Справа № 22ц-1601/2007 p.                                  Головуючий
у 1 інстанції    Румілова Н.М..
Категорія 19                                                                         Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем         України

22 лютого 2007
року                                                                             м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі: головуючого судді Голубинського A.M., судців: Прокопчук
Л.М., Борсукової О.І.,

при
секретарі Пометун С.М. за участю позивача ОСОБА_1,
адвоката ОСОБА_2, представника відповідача Сисоєвої Н.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Донецьку
цивільну справу по апеляції Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Центрально-Міському районі м. Горлівка на рішення Центрально-Міського
районного суду м. Горлівка від 28 листопада 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Центрально-Міському районі м.
Горлівка про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Центрально - Міського районного суду м. Горлівка Донецької області від 28
листопада 2006 року позов задоволений частково. На відшкодування моральної
шкоди з відповідача стягнуто 18000 грн. Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що факт отримання ОСОБА_1 ушкодження здоров"я, пов"язаного з
виконанням роботи в підземних умовах , підтверджено висновком МСЕК від
07.08.2006 року, яким позивачу встановлена по сукупності стійка втрата
працездатності 60%, з яких 30% у зв'язку з професійним захворюванням -
хронічний бронхіт первинно та через трудові каліцтва, що мали місце 10.11.2005
року - на 20%, та 29.01.2005 року - на 10%. Втрата працездатності порушила
звичайний ритм життя позивача, він лікується амбулаторно, стаціонарно, що
вимагає від нього додаткових зусиль по організації свого життя.

В
апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, постановити нове
рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що в суді
першої інстанції позивач не довів позовних вимог, тобто факт заподіяння
моральної шкоди не встановлено висновком МСЕК, а також суд не врахував, що дії
статей, щодо стягнення моральної шкоди призупиненні п.27 ст.77 Закону України
„Про державний бюджет України на 2006 рік".

Заслухавши
доповідача, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи,
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з таких підстав.

Відповідно до
ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Розглядаючи
спір, суд встановив, що позивач тривалий час працював на підземних роботах,
внаслідок неналежних умов праці отримав трудові каліцтва та професійне
захворювання. Висновком МСЕК від 01.06.2005 року йому вперше встановлена стійка
втрата працездатності 10%, у зв'язку з трудовим каліцтвом отриманим 29.01.2005
року, а рішенням МСЕК від 20.03.2006 року йому було встановлено втрату
працездатності на 30% за сукупності трудових каліцтв: від 10.11.2005 року на
20% первинно та від 29.01.2005 року - на 10% повторно. При огляді МСЕК
07.08.2006 року йому було встановлено третю групу інвалідності та втрату
працездатності 60% за сукупності: 30% за професійним захворюванням - хронічним
бронхітом первинно, та через трудові каліцтва, що мали місце 10.11.2005 року
на20% і 29.01.2005 року - 10%.

Відшкодування
моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування
майнової втрати передбачено ст. 1 Закону „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності"(далі - Закон) і є
одним із засобів захисту особистих немайнових прав працівника. Обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди застрахованим, як це передбачено підпунктом
„є" пункту 1 частини першої статті 21, частиною третьою статті 28 Закону,
покладена на відповідача.

В п. 4.1
рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. № 1-9/2004 р. зазначено,
що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових
обов'язків незалежно від ступеня страти професійної працездатності спричиняють
йому моральні і фізичні страждання.

Факт заподіяння
шкоди  здоров'ю     позивача підтверджений  висновком
МСЕК від

01.06.2005  року, яким йому
встановлено втрату професійної працездатності 10% у

зв'язку з трудовим каліцтвом отриманим 29.01.2005 року, а також висновком
МСЕК від

20.03.2006   року ОСОБА_1
було встановлено втрату працездатності 30% за

сукупності
трудових каліцтв, що мали місце 10.11.2005 року-20% та 29.01.2005 року-10% .

Апеляційний
суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що для визнання факту

завдання
позивачу моральної шкоди необхідний висновок МСЕК про наявність заподіяння

такої
шкоди позивачу. Висновок МСЕК, щодо зазначених обставин, відповідно до вимог

п. З ст.
34 Закону необхідний у разі відсутності стійкої втрати працездатності.

Апеляційний
суд приходить до висновку, що не є підставою для скасування рішення суду і
доводи скарги, про те, що Законом України „ Про державний бюджет України на
2006 рік" зупинено дію статей про відшкодування моральної шкоди, оскільки
трудові каліцтва ОСОБА_1
отримав у 2005 році, а тому право на відшкодування моральної шкоди виникло
у позивача до 2006 року.

Визначаючи
розмір моральної шкоди, суд врахував конкретні обставини, характер та обсяг
фізичних та моральних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, можливість
відновлення здоров"я  і визначив
розмір компенсації у сумі 18000 гривень.

Але при
визначені розміру моральної шкоди, суд першої інстанції не навів відповідних
мотивів саме такого розміру відшкодування, тому апеляційний суд вважає за
можливе зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 8000 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що
судом неправильно застосовані норми процесуального чи матеріального права, тому
апеляційний суд підстав для скасування рішення, в межах доводів апеляційної
скарги не вбачає, рішення суду підлягає зміні лише в частині визначення розміру
відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ :

Апеляційну
скаргу задовольнити частково.

Рішення
Центрально - Міського районного суду м. Горлівка Донецької області від 28
листопада 2006 року змінити. Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Центрально - Міському районі м. Горлівка Донецької
області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 8000(вісім тисяч)
гривень.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, касаційна
скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.