Справа
№ 22ц-1112                                      Головуючий
Категорія-22                                                  суддя
Доповідач: суддя
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року    м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у складі головуючого:
судді Шабанової В.О., суддів: Стратіло В.І., Резникової Л.В. при секретарі
КошмакТ.С, з участю представника позивача Іванової О.В., відповідача
ОСОБА_1 та його представника Кузнецова
В.Г., розглянувши    у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного суду справу за позовом ЗАТ „Страхова
компанія „ Східно-Українське
страхове товариство" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_1  на рішення
Куйбишевського районного суду м.Донецька від 22 листопада 2006
року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2006 року позивач ЗАТ
СК „Східно-Українське страхове товариство" звернувся до суду з цим позовом
до відповідача, посилаючись на те, що 01
листопада 2004 року о 18 год. у м. Донецьку по
вул. Кірова сталася дорожньо-транспортна пригода: зіткнулися автомобілі
„ВАЗ-21083" державний номерний знак НОМЕР_1 під
керуванням відповідача та автомобіля „БМВ" номерний знах НОМЕР_2, який належить
на праві власності ОСОБА_2.

Дорожньо-транспортна
пригода (далі ДТП) сталася
з вини відповідача. В результаті вказаних неправомірних дій останнього
автомобілю „БМВ" завдано значні технічні ушкодження. Сума збитків
становить 6494,90 грн.
Вказана сума була сплачена страховою компанією володільцю автомобіля „БМВ"

Посилаючись на
вказане та на ст.1172, 1187
ЦК України, позивач просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача на
його користь матеріальну шкоду у розмірі 6494,90
грн. та витрати по сплаті судового збору - 64,95 грн.

Рішенням
Куйбишевського районного суду м. Донецька від 22 листопада 2006
року позов задоволено у повному обсязі.

Ухвалюючи
рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що об'єктивно встановлено
вину відповідача у здійсненні ДТП,
про що свідчить постанова від 17.10.2004
року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Далі суд посилався
на ст.1166 ЦК України,
де йдеться про те, що шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою що її заподіяла.

Суд також
виходив з того, що 27.05.2004
року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір страхування автомобіля
„БМВ" і згідно платіжному дорученню НОМЕР_3
від 16.11.2004 року
позивачем за цим договором виплачене страхове відшкодування у розмірі 6494,90 грн. ОСОБА_2.

2

Суд далі
посилався на ст.993 ЦК України
та на ст.27 Закону України „Про страхування", де йдеться про те, що до
страховика, який сплатив страхове відшкодування за договором майнового
страхування у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник
або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальній
за заподіяну шкоду.

З урахуванням
наведеного, суд зробив правовий висновок про те, що з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню витрати та страхове відшкодування і задовольнив
позов у повному обсязі.

Відповідач подав
апеляційну скаргу на це рішення, в якій вказує, що вважає рішення
необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального
права. При цьому вказував, що дійсно ДТП
сталася з його вини. Однак суд першої інстанції не прийняв до уваги його
доводи про те, що в результаті зіткнення автомобілів було пошкоджено бампер
автомобіля „Б MB", який підлягає не заміні на новий, а
може бути відремонтований. Суд не прийняв до уваги його доводи про те, що
володілець автомобіля ОСОБА_2 міг би пояснити, чи дійсно мінявся бампер і якщо
так, куди подівся старий. Однак автомобіль взагалі не був наданий експертам для
огляду. Згідно з висновками експертизи вартість ремонту автомобіля, якщо міняти
бампер на новий - 9 645 грн, а
якщо його відремонтувати -
2012, 59 грн.. Висновки експерта свідчать про те, що бампер
підлягає ремонту. Однак суд чомусь не прийняв до уваги висновки експертизи, а
послався на розрахунки спеціаліста МСП ПКФ „Імпульс" і кошторис збитків
від 02.11.2004 року.
Таким чином у справі є суперечності між висновками експерта та спеціаліста щодо
вартості ремонту автомобіля, які без володільця автомобіля „БМВ" ОСОБА_2
не могли бути усунені. Суд не розглянув його клопотання про повернення
пошкодженого бамперу, не дослідив можливість його ремонту і у зв'язку з цим не
перевірив обгрунтованість позовних вимог.

У апеляційній
скарзі висловлене прохання про скасування рішення суду першої інстанції і
повернення справи на новий розгляд до того ж суду.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
позов і стягуючи на користь позивача суму страхового відшкодування, суд першої
інстанції посилався на ст. 1166,
вказуючи, що шкода, заподіяна неправомірними діями майну фізичної особи,
відшкодовується у повному обсязі особою, що спричинила шкоду.

Разом з тим, суд
посилався на те, що спірні правовідносини врегульовано положеннями ст. 993 ЦК України та ст.27
Закону України „ Про
страхування", де йдеться про перехід до страховика прав страхувальника
щодо особи, відповідальної за завдані збитки.

Апеляційний суд
вважає, що справа була розглянута з порушенням норм процесуального та
матеріального права, які є безумовною підставою для скасування рішення з
направленням справи на новий розгляд.

Судом першої
інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується і сторонами не
заперечується, що дійсно з вини відповідача ОСОБА_1, який керував
автомобілем "ВАЗ-21083" державний номерний знак НОМЕР_1 1 листопада 2004
року о 18 годині
на вул. Кірова у м. Донецьку в районі АЗС
„Гефест" сталася дорожньо -
транспортна пригода, в результаті якої автомобіль „БМВ" державний
номерний знак НОМЕР_2, що
належить на праві власності ОСОБА_2., отримав технічні пошкодження.

Відповідно до
ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, яким суд, виконавши всі
вимоги цивільного

3

судочинства, вирішив справу згідно
із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

З матеріалів
справи вбачається, що за Договором страхування наземного транспорту НОМЕР_4 від
27 травня 2004 року позивач є
страховиком, а власник автомобіля „БМВ" ОСОБА_2 є страхувальником у
відповідності з Правилами №
03-01 „Добровільного страхування наземного транспортного засобу" (далі Договір).

Предметом цього
Договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному
законодавству України, пов'язані з володінням, користування та розпорядженням
транспортним засобом.

Відповідно до
розділу 3 Договору
вказана дорожньо-транспортна пригода відноситься до страхового випадку, який є
підставою для. сплати страхувальнику страхового відшкодування.

Позивач
дійсно сплатив ОСОБА_2, тобто страхувальнику, страхову виплату у розмірі 6494 грн. 90 коп.

Суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, обґрунтовано керувався
ст.993 ЦК України,
ст.27 Закону України „ Про страхування"
де йдеться про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник, або інша особа, що одержала страхове відшкодування,
має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Однак при цьому
суд залишив без уваги, що таке право позивача опосередковане, тобто воно є
похідним від права вимоги страхувальника, яким у даному випадку є ОСОБА_2, що
одержав страхове відшкодування.

Разом з тим,
посилаючись у своєму рішенні на положення ст.1167 ЦК України, де
йдеться про те, що майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної
особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, суд не навів
обґрунтування, яким чином вказана правова норма регулює відносини між позивачем
та відповідачем.

При цьому суд
взагалі не з'ясував, чи має ОСОБА_2 будь-які вимоги до відповідача з приводу
заподіяння йому матеріальної шкоди і, якщо так, у чому вони полягають.

Крім того, суд
першої інстанції залишив без уваги без уваги те, що відповідно до роз'яснень,
що містяться у абз.З п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року (з
наступними змінами та доповненнями) постановлюючи рішення про стягнення на
користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись
за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити
питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі,
відповідальній за шкоду.

Розглянувши
справу у відсутності страхувальника -
володільця автомобіля „БМВ" ОСОБА_2, суд тим самим вирішив питання про
його права та обов'язки, які витікають зі спірних правовідносин, що відповідно
до п.4 ч.І ст.ЗП ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового
рішення з направленням справи на новий розгляд.

Допущені судом
також і інші порушення. Так, згідно з висновками авто-товарознавчої експертизи №506/27 від 06 березня 2006 року вартість
матеріальної шкоди, завданої володільцю автомобіля „БМВ" становить 9645 грн.02 коп. У висновках
вказаної експертизи зазначено, що заводом -
виготівником поновлюваний

4

ремонт
заднього бамперу автомобіля
„БМВ" передбачений, що узгоджується з доводами відповідача в цій частині ( а.с.80)

Разом з тим,
згідно з висновками додаткової авто-товарознавчої експертизи №3164/27 від 4 серпня 2006 року вартість
відновлюваного ремонту автомобіля „БМВ" без заміни заднього бамперу ( з його
ремонтом), становить 2012
грн.59 коп.(
ас. 106).

Однак суд
послався у своє му рішенні лише на висновки експертизи №506/27 від 6.03.2006 року.

Таким чином,
маючи у своєму розпорядженні суперечливі висновки експертизи щодо вартості
заподіяної шкоди, суд у своєму рішенні на порушення ст.215 ЦПК України не навів
мотивів, в силу яких він приймає до уваги одні та відхиляє інші.

При новому
розгляді справи суду слід усунути зазначені вище порушення і вирішити спір у
відповідності з вимогами закону.

Керуючись
стлт.301, 303, 304, п.5
ст.307, п.4, ст. 311,
313, 315;317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу задовольнити.

Рішення
Куйбишевського районного суду міста Донецька від 22 листопада 2006
року скасувати, а справу направити на новий розгляд у місцевий суд іншим
складом

суду.

Ухвала апеляційного
суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання сили безпосередньо
до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді: