Справа № 2-747/07/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

07 березня 2007
року                 Київський районний
суд м. Харкова у складі:

головуючої
суду  Муратової C.O. при
секретарі         Нагорній Ю.О..
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну за позовом  ОСОБА_1
до   відкритого   акціонерного
товариства  ..Спеціалізоване  будівельно-монтажне управління
..Тунельбуд" про стягнення середнього заробітку за час затримки
розрахунку, витрат на правову допомогу. -

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 09 жовтня 2006 року звернувся до суду з позовом до
ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації
втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього
заробітку за час затримки розрахунку, витрат на допомогу адвоката при складанні
позову, моральної шкоди, який в ході судового розгляду уточнював, зменшив
розмір позовних вимог у зв'язку з виплатою йому в жовтні 2006 року
заборгованості по заробітній платі у сумі 14736 гр. 57 коп., та в грудні 2006
року компенсації за несвоєчасну її виплату в сумі 488 гр. 87 коп., та просить
суд стягнути з відповідача на його користь 11225 гр. 66 коп. - середній
заробіток за час затримки розрахунку, та 150 гр. - витрати на правову допомогу
при підготовці позову, вказуючи, що він працював у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12.09.1983
року на різних посадах, з 22 травня 2000 року працював начальником ділянки по
підземним роботам. З грудня 2005 року по квітень 2006 року йому не
виплачувалася заробітна плата. Відповідно до наказу від 04 квітня 2006 року. 10
квітня 2006 року він звільнився з роботи в зв'язку з виходом на пенсію. При
звільненні з ним не був зроблений розрахунок, у зв'язку з чим він просить,
відповідно до ст. 117 КЗпП України, стягнути середній заробіток за час затримки
по день фактичного розрахунку в сумі 11225 гр. 66 коп., виходячи з розрахунку :
1981. 00 гр. х 5 місяців 20 днів (розрахунок на 20 днів 1981.00 гр. : 30 днів х
20 днів = 1320.66 гр.) за період з квітня 2006 року по жовтень 2006 року.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних
вимог, вказуючи, що в березні 2006 року, коли ВАТ„Спеціалізоване
будівельно-монтажне управління „Тунельбуд" уклало контракт на виконання
робіт, на підприємство надійшла велика сума грошей, яку було витрачено на
виплату зарплати працівникам підприємства, наступного разу гроші на
підприємство надійшли у жовтні 2006 року, і з ОСОБА_1 було проведено
розрахунок. Підприємство не мало можливості виплатити зарплату позивачу в день
його звільнення у зв'язку відсутністю коштів, оскільки в документах на виконання
робіт було допущено помилки, наслідком чого стало зупинення роботи всього
підприємства та його фінансування.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали
справи у їх сукупності, представлені суду докази, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що позивач працював у
відповідача з 12 вересня 1983 року по 10 квітня 2006 року, коли, згідно наказу
НОМЕР_1 від 04 квітня 2006 року, він був звільнений з посади начальника ділянки
№ 1 за власним бажанням, по ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію,
що підтверджується копіює трудової книжки, наказу (а.с. 6, 8-10).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення.

З представлених документів вбачається, що фактичний
розрахунок з позивачем при звільненні проведено не було, що підтверджується
довідку виданою ВАТ„Спеціалізоване

будівельно-монтажне управління „Тунельбуд" 10 липня
2007 року (а.с. 7), з якої вбачається, що загальна сума заборгованості по
заробітній платі ОСОБА_1 за грудень 2005 року, січень - квітень включно 2006
року становить 14736 гр. 57 коп., про що також підтвердили позивач, представник
відповідача в судовому засіданні.

Заборгованість
по заробітній платі перед ОСОБА_1 фактично була погашена в повному обсязі 06
жовтня 2006 року в сумі 14736 гр. 57 коп., а також нарахована компенсація ча
несвоєчасну виплату заробітної плати на грудень 2005 року, січень, лютий,
беречень. квітень 2006 року, про що свідчить лист голови правління
ВАТ.,Спеціалічоване будівельно-монтажне управління „Тунельбуд" від 16
листопада 2006 року (а.с. 16).

Заборгованість
по заробітній платі була виплачена ОСОБА_1 06 жовтня 2006 року, компенсація за несвоєчасну
виплату заробітної плати в сумі 488 гр. 87 коп. була виплачена ОСОБА_1 22
грудня 2006 року, що підтверджується листом від 23 січня 2007 року, платіжними
відомостями (а.с. 26. 46-48). а також поясненнями сторін в судовом) засіданні. В
зв'язку ч цим ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2007
року провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача
заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітку у
зв'язку з порушенням строків її виплати було закрито в зв'язку з відмовою
позивача від позову, позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди була
залишена без розгляду за клопотанням позивача (а.с. 28).

Таким чином,
судом достовірно встановлено, що заробітна плата ОСОБА_1 за грудень 2005 року,
січень, лютий, березень, квітень 2006 року була виплачена 06 жовтня 2006 року,
тобто з порушенням строків її виплати.

При цьому суд
критично ставиться до заперечень представника відповідача про відсутність вини
в діях ВАТ„Спеціалізоване будівельно-монтажне управління „Тунельбуд" щодо
порушення строків виплати зарплати позивачу та наданих до суду в ксерокопіях
документів на підтвердження своєї позиції. Так, представником відповідача до
суду надані договір субпідряду від 07 березня 2006 року, з якого вбачається, що
відповідачу по справі було перераховано передоплату в сумі 480000,00 гр. для
виконання робіт за договором (а.с. 32-33); довідку ВАТ
„РайффазенБанкАваль" про залишення коштів на поточному рахунку відповідача
в сумі 44,98 гр. станом на 31 березня 2006 року (а.с. 34); лист АКПІБ філії
..Відділення Промінвестбанку в м. Харків" про відсутність руху грошових
коштів на рахунку ВАТ..Спеціалізоване будівельно-монтажне управління
..Тунельбуд" за період з 01 квітня 2006 року по 01 жовтня 2006 року (а.с.
35); довідку ВАТ «Харківська філія Кредобанк" від 02 березня 2007 року про
обороти коштів по рахунку за період з 01 квітня 2006 року по 01 жовтня 2006
року (а.с. 36); листи AT „Концерн АВЕК та Ко" від 03.04.2006 р. з проханням
тимчасово зупинити роботи по спорудженню в'їзду - виїзду в підземний паркінг на
об'єкті в зв'язку з проведенням додаткового обстеження в будівлі по вул.
Сумській, 70 та від 13.04.2006 року про недоцільність будівельно-монтажних
робіт по спорудженню тунелю в'їзду - виїзду з підземного паркінгу до завершення
роботи комісії та її висновків (а.с. 37, 38): контракт № 4 від 26 вересня 2006
року на виконання робіт, будівництво об'єкту, з якого вбачається, що загальна
вартість робіт у поточному році складає 510168 гр. (а.с. 39-40).

Відповідно до роз'яснень,
що містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня
1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату
праці", суд, на підставі ст. 117 КЗпП України, стягує на користь
працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -по день постановления рішення, якщо роботодавець не
доведе відсутності в цьому своєї вини; сама по собі відсутність коштів у
роботодавця не виключає його відповідальності.

В ході судового
розгляду справи представником відповідача не було наведено достатніх
обгрунтованих причин, які би достовірно свідчили про відсутність вини
роботодавця у порушенні строків розрахунку з позивачем по справі. Представлені
документи, про які зазначається вище, на думку суду, не можуть бути підставами
для визнання відсутності вини роботодавця в непроведенні своєчасного розрахунку
з ОСОБА_1

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати ч
вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові
сум у строки, зазначені ст.

116, при відсутності спору про їх розмір підприємство
повинно виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності
спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій етапі відшкодування в
тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до листа від 02.02.2007р. вих. НОМЕР_2 голови правління
ВАТ„Спеціалізоване будівельно-монтажне управління „тунельбуд» середньомісячна
заробітна плата ОСОБА_1 складає 1981 гр.
00коп. виходячи з такого розміру, яким також погодився позивач, середній
заробіток за час затримки по з такого розміру розрахунку складає суму 11225 гр.
66 коп., виходячи з розрахунку :
1981, 00 гр. х 5 місяців 20 днів за період з квітня 2006 року по жовтень
2006 року.

Разом з тим. згідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися
з заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня. коли він дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права; ч. 2 ст. 233 КЗпП України визначає право працівника в
разі порушення законодавства про оплату праці звернення до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Суд, відповідно до ст. 234 КЗпП України, може поновити ці строки у разі їх
пропуску з поважних причин.

В судовому
засіданні позивач просив поновити йому встановлений законом тримісячний строк для звернення до суду з позовною
вимогою про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки
розрахунку, вказуючи, що про невиплату йому заробітної плати та непроведения з ним розрахунку
він дізнався в день звільнення, неодноразово
він звертався до підприємства з проханням виплатити йому зарплату, але не звертався
до суду, оскільки покладався на порядність підприємства. Судом достовірно встановлено, що про своє порушене право позивач
дізнався в день звільнення, тобто 10 квітня 2006 року, а до суду
звернуся лише 09 жовтня 2006 року.

Вказані позивачем обставини на Думку суду, не можуть бути визнані поважними причинами
пропуску строку звернення до суду з позовом. Інших причин позивачем ОСОБА_1
суду не наведено

Таким чином, суд
визнає в'йчу підприємства у затримці виплати заробітної плати позивачу та
проведенні з ним розрахунку, при цьому відмовляє позивачу у його позовній
вимозі щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки
розрахунку у зв'язку з пропуском позивачем
тримісячного строку, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України для
звернення до суду з позовом.

Разом з тим. судом достовірно встановлено, що позивач звернувся до суду
внаслідок порушення підприємством відносно нього законодавства про оплату
праці, під час знаходження справи в суді відповідач виплатив позивачу
компенсацію за несвоєчасну виплату
заробітної плати, тому суд вважає позовну вимогу позивача щодо стягнення на
його користь витрат на правову допомогу при підготовці позову в сумі 150 гр.
такою, що підлягає задоволенню, а тому стягує на користь позивача
вказану суму з відповідача, яка підтверджується квитанцією НОМЕР_3 від 01.10.
2006р. (а.с. 11). Також, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, суд стягує з
відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 51 гр., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 гр.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 116, 117,
233, 234 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ :

Стягнути з відкритого акціонерного товариства „Спеціалізоване
будівельно-монтажне управління „Тунельбуд" на користь ОСОБА_1 на
відшкодування витрат на правову допомогу при підготовці позову в сумі 150 гр.
(сто п'ятдесят гривень).

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку звернення до
суду з

позовною вимогою щодо стягнення середнього заробітку за час затримки
розрахунку, в

зв'язку з чим в частині позовних вимог щодо
стягнення середнього заробітку за час затримки

розрахунку - відмовити.

Стягнути    з    відкритого    акціонерного    товариства    „Спеціалізоване    будівельно-монтажне управління
«Тунельбуд" на користь держави судовий збір у розмірі 51 гр.. витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи   сумі 30 гр.

Рішення може бути оскарженої в
апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі
протягом 10 днів після проголошення рішення до Київського районного суду м.
Харкова заяви про апеляційне оскарження рішення суду та шляхом подачі протягом
20 днів після подачі вказаної заяви апеляційної скарги до Київського районного
суду м. Харкова, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення виготовлено у нарадчій кімнаті, є оригіналом.