути виплачені страховиком страхові суми передбачені п. 2 "б" Положення, а не п. 2 "а".

Сама по собі нарахована та виплачена страхова сума 6800 грн. не є предметом даного спору.

Оскільки дії відповідача були правомірними, права
позивача не були порушені,

суд вірно вирішив питання про відсутність підстав для
відшкодування моральної

шкоди.

Відповідно до ст.  1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або юридичній
особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується    особою, яка її завдала, за наявності вини,
крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Судова   колегія   вважає
безпідставними   доводи   апеляційної
скарги   щодо спричинення моральної шкоди у зв*язку з порушенням
встановлених строків  виплати    страхової суми, що свідчить про
незаконність дій відповідача, саме якими спричинено

моральну шкоду, оскільки такі вимоги не заявлялись у суді
першої інстанції Незаконними діями
відповідача позивач обґрунтовував вимоги щодо виплати страхової суми по
п. 2 "а"
Положення.

Ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом норм
матеріального та процесуального права які привели
або могли привести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 303, 304, 307,
308, 313,315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити..

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 9 листопада 2006 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржене
у касаційному порядку безпосередньо до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.