Справа № 22ц-301                                           Головуючий
у 1 інст. - Іванченко ЯМ.
Доповідач - Хромець Н.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 лютого 2007
року апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого -
судді Смаглюк Р.І.

Суддів -
Хромець Н.С, Острянського В.І.

При секретарі -
Мехед Т.О.

З участю
відповідача ОСОБА_1 Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Новгород-Сіверського районного
суду від 06 грудня 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання права користування житловим приміщенням,

встановив:

Рішенням
Новгород-Сіверського районного суду від 06
грудня 2006 року
ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову про визнання за нею права на
користування АДРЕСА_1 та встановлення порядку користування квартирою за
безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній
скарзі позивачка просить рішення місцевого суду скасувати і направити справу на
новий розгляд, посилаючись на те, що на час розгляду справи відповідач не був
власником спірної квартири і посилання суду на те, що він визнав право
позивачки на користування житлом не має ніякого значення. Крім того, позивачка
наполягає на тому, що відповідач різними засобами намагається вигнати її з
квартири і просить дати правову оцінку договору дарування квартири, який на її
думку є фіктивним.

Вислухавши
доповідь судді, пояснення відповідача , дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що підстави для
задоволення апеляційної скарги відсутні зважаючи на наступне.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд послався на недоведеність позивачкою її
тверджень про перешкоди користування житлом з боку відповідача , а також на те,
що порядок користування житлом у житловому приміщенні, яке належить на праві
приватної власності громадянину, врегульовано ст. 158 ЖК України,
вимоги якої позивачкою не додержані. Такі висновки суду відповідають
встановленим по справі обставинам і вимогам закону, а доводи апелянта їх не
спростовують.

Посилання
позивачки на те, що на час розгляду справи відповідач вже не був власником
квартири, оскільки 2 серпня 2006 р. подарував її
своїй матері, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги і
скасування правильного по суті рішення суду. По справі встановлено, що
відповідач ОСОБА_1 на час розгляду справи зареєстрований за місцем проживання у
спірній квартирі, відповідно до п. 1.2
договору дарування (а.с. 18)
має право на користування даною квартирою, свої вимоги позивачка, як в
позовній заяві, так і в судовому засіданні, обґрунтовувала посиланнями на
перешкоди в користуванні житлом з боку саме ОСОБА_1 Як особа, яка правомірно
користується житловим приміщенням, відповідач ОСОБА_1 має право брати участь у
розгляді справ за вимогами інших осіб щодо цього житлового приміщення і наявність
договору дарування не позбавляє його такого права.

Давати правову
оцінку договору дарування, як того вимагає позивачка, при вирішенні даного
спору суд не вправі, оскільки договір ніким не оспорений.

Зважаючи на те,
що допущені судом процесуальні порушення, не вплинули на правильність рішення
по суті спору, а також на те, що рішення не порушує прав як сторін у справі,
так і інших осіб, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд не знаходить підстав для скасування рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 313-315,
319 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2відхилити, а рішення Новгород-Сіверського районного суду від 06 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної чинності з моменту її проголошення і може бути

оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох
місяців.