Справа № 2-1450/07 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
липня 2007 року
Індустріальний  районний суд м.

Дніпропетровська

в
складі : головуючого  судді   -
Слюсар Л.П.

при секретарі             -      Олексенко М.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду  м.

Дніпропетровська
цивільну  справу за позовом  Міського комунального

підприємства
« Дніпропетровський електротранспорт»  до
ОСОБА_1, треті особи Дніпропетровське учбово-виробниче  об'єднання « Луч»,

Відділ
громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ

ДМУ
УМВС України в Дніпропетровській області
про визнання  особи такою, що

втратила
право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

В   квітні 2007 року позивач  звернувся до суду з позовом  до

відповідача  ОСОБА_1, треті особи Дніпропетровське

учбово-виробниче  об'єднання « Луч», Відділ громадянства, імміграції
і

реєстрації
фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України в

Дніпропетровській
області  про визнання  особи такою, що втратила право на

користування
житловим приміщенням  в гуртожитку МКП «
ДЕТ», що знаходиться за

адресою:
АДРЕСА_1.    Позивач в  своїй

позовній
заяві і представник позивача в ході судового засідання посилався на

те,
що йдучи назустріч проханню ДУВО « Луч», адміністрація та профспілковий

комітет
«МДКЕП», надали  ОСОБА_1, як
співробітнику  ДУВО « Луч»  ліжко-

місце
в гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.  На підставі рішення міськвиконкому №2757 від
18.09.2003

року  МДКЕП « ДМЕТ» 01.10.2003 року передало
вищевказаний гуртожиток на баланс

Міському  комунальному
підприємству « Дніпропетровський
електротранспорт».

29.11.2006
році МКП « ДЕТ» направило ДУВО « Луч» листа
з проханням повідомити,

чи
є в даний час ОСОБА_1 співробітником підприємства. Від ДУВО « Луч»

надійшла
відповідь, що ОСОБА_1 в трудових відносинах не перебував.

Вважають,
що відповідач отримав право користування житловим приміщенням без

будь-яких
законних підстав. Крім того, якщо б ОСОБА_1 під час поселення

і
працював у ДУВО «Луч», то після звільнення з цього підприємства, він повинен

був
відповідно до ст.132 ЖК України звільнити ліжко в гуртожитку.  Проживаючи в

гуртожитку
ОСОБА_1 не  здійснює  своєчасно оплату за проживання.

Просили,
визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням

в
гуртожитку МКП « ДЕТ», що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.

АДРЕСА_1
та зобов'язати відділ громадянства , імміграції і

реєстрації
фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України в

Дніпропетровській
області провести зняття  ОСОБА_1 з
обліку.

В судовому засіданні відповідач
позовні вимоги не визнав, просив в

позові
відмовити. Вказав на те, що  підставою
для поселення в гуртожиток був

ордер,
який виданий на підставі рішення
спільного засідання адміністрації і

профспілкового
комітету, а не  гарантійний лист  Дніпропетровського учбово-

виробничого
об'єднання « Луч». Даний лист гарантував лише оплату.   Крім того в

ордері
вже

було
вказано, що він є службовцем. При заповнені форми А він вказав місце

роботи  редактор ТРК « Дніпровий град». Вважає, що в
позивача не має ніяких

законних
підстав, щодо виселення його з гуртожитку.

Представник третьої особи  Дніпропетровського  учбово-виробничого об'

єднання
« Луч», діючий на підставі доручення,
просив суд в задоволені позову

відмовити.
Суду пояснив, що  відповідач працював на
підприємстві з 01.09.1988

по
29.11.1989 рік фрезерувальником 2 розряду.
Відповідач змінив прізвище, а

оскільки
запит був на  прізвище ОСОБА_1, а не
ОСОБА_2 тому і була надана

відповідь,
що  ОСОБА_1 ніколи  не працював на підприємстві.  Вказав на

те,
що лист підприємства від  22.07.1997 року
за №321/4 є гарантійним листом,

щодо
оплати. Оскільки їх підприємство є підприємством  Українського товариства

сліпих,
то можлива описка щодо виділення місця їхньому працівнику, а не

колишньому
працівнику.

Представник третьої особи, Відділу
громадянства, імміграції і

реєстрації
фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України в

Дніпропетровській
області в судове засідання не з'явився.

Суд
вислухавши пояснення сторін,
дослідивши докази по справі,

вважає,
що позов  задоволенню  не підлягає, з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні
встановлено, що   на підставі  спільного

рішення
адміністрації і профспілкового комітету Міського державного

комунального
експлуатаційного підприємства «Дніпроміськелектротранс» ( а.с.

32),   ОСОБА_1 був
виданий ордер від 28.07.1997 року

на
поселення в гуртожиток АДРЕСА_1 ( а.с.

8).

Рішенням
Сесії Дніпропетровської міської ради ХХІУ скликання  №31/11

від
30.07.2003 року  створено Міське
комунальне підприємство «

Дніпропетровський
електротранспорт» та включено Міське комунальне підприємство

«
Дніпропетровський електротранспорт» до Переліку об'єктів комунальної

власності
територіальної громади міста, які не підлягають приватизації ( а.с.

33).

Рішенням  голови виконавчого комітету Дніпропетровської
міської ради від

18.09.2003
року № 2757   було  передано
Міському  комунальному
підприємству

«Дніпропетровський
електротранспорт» майно, що перебувало на
балансі Міського

державного
комунального експлуатаційного
підприємства

«Дніпроміськелектротранс»
( а.с.34 ).   Відповідно до додатку
порядковий номер

156   передано
гуртожиток АДРЕСА_1 ( а.с.

35,36).

Суд критично відноситься  пояснення представника позивача, про те,
що

оскільки  в листі Дніпропетровського учбово-виробничого
об'єднання « Луч»  було

вказано
про те, що ОСОБА_1 є  працівником
підприємства, тому він і був

поселений
в гуртожиток.

Оскільки,
як вбачається із наданих  матеріалів
при  заповнені

08.08.1997
року  форми А, ОСОБА_1  було вказано місце роботи редактор

ТРК
« Дніпровий град».    Тобто посадовим
особам  підприємства  було відомо

фактичне
місце роботи відповідача і відповідач із серпня 1997 року проживає в

гуртожитку  і займає ліжко-місце, має постійну реєстрацію
( а.с.9).  Вимога

щодо
визнання ордеру недійсним, протягом трьох років з момент його видачі

позивачем  не заявлялася.

Також
в судовому  засіданні було  встановлено, що  відповідач працював на

підприємстві
Дніпропетровського учбово-виробничого об'єднання « Луч»   із

01.09.1988
року по 29.11.1989 року ( а.с.40),
а  25.05.1995 року відповідачем

було
перемінено  прізвище ( а.с. 41).

Згідно до ст. 47 Конституції
України, кожен має право на житло.

Відповідно
до ч. 3 ст. 9 ЖК України,  ніхто не може
бути виселений із займаного

житлового
приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням

інакше
як з підстав і в порядку передбаченому законом.

Посилання
позивача на ст. 132 ЖК України, як норму матеріального права щодо

визнання  відповідача особою, що втратила право  на користування  житловим

приміщенням,
є не правомірним.

Оскільки
відповідно ст.132 ЖК України регулює виселення з гуртожитку, так

інших
працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в

гуртожиток
в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого житлового

приміщення
в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за

порушення
трудової дисципліни або вчинення злочину.

Посилання позивачем в  позові на ст. ст. 386,387 ЦК України   в редакції 2004

року
є неправомірним, оскільки даними нормами
передбачено захист права

власності,
а як встановлено в судовому засіданні гуртожиток є  комунальною

власністю
територіальної громади.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи  не інакше як

за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на

підставі
доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким
чином, оцінюючи всі докази по справі  суд
вважає, що позовні вимоги

Міського
комунального підприємства  «
Дніпропетровський електротранспорт»
не

знайшли
своє підтвердження в судовому засіданні і задоволенню не  підлягають .

Приймаючи
до уваги вищевикладене та керуючись ст.47
Конституції України,

Примірним
Положенням про гуртожитки, ст. ст. 9, 59, 128, 129,130,131,132  ЖК

України,
ст.ст. 11, 27, 15, 60, 88, 212-215  ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В  задоволені позову  Міському комунальному підприємству
«Дніпропетровський

електротранспорт»    відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області

через
Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі у 10-ти

денний
строк, з дня проголошення рішення, заяви про апеляційне оскарження і

подання
після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги, або без подання

заяви
про апеляційне оскарження, шляхом подачі апеляційної скарги на протязі

10-ти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя:

Л.П. Слюсар