АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ
УХВАЛА

Іменем
України

06 березня 2007
року Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Головчук
С.В.

суддів Миніч
Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі            Калинець Т.Л.

розглянувши у відкритому (закритому) судовому засіданні в
м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинської міської
ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання Державних актів на право приватної
власності на земельну ділянку недійсними за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Новоград - Волинського
міськрайонного суду Житомирської області від 15 листопада 2006
року, -

встановив:

У травні 2005 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом в якому просила визнати частково недійсними
Державні акти на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_2 по
АДРЕСА_1 та її земельної ділянки по АДРЕСА_2. Посилалася на те, що 03.03.1957 року купила 14
частину будинку по АДРЕСА_2, який розміщений на земельній ділянці 600 кв.м. 01 червня 1979 року її чоловіку
ОСОБА_4, як інваліду Великої Вітчизняної війни було надано дозвіл на
будівництво гаража, а 07.09.1979
року було вилучено з лишків землекористування при будинку АДРЕСА_1 частину
земельної ділянки і приєднано до її земельної ділянки. Земельну ділянку
приватизувала в 1995 році.
При приватизації земельної ділянки ОСОБА_3, відповідачем незаконно зменшений
розмір її земельної ділянки та порушено п.2.20 Інструкції Державних будівельних
норм України. Просила позов задовольнити.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги і
просила визнати недійсними Державні акти на право приватної власності на землю,
видані на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з тих підстав, що розміри і межі
земельних ділянок біля будинку ОСОБА_2 та її будинку в натурі не відповідають
тим розмірам, які є в Державних актах на ці земельні ділянки. Виконком міської
ради при передачі земельних ділянок у власність відповідачам та їй не врахував
дані бюро технічної інвентаризації, договір купівлі-продажу будинку від 03.03.1957 року ОСОБА_1 в
частині розміру земельної ділянки на якій розташований будинок та не виготовив
документацію в необхідному обсязі. Крім того зазначає, що ОСОБА_3 не мав права
відчужувати земельну ділянку протягом 6
років з часу набуття права власності відповідно до ст. 17 ЗК України (1990 року).

Справа №22 ц/424
Категорія 33

Головуючий в суді 1-ї
інст. Євпак В.В. Доповідач Павицька Т.М.

2

Рішенням
Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 листопада 2006 року ОСОБА_1
відмовлено в задоволенні позову за безпідставністю вимог.

В апеляційній            скарзі  ОСОБА_1
просить  скасувати  рішення
суду  та

ухвалити нове рішення - про задоволення позову. Посилається на те, що суд
безпідставно відмовив їй у позові, не дав оцінки доказам у справі. Зокрема, суд
не врахував висновки експертизи та не витребував і не дослідив матеріали
земельно-кадастрової документації, щодо земельних ділянок, що існували до
вилучення земельної ділянки у відповідача ОСОБА_3 та будівництвом гаража
позивачкою.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,
суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів
справи видно, що ОСОБА_1 03.03.1957
року купила 1/2 частину жилого будинку по АДРЕСА_2, який розташований на
земельній ділянці розміром 600
кв.м.

Судом
встановлено, що відповідно до рішення Новоград-Волинського міськвиконкому №459 від 07.03.1979 року та
письмової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, 11
кв.м, земельної ділянки вилучено із землекористування при будинку АДРЕСА_1, який належав
ОСОБА_3 та передано у користування позивачки. З умов цієї угоди вбачається, що
межа земельних ділянок проходить по стіні гаража ОСОБА_1, остання не претендує
на додаткову земельну ділянку за рахунок ОСОБА_3, а також на доступ до стіни
гаража.

03.07.1995 року ОСОБА_1
звернулася до виконкому Новоград-Волинського. міськвиконкому про передачу їй у
власність 350 кв.м,
земельної ділянки. Для обслуговування жилого будинку та господарських будівель
позивачці було передано у власність 393
кв.м, земельної ділянки, що підтверджується Державним актом на право
приватної власності на землю від 31.07.
1995 року.

Відповідачу
ОСОБА_3 згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 27.07.1996 року передано у
власність 484 кв. м.
земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Судом
встановлено, що між власниками суміжних земельних ділянок було узгоджено межі
землекористування ОСОБА_3, в тому числі з позивачкою, про що свідчить акт від 30.07.1996 року, підписаний
нею без будь-яких застережень.

Отже, відповідно
до ч.5 ст.17 ЗК України (1990
р.) Новоград-Волинською міською радою, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були передані у
власність земельні ділянки, які були в їх користуванні.

Згідно висновку
експерта від 25.05.2006 року
розміри і межі земельної ділянки по АДРЕСА_2  в м. Новоград-Волинський, що належить ОСОБА_1 практично
відповідають конфігурації та розмірам, відображеним в Державному акті на землю

Враховуючи, що
судом не встановлено порушень при передачі ОСОБА_1 у приватну власність
земельної ділянки розміром 393
кв.м., а ОСОБА_3 - розміром
484 кв.м.,
суд правильно відмовив в позові про визнання Державних актів на право приватної
власності на земельну ділянку недійсними.

З матеріалів
справи видно, що 22 лютого 2001 року ОСОБА_3
земельну ділянку розміром 484
кв.м, подарував ОСОБА_2, якій 12
березня 2001 року був
виданий Державний акт на право власності на землю. Вказаний договір дарування
ніким не оспорений і є чинним.

Тому суд першої
інстанції правильно відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання Державного акту на право власності на землю недійсним.

Разом з тим з мотивувальної частини рішення підлягає
виключенню помилкове посилання суду на те, що ОСОБА_1    пропустила строк позовної давності і
клопотань

3

про його поновлення не заявляла, оскільки в задоволенні
позову відмовлено за безпідставністю.

Суд першої
інстанції повно з'ясував обставини справи у межах заявлених вимог, дав належну
оцінку доводам і запереченням сторін.

Рішення суду
відповідає обставинам справи та вимогам закону, підстав для його скасування
немає.

Керуючись ст.
ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 листопада 2006 року залишити
без зміни.

Виключити з мотивувальної
частини рішення посилання на те, що ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності
і клопотань про його поновлення  не
заявляла.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та
може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.

ч