Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого     Патрюка М.В.,

суддів:              Барсукової
В.М.,
Балюка М.І.,

Лященко Н.П.,       Охрімчук Л.І., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до відкритого акціонерного
товариства “Павлоградвугілля” про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату
одноразової допомоги,

в с т а н о в и л а:

У червні 2006 року позивач, звернувшись до суду з
указаним позовом, зазначав, що він більше 25 років працював у вугільній
промисловості. Згідно висновку МСЕК від 11 вересня 1996 року йому встановлено
35 % втрати професійної працездатності. На підставі висновку МСЕК відповідачем
йому була нарахована одноразова допомога в розмірі 8480 грн. 13 коп. відповідно
до наказу від 30 вересня 1996 року.

Проте з дня нарахування даної допомоги до 1 січня 1998
року відповідач її не виплатив. Остаточний розрахунок по виплаті допомоги
відповідач провів з ним тільки в травні 2004 року.

Посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від
20 грудня 1997 року, позивач просив стягнути з відповідача компенсацію за
несвоєчасну виплату одноразової допомоги в розмірі 8781 грн. 42 грн.

Рішенням Першотравенського міського суду
Дніпропетровської області від 2 листопада 2006 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2007 року, позов
задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію за
несвоєчасну виплату одноразової допомоги в розмірі 6580 грн. 58 коп.

У поданій касаційній скарзі ВАТ “Павлоградвугілля”
просить зазначені рішення суду скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд, як першої, так і апеляційної
інстанцій, послався на п.п. 39, 43 Правил відшкодування власником підприємства,
установи та організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України  від 23 червня 1993 року № 472 (далі -
Правила), ст. 34 Закону України “Про оплату праці”, а також на Положення про
порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України № 1427 від 20 грудня 1997 року та Закон
України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків її виплати”.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Так, дійсно, відповідно до Правил, відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я,
складається, в тому числі, з виплати в установлених випадках одноразової
допомоги потерпілому. Але така допомога носить одноразовий характер, а тому
застосування до правовідносин, що виникли у зв'язку з затримкою у виплаті одноразової допомоги, ст. 2 Закону України “Про
компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її
виплати” неправомірно, оскільки норми цього Закону застосовуються до тих
грошових доходів, які громадяни одержують на території України, та які не мають
разового характеру.

Крім того, застосовуючи Положення про порядок компенсації працівникам
втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 1427 від 20 грудня 1997 року, суд не звернув увагу на те,
що дія цього Положення не поширюється на правовідносини, які виникли до 1 січня
1998 року.

Оскільки наказ про нарахування і виплату одноразової допомоги ОСОБА_1
виданий 30 вересня 1996 року, зазначене Положення до нього не застосовується.

Згідно ст. 341 ЦПК України суд касаційної інстанції має право скасувати
судові рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який
підлягає застосуванню.

У зв'язку з тим, що при вирішенні справи суди застосували матеріальний
закон, який не поширюється на дані правовідносини, судові рішення підлягають
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 336,341 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу відкритого
акціонерного товариства “Павлоградвугілля”
задовольнити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 2
листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від
27 лютого 2007 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства “Павлоградвугілля”
про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату одноразової допомоги
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                       М.В.Патрюк

Судді:                                                                 В.М.
Барсукова

М.І.
Балюк

Н.П.Лященко

Л.І.Охрімчук