У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

11 липня 2007 року                                                                      м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Григор'євої Л.І.,

Данчука В.Г.,

Гуменюка В.І.,

Косенка В.Й.-

розглянувши  в судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції, Територіального
управління державної судової адміністрації в Житомирській області, Державної
судової адміністрації України, Управління Державного казначейства України в
Житомирській області, Головного управління Державного казначейства України при
Міністерстві фінансів України, Міністерства фінансів України про стягнення
грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб за касаційною
скаргою  Державної
судової адміністрації України на рішення
Королівського районного суду м. Житомира від 2 червня 2006 року та рішення
апеляційного суду Житомирської області
від  20 листопада 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2006 року позивачі звернулися  в суд із зазначеним позовом,   посилаючись на те,  що працюють
суддями Черняхівського районного суду Житомирської області та відповідно
до ст. 1 Указу Президента України від
10 липня 1995 року № 584/95 “Про додаткові заходи щодо соціального
захисту суддів” звільнені від сплати прибуткового податку. Гарантії
незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і
соціального забезпечення, передбачені законом, поширюються на всіх суддів України
і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і
Автономної Республіки Крим. Рішенням Конституційного Суду України від       1 грудня 2004 року у справі про
зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій зазначено, що норми
про матеріальне і побутове
забезпечення суддів, їх соціальний захист не можуть бути скасовані чи знижені
без відповідної компенсації. Надання суддям пільг, компенсацій і гарантій не
може ставитися у залежність від бюджетного фінансування. У зв'язку з набранням
чинності з        1 січня 2004 року
Закону України “Про податок з фізичних осіб” з 1 січня 2004 року до 31 грудня
2004 року з нарахованої позивачам заробітної плати утримано податок. У зв'язку
з викладеним просили стягнути з відповідачів компенсацію сум податку з доходів
фізичних осіб.

Рішенням Королівського районного суду м. Житомира
від                                 2
червня 2006 року, частково зміненим рішенням апеляційного суду Житомирської
області  від  20 листопада 2006 року, позов задоволено.
Стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 2489,45
грн. та на користь ОСОБА_2 - 2944,96 грн. Зобов'язано Державне казначейство
України провести видатки з державного бюджету, передбачені Державною судовою
адміністрацією України для проведення відповідних виплат.

У касаційній скарзі Державна судова адміністрація України ставить питання про скасування
зазначених судових рішень та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись
на  невідповідність висновків суду  обставинам справи, неправильне застосування
судом норм матеріального права.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

За
правилами ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства
справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, що випливають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових
відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких
справ проводиться за  правилами іншого
провадження.

Відповідно
до п. 9 розділу ХІ ЦПК України заяви і скарги у справах, що виникають з
адміністративно-правових відносин, розглядаються в порядку, встановленому
Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно
із ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на: спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження
його рішень, дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У
п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України передбачено, що публічною службою є діяльність на
державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, інша державна
служба. Позивачами заявлені вимоги про стягнення грошової компенсації сум
податку з доходів фізичних осіб, які пов'язані з їх професійною діяльністю.

Розглядаючи
справу, суд зазначених вимог закону не врахував, вирішив спір, який підлягав
розгляду за правилами адміністративного судочинства, у порядку цивільного
судочинства. Суд апеляційної інстанції на ці порушення не звернув уваги.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 340, ч. 1 ст. 205
ЦПК України, судове рішення підлягає скасуванню в касаційному порядку із
закриттям провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Оскільки порушення провадження у справі та її
розгляд помилково здійснено за правилами ЦПК України, усі постановлені у справі
судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись
ст. ст. 336, 340 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної судової
адміністрації України задовольнити частково.

Рішення
Королівського районного суду м. Житомира від 2 червня 2006 року та рішення
апеляційного суду Житомирської області
від  20 листопада 2006 року
скасувати, провадження
у справі закрити.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко