суд Запорізької області
Справа № 22-151 / 2007 р.                               Головуючий у 1
інстанції :Курбатова О.М.
Суддя-доповідач : Бабак A.M.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

23 січня 2007 року                                                                                    м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого  Ломейко В.О.

Суддів: Бабак A.M.

Подліянової Г.С.

При секретарі: Степанової И.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від «15 » листопада 2006 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до КП ВРЕЖО
№ 6, третя особа: відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб
Хортицького РВ ЗДУ УМВ України в Запорізькій області про визнання права
користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2006
року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до КП ВРЕЖО № 6, третя особа: відділ громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб Хортицького РВ ЗДУ УМВ України в
Запорізькій області про визнання права користування жилим приміщенням.

У позовній заяві зазначала, що її дочка ОСОБА_2 була прописана і проживала у буд. НОМЕР_1, квартири  НОМЕР_2, жилою площею 13,5 кв.м АДРЕСА_1. У
зв'язку з погіршенням стану здоров'я дочки вона з початку 2003 року постійно
мешкала у квартирі НОМЕР_2 будинку
НОМЕР_1 АДРЕСА_1 разом з донькою ОСОБА_2, вела з нею спільне
господарство. 20.01.2006 року ОСОБА_2
померла.

Посилаючись на
те, що проживала однією сім'єю з ОСОБА_2 та вела з нею спільне господарство, що
це є її єдиним місцем проживання, просила суд визнати за нею право користування
жилим приміщенням квартирою НОМЕР_2 буд.
НОМЕР_1 АДРЕСА_1.

Рішенням
Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2006 року ОСОБА_1
відмовлено у задоволенні позову.

Апеляційне провадження порушено за скаргою ОСОБА_1

2

У скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення, посилаючись на те, що воно не
відповідає обставинам справи та наданим доказам, та прийняти нове рішення про
задоволення її позову.

Заслухавши
доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали
справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за наступних підстав:

Відповідно п. 4
ст. 311 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на
новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не
брали участь у справі.

Відповідно матеріалів справи, в якості відповідача до участі у справі
залучено КП ВРЕЖО №6.

Відповідно п. 4
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 р, № 13 від 25.12.1992 року,
№ 15 від 25.05.1998 року, в силу ст. 61 ЖК України житлово-експлуатаційна
організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як
наймодавець, можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму
жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред'являти позови про визнання
наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору
найму жилого приміщення і виселення в зв'язку з систематичним порушенням правил
співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень.

Між тим, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про
визнання права користування жилим приміщенням і спір виник не у зв'язку з договором
найму жилого приміщення.

Оскільки судом
встановлено, що ОСОБА_2 була
єдиним наймодавцем квартири НОМЕР_2 будинку НОМЕР_1 АДРЕСА_1 і після смерті
інших членів її сім'ї не залишилося, квартира є державною, а відповідно ст. 5
ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад, тому
управління житловим фондом здійснюється Запорізькою міською радою.

Проте, в порушення вимог ст. 33 ЦПК України, суд не залучив до участі у
розгляді справи Запорізьку міську раду, виконавчий комітет якої, на
підставі ст. 14 ЖК України керує вказаним житловим господарством, чим позбавив
належного відповідача захистити свої інтереси, чим порушив його права,
розглянувши справу за його відсутності.

Крім того,
відповідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985
року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України
№ 2 від 10.03.1989 р, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року, суд,
вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, повинен з'ясувати, чи дотриманий
встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це
всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні,
чи було це приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх
проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами
сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При
цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1
листопада 1996 р. № 9 „Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути
підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж
для відмови їй у цьому.

3

Однак,
відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не
свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим
приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони
висловлювали таку згоду.

Проте, суд
першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у позові про визнання права користування
жилим приміщенням, виходив з того, що вона має своє постійне місце проживання в
квартирі НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_2, де прописана разом зі своїм чоловіком.

За змістом ст.
65 ЖК України за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як члена його сім'ї не може бути визнано право
користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце
проживання у приватизованому нею жилому приміщенні.

З матеріалів
справи вбачається, що відповідно повідомлення орендного підприємства Запорізьке
міжміське бюро технічної інвентаризації від 16.02.2006 року, за ОСОБА_1 право
власності на об'єкти нерухомості в м. Запоріжжі не зареєстровано (а.с.10).

Суд, посилаючись
на те, що ОСОБА_1
зареєстрована в квартирі НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_2, не вияснив, чи має вона
право власності на вказану квартиру.

Доводи ОСОБА_1,
що вона з початку 2003 року фактично проживала у квартирі НОМЕР_2 будинку
НОМЕР_1 АДРЕСА_1, в якій проживала її дочка, вселилася в квартиру як член її
сім'ї, тривалий час проживала там, вела спільне господарство з дочкою,
здійснювала догляд за нею, не спростовані у судовому рішенні.

Зважаючи на
зазначені порушення, рішення суду не може бути залишеним в силі, воно підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд на підставі п. 4 ст.311 ЦПК
України.

Керуючись ст.
ст. 307, 311 п. 4 , 313, 314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду
м. Запоріжжя від «15 » листопада 2006р. скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції іншим складом суду.

Ухвала набирає  законної сили з моменту  проголошення, проте може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців.