СУД   ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц -88/2007                                     Головуючий у 1 й інстанції -Залімська Н.В.
Категорія -21                                                      Доповідач
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09
січня 2007 року
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів -
Григорченка Е.І., Прозорової М.Л.

при секретарі - Білоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі

ОСОБА_1на
рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1до Акціонерного товариства відкритого типу «Концерн «Весна»,
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську про
перерахунок сум щомісячних виплат в рахунок відшкодування шкоди, відшкодування
моральної шкоди, -

встановила:

ОСОБА_1
звернулася з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 05.07.2006р., де ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового, задовольнивши її позовні вимоги, посилаючись на те,
що воно ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2006р., відмовлено ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог.

Судом
встановлено, що позивачка ОСОБА_1 працювала на Дніпропетровському радіозаводі з
ІНФОРМАЦІЯ_1р. і була звільнена за власним бажанням у зв'язку з досягненням
пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_2р.

Згідно акту
обстеження МСЕК, ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання - алергічний
дерматит і з ІНФОРМАЦІЯ_4р. встановлено втрату працездатності в розмірі 20% безстроково.

У зв'язку з
захворюванням ОСОБА_1 був встановлений щомісячний розмір виплат в сумі
16,93грн., який виплачував відповідач -
АТВТ „Концерн Весна" доІНФОРМАЦІЯ_3р., тобто до моменту передачі
документів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську, а останній, згідно
діючого законодавства, робив відповідні перерахування страхових виплат.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія
суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення, з наступних підстав.

Вирішуючи даний
спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі
з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін
та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам
закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

При вище
наведених обставинах справи, суд першої інстанції, керуючись діючим
процесуальним та матеріальним законом, зокрема п.28 „Правил відшкодування
власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом
шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням
ним трудових обов'язків", затвержених постановою Кабінету Міністрів
України від 23 червня 1993 p. N 472 (з наступними змінами та доповненнями) і Законом
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про
відмову в позовних вимогах, оскільки відповідачі нараховували і проводили
виплати у відшкодування втраченого заробітку та страхові виплати позивачці
згідно норм діючого законодавства.

У відповідності
до ст. 10 ЦПК
України позивачка повинна була довести за допомогою належних та допустимих
доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59
цього ж Кодексу, зазначені нею обставини.

Проте, будь-які
докази, які б підтверджували в установленому законному порядку обставини,
передбачені законом, зокрема, зазначеними вище Правилами і Законом України, при яких проводиться перерахування
розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку) в матеріалах справи
відсутні і суду не надані.

Доводи
відповідачки, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх
оцінці та особистого тлумачення норм права, що протирічить діючому
законодавству.

Відповідно ж до
ст. 212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Справа судом 1-ї інстанції
розглянута в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом
апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального
закону, які могли б потягти за собою скасування правильного по суті і
справедливого рішення суду з одних лише формальних міркувань згідно ст. 308 ЦПК України.

Таким
чином, доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, а рішення суду
відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

На підставі
викладеного, керуючись   ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2006 року -залишити без
змін.

Ухвала суду
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього
часу.