АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2007 року                                                                                                     м.
Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Заводян К.І.

Суддів Яремка В.В., Чміля І.Х.

Секретаря Михайлик Т.Д. за участю
позивачки   ОСОБА_1, її представника - адвоката
ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Сокирянського вищого професійного училища на рішення Сокирянського
районного суду Чернівецької області від 28
грудня 2006 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Сокирянського вищого професійного училища (далі - училище), за
участю третьої особи -ОСОБА_3,
про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного
прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2006
року ОСОБА_1. звернулася до суду з даним позовом.

Посилалась на
те, що з 2 вересня 1991 року перебувала
у трудових відносинах з відповідачем. 27
серпня 2002 року
наказом № 27 була
переведена на посаду методиста училища, а 24
лютого 2006 року
наказом № 8-к була
звільнена з займаної посади у зв'язку зі скороченням чисельності та штату
працівників на підставі п. 1
ст. 40 КЗпП
України.

Зазначала, що
звільнення проведено з порушенням вимог закону, про звільнення були попереджені
38 працівників, а
звільнили фактично тільки її.

Посилалась на
те, що їй не було запропоновано іншу посаду, незважаючи на її прохання про це
та фактичну можливість її працевлаштування.

Вважала, що
відповідачем порушено вимоги ст. 42,
49-2 КЗпП України про її переважне право залишення на роботі.

Позивачка
просила поновити її на посаді методиста училища, стягнути з відповідача на її
користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та витрати по
сплаті судових витрат.

Рішенням
Сокирянського районного суду Чернівецької області від 28 грудня 2006 року позовні
вимоги задоволено .

В апеляційній
скарзі училище просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_1. в задоволенні позову.

Посилається на неповне з'ясування судом обставин справи,
порушення норм матеріального права та процесуального права.

Справа: 22ц-20 Категорія 39/40

Головуючий І інстанції

Сивак
В.І. доповідач ЯремкоВ.В.

2

Апелянт вважає,
що позивачка поновлена на роботі з порушенням норм чинного законодавства, суд
прийшов до помилкового висновку про відсутність скорочення чисельності та штату
працівників та помилково прийняв рішення про виплату компенсації ОСОБА_1. за
вимушений прогул без утримання податку та інших обов'язкових платежів.

Колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Задовольняючи
позовні вимоги позивачки, суд першої інстанції правильно виходив з того, що
звільнення позивачки з роботи мало місце на порушення вимог ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до
вказаної норми права, звільнення може вважатися правомірним лише у випадку,
якщо у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва та праці і
власником або уповноваженим ним органом додержано
норми законодавства, що регулюють вивільнення працівників: працівник
відмовився від переведення на іншу роботу або не було можливості перевести
працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі,
організації, вивільнюваний працівник не користувався переважним правом на
залишення на роботі.

Як встановлено
по справі, зокрема в ході апеляційного розгляду справи, на час вирішення
питання про звільнення позивачки з роботи в училищі були вакантні посади -викладача,
чергового гуртожитку, охоронця. Вказані посади не були відповідачем
запропоновані позивачці.

Таким чином, на
порушення вимог ч.2 ст. 40
КзПП України звільнення позивачки мало місце без надання їй іншої роботи, а
тому суд першої інстанції по суті прийшов до правильного висновку про
незаконність звільнення позивачки з роботи та необхідність поновлення її на
роботі.

Доводи апелянта
про те, що на час звільнення позивачки з роботи в училищі не було інших посад,
які могли бути запропоновані позивачці є необгрунтованими.

Так, з
досліджених в суді апеляційної інстанції наказів про прийняття-звільнення
працівників училища за 2006
рік вбачається, що у січні 2006
року в училищі були вакантні посади викладача , чергового
гуртожитку, охоронця, які не були запропоновані позивачці.

Зокрема, згідно
п.2.1 наказу № 1-к від 3 січня прийнято
на роботу ОСОБА_4. на посаду чергового гуртожитку. На цій посаді він
продовжував працювати і після звільнення позивачки з роботи.

Наказом № 2-к від 16 січня ОСОБА_5
звільнено з посади викладача. Вказана посада на час звільнення позивачки з
роботи залишалася вакантною.

Наказом № 6-к від 31 січня ОСОБА_6
прийнято на вакантну посаду охоронця з 1
лютого.

При цьому
відповідач не заперечує, що вказані посади не пропонувалися позивачці і ним не
доведено, що ці посади не могли бути запропоновані позиваці.

Таким чином,
висновки суду першої інстанції про незаконність звільнення позивачки з роботи
відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не дають
підстав для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Суд першої
інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що у відповідача не було змін
в організації виробництва і праці, однак, це не вплинуло на правильність по
суті вирішення позову про поновлення на роботі.

Разом з
тим, суд на порушення норм матеріального права ( Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» № 889-IV від 22 травня 2003 року) прийшов до
помилкового висновку про те, що з сум, які стягуються з відповідача на користь
позивачки як середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу, не
повинні утримуватися податки.

3

Тому, в цій частині
рішення підлягає зміні, із зазначенням про утримання з відповідних сум податків
та інших платежів на користь держави.

На підставі
наведеного та керуючись ст.
ст. 209, 218, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Сокирянського
вищого професійного училища задовольнити частково.

Рішення
Сокирянського районного суду від 28
грудня 2006 року
змінити в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Стягнути з
Сокирянського вищого професійного училища на користь ОСОБА_1 5545 гривень 92 коп. - середньомісячної
заробітної плати за час вимушеного прогулу, утримавши з цієї суми податки та інші
платежі на користь держави.

В решті рішення
Сокирянського районного суду від 28
грудня 2006 року
залишити без змін

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців .

Головуючий:
Судді: