Справа № 22ц-2154/2007 Головуючий по 1-й інстанції:
суддя - Андреев П.Ф.,
Категорія -21 доповідач: суддя - Стратіло В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007 року м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у складі головуючої: судді Шабанової В.О., суддів Резникової Л.В., Стратіло В.І. при секретарі Баранові В.В., з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Білецького О.О.,

розглянувши у відкритому судовому у засіданні у приміщенні апеляційного суду у місті Донецьку справу за апеляційними скаргами позивача - ОСОБА_2 та відповідача ДП „Добропіллявугілля" на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства „Добропіллявугілля", відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у м. Добропілля про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд до вказаних відповідачів про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що його син ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ДП „Добропіллявугілля" ВП „Шахта „Добропільська" у якості ІНФОРМАЦІЯ_1 і ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті нещасного випадку на виробництві він загинув.

Посилаючись на те, що в результаті загибелі сина, йому заподіяно моральні страждання, просив постановити рішення, яким стягнути на його користь 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 22 грудня 2006 року позов задоволено частково. Суд стягнув з ДП „Добропіллявугілля" на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 40000 грн.., а у задоволенні позову до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у м. Добропілля та іншої частини позовних вимог відмовив.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, вказуючи, що судом порушено норми матеріального права, не в повному обсязі врахована глибина моральних страждань, заподіяних внаслідок загибелі сина. Просив змінити рішення суду в частині розміру моральної шкоди, збільшивши суму моральної шкоди згідно позову.

Крім того, відповідач ДП „Добропіллявугілля" також подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої вказував, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Апелянт вважає, що у даному випадку обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди відповідно до Закону України „Про обов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань, які потягли втрату працездатності", слід покласти на відділення виконавчої дирекції Фонду, оскільки син позивача був застрахованою особою, про що свідчить той факт, що відділенням Фонду сплачені страхові виплати, передбачені вказаним Законом.

У апеляційний скарзі йдеться про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Від відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у м. Добропілля письмових заперечень на апеляційні скарги не надійшло.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає за необхідне їх відхилити.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково і стягуючи з ДП „Допропіллявугілля" в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що син позивача перебував у трудових відносинах з вказаним відповідачем, під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він загинув. Суд виходив з того, що шкода життю сина позивача заподіяна з вини відповідача, про що вказано у акті №НОМЕР_1 про нещасний випадок за формою Н-1 від 18.10.2006 року. Суд вказував, що спірні правовідносини врегульовано ст. 1167, де йдеться про загальні підстави відшкодування моральної шкоди та ч.2 ст. 1168 ЦК України, де вказано, що моральна шкода, заподіяна смертю фізичної особи, відшкодовується батькам, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

З огляду на викладене, суд відхилив доводи відповідача про те, що моральна шкода повинна бути відшкодована відділенням виконавчої дирекції Фонду.

Розглядаючи спір, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що дійсно син позивача ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з Державним підприємством „Добропіллявугілля", працюючи на відокремленому підприємстві відповідача - шахті „Добропільська", що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 5-6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 23 годині 30 хвилин під час виконання трудових обов'язків на вказаному підприємстві з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він загинув. Це підтверджується Актом №НОМЕР_1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 18.10.2006 року ( а.с. 11-12) та актом спеціального розслідування групового нещасного випадку від 5.10.2006 року ( а.с. 13-19)

Відповідно до змісту акту №НОМЕР_1 за формою Н-1 цей нещасний випадок стався з вини посадових осіб підприємства відповідача.

Суд першої інстанції правильно посилався на ст. 173 КЗпП України, де йдеться про те, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Оскільки смерть сина позивача сталася з вини відповідача ДП „

Добропіллявугілля", проти чого останній не заперечував, суд також обґрунтовано

послався на ст. 1167 ЦУК України, де вказано, що моральна шкода, завдана фізичній

особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала

за наявності її вини.

Крім того, суд правильно посилався на положення ч.2 ст. 1168 ЦК України, де вказано, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові ( дружині) , батькам ( усиновлювачам), дітям ( усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно зі свідоцтвом про народження батьком загиблого на підприємстві відповідача ОСОБА_3 є позивач ( а.с.4).

Відхиляючи доводи відповідача, який посилався на те, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди слід покласти на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, суд обґрунтовано виходив з того, що спірні правовідносини врегульовано не Законом України „Про обов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань, які потягли втрату працездатності", а нормами цивільного законодавства, відповідно до яких обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на особу, з вини якої заподіяно таку шкоду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність заподіяння позивачу моральної шкоди, що покладає на відповідача ДП „Добропіллявугілля" обов'язок відшкодувати цю шкоду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив і розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував глибину фізичних та моральних страждань, яких зазнав позивач в результаті загибелі сина. При цьому суд виходив також з засад розумності, виваженості та справедливості і обґрунтовано встановив суму відшкодування у розмірі 40000 грн.

За таких обставин доводи апеляційної скарги позивача про невідповідність розміру моральної шкоди, визначеної судом характеру моральних страждань, не приймаються до уваги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, воно не спростовується доводами апеляційних скарг і тому підстав для їх задоволення немає.

Керуючись ст.ст.303-305, п.1 ст.307, 308,313, п.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги позивача - ОСОБА_2 та відповідача -

Державного підприємства „Добропіллявугілля" відхилити, а рішення

Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена протягом двох місяців з моменту набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.