Справа № 22-ц-594 2007р.                                            Головуючий 1 -ї інст. ШРАМКО Л.Л.
Категорія - стягнення шкоди                                          Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

19
лютого 2007 року
судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого - КАРІМОВОЇ Л.В.

суддів -
ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П., КІРСАНОВОЇ
Л.І.

при секретарі -ЗЕЛІНСЬКІЙ І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Ленінського районного суду міста Харкова
від 08 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про стягнення матеріальної і моральної шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП,
та за зустрічним позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення матеріальної і
моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,
-

встановила : 06 квітня 2005 року ОСОБА_2
звернувся до Ленінського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Позивач зазначав, що на підставі
довіреності від ОСОБА_3 він володіє автомобілем ВАЗ-2102, держзнак НОМЕР_1

01
листопада 2004 року,
біля 4 години
він їхав на вказаному автомобілі з боку вулиці Ярославської по Полтавському
шляху у бік вулиці Маліновського у місті Харкові

Внаслідок порушення відповідачем,
який керував автомобілем ВАЗ-2106, держзнак НОМЕР_2, Правил дорожнього руху України сталася ДТП, внаслідок якої
він отримав легкі тілесні ушкодження; його автомобілю були спричинені технічні
ушкодження, а також постраждав пасажир його автомобілю.

Посилаючись на те, що такими діями
відповідача йому заподіяна значна матеріальна, а також і моральна шкода,
оскільки автомобіль вкрай необхідний йому для роботи та для нужд сім"ї, в
якій на його утриманні знаходяться дружина та троє неповнолітніх дітей, позивач
просив суд:

-    стягнути
на його користь з відповідача 6532
грн. - у
відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з 6272 грн. шкоди в
зв"язку з пошкодженням автомобіля і 260
грн. витрат за проведення оцінки автомобіля фахівцем-товарознавцем, та 5000 грн. - у відшкодування
моральної шкоди. Просив також стягнути на його користь з відповідача державне
мито, сплачене при зверненні до суду.

У порядку забезпечення позову
просив суд накласти арешт на частину АДРЕСА_1, що належить відповідачу ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав,
у травні 2005 року
звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому зазначав, що ДТП 01 листопада 2004 року сталася з
вини відповідача, який порушив вимоги п.п.11.2,11.5,12.2,13.3,19.1 ПДР і просив суд
стягнути на його користь з ОСОБА_2 7197
грн. - у
відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження при ДТП його автомобіля; 10000 грн. - у відшкодування
моральної шкоди та 80,50
грн- державного мита.

2

З метою забезпечення позову просив суд накласти арешт на
майно відповідача ОСОБА_2

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволені частково: стягнуто на його користь зі ОСОБА_16532 грн. - у відшкодування
матеріальної шкоди, 65,32
грн. -судового
збору та 2000 грн. - у відшкодування
моральної шкоди.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про
задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на
необґрунтованість рішення, невідповідність його обставинам справи та порушення
судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді; пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи; матеріал №
946 по факту ДТП за участю
сторін та доводи апеляційної скарги, судова колегія підстав для задоволення
скарги не знаходить.

Судовим розглядом встановлено, що 01 листопада 2004 року близько 4 години на
перехресті вулиць Дмитровської-Полтавський шлях у місті Харкові сталася ДТП за участю водіїв
ОСОБА_2, який керував автомобілем ВАЗ 2102
державний номерний знак НОМЕР_1 та
ОСОБА_1, який керував автомобілем ВАЗ-2106 державний номерний знак НОМЕР_2. Внаслідок
зіткнення транспортні засоби були ушкоджені, постраждали водій ОСОБА_2 та
пасажир автомобіля ВАЗ-2106.

Постановою дізнавача СВД ХМУ УМВС
України в Харківській області від 10.11.2004
року в порушенні кримінальної справи за даним фактом відмовлено.

За висновком фахівця -автотехніка
ХНДІСЕ ім. засл.проф.Бокаріуса від 12
липня 2005 року за № 5208 дії водія
ОСОБА_1 у дорожній обстановці 01.11.2004
року не відповідали вимогам п.п.10.1 і 16.13 Правил дорожнього руху України(далі ПДР) і з техничної
точки зору знаходилися у причинному зв»язку з виникненням даної пригоди. Для
виконання вказаних вимог у нього не було якихось перешкод технічного характеру.

Водій ОСОБА_2 мав техничну
можливість запобігти зіткнення з автомобілем ВАЗ-2106 шляхом виконання вимог
п.12.3 ПДР. Його дії не відповідали вимогам п.12.3 ПДР і з техничної точки зору
знаходилися у причинному зв»язку з виникненням даної дорожньо-транспортної
пригоди.

За висновком судової автотехнічної
експертизи № 10305 від 22 грудня 2005 року, проведеної
експертом ХНДІСЕ ОСОБА_5, ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог
п.п.12.2 та 12.3 ПДР.
Техничної змоги уникнути зіткнення виконанням вимог п.12.3 ПДР водій ОСОБА_2 не
мав, якщо небезпека для його руху виникла, коли ВАЗ-2102 знаходився на відстані
20 м. від місця
зіткнення. За таких умовах в діях водія ОСОБА_2 невідповідностей вимогам ПДР,
що знаходилися у причинному зв»язку з виникнення ДТП, не вбачається.

Водій ОСОБА_1 повинен був діяти
відповідно до вимог п. 10.1
та 16.3 ПДР,
виконуючи які він мав технічну змогу уникнути ДТП. Дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п.10.1 та 16.13 ПДР і знаходилися
у причинному зв»язку з виникненням ДТП.

За клопотанням відповідача ОСОБА_1
судом була призначена по справі додаткова автотехнічна експертиза, проведення
якої було доручено іншим експертам ХНДІСЕ. За висновком додаткової
автотехнічної експертизи №
5488 від 31 серпня 2006 року, яка
проведена експертами ОСОБА_6 і ОСОБА_7,
дії водія ОСОБА_1, який не пропустив автомобіль ВАЗ-2102, що рухався йому
назустріч та допустив з ним зіткнення, не відповідали вимогам п.п.10.1 і 16.13 Правил ПДР
України і з техничної точки зору знаходилися у причинному зв»язку з виникненням
даної пригоди.

3

Дії водія ОСОБА_2 за висновком експерті не суперечили
вимогам п.12.2 ПДР.

У судовому засіданні експерти підтримали висновки вище
вказаної експертизи.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода
завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. При завдані шкоди
внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, вона відповідно до
ст.1188 ЦК України
відшкодовується на загальних підставах.

Майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим
немайновим правам або майну фізичної особи, відповідно до вимог ст.1166 ЦК України,
відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала
шкоди, звільняється від відшкодування, якщо доведе, що шкода завдана не з її
вини.

Відповідно до ст.23 ЦК
України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої
внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю
та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з ушкодженням здоров»я, у
душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв»язку із знищенням або
пошкодженням її майна.

Сума матеріальної шкоди, заподіяної
власнику автомобіля ВАЗ-2102, державний знак НОМЕР_1 за висновком спеціаліста автотоварознавця ТОВ «Радар-1» від 22 листопада 2004 року за № 002671, виходячи з
вартості ремонтно-відновлювальних робіт з урахуванням ізносу становить 6272 грн. і
відповідачем ОСОБА_1 не оспорюється.

Згідно акту № 8315 від 03 листопада 2004 року при
судово-медичному обстеженні ОСОБА_2 у нього були встановлені тілесні
ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких і могли виникнути в
умовах ДТП.

Оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов
обгрунтованого висновку про те, що ДТП
01.11.2004 року сталася з вини відповідача ОСОБА_1, який порушив
вимоги п.п.10.1 і 16.13 ПДР, а
достовірних даних про наявність у виникненні ДТП вини ОСОБА_2 не надано .

Відповідно до вказаного висновку
суд відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 і задовольнив у повному
обсязі позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди і частково у
відшкодування моральної шкоди, зазначивши в рішенні у чому саме полягає
заподіяна моральна шкода і визначивши у її відшкодування суму, яка є на думку
судової колегії співмірною завданій шкоді.

Доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої інстанції, в рішенні якого їм дана належна
оцінка. Висновків суду ці доводи не спростовують, не свідчать про порушення судом норм матеріального або
процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що
відповідно до ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303,304,
п.1ч.1ст.307,ст.ст.308,313-315,319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
міста Харкова від 08 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двох місяців з дня набрання законної сили, безпосередньо до
Верховного Суду України.

Головуючий - підпис       Судді - підписи