Справа
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«
05 » березня 2007 року Чорнобаївський
районний суд Черкаської області В складі: головуючого - судді Цибри Н.В.

При секретарі            Петраш Т.М,

З участю позивача     ОСОБА_1

Представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

Представника відповідача
Некрашевича О.Л.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі
Чорнобай   справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою відповідальністю імені Шевченка     с.Москаленки Чорнобаївського району     про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування збитків та
моральної шкоди,

Встановив:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, посилаючись на те, що він з 1976 року працював в
колгоспі ім.Шевченка, який згодом було реорганізовано в КСГП, а пізніше в ТОВ
ім.Шевченка. З 1999
року працював на посаді завідуючого молочно­товарної
ферми.

На підставі наказу директора ТОВ
ім. .Шевченка НОМЕР_1 від 02 травня 2006 року позивач був звільнений з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України при відсутності
на роботі більше 3
годин протягом робочого дня без поважних причин.

Мотивуючи тим, що звільнення є
незаконним, так як він 02
травня 2006 року фактично виконував
свої функціональні обов'язки, забезпечуючи вихід доярок на обідне доїння корів,
позивач просить поновити його на роботі, стягнути заробітну плату за час
вимушеного прогулу, заподіяні збитки та моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач
підтримав заявлені позовні вимоги і просив задовольнити позов. Позивач пояснив,
що 02 травня 2006
року він знаходився на робочому місці. На обіднє доїння
корів не вийшли доярки і він змушений був вжити заходів для організації доїння,
в зв'язку з чим деякий час був відсутній на робочому місці. Ввечері цього ж дня
між ним та директором ТОВ виник конфлікт, після якого наступного дня, 03 травня 2006
року, позивач написав заяву на відпустку, яку здав
секретарю керівника. Вважаючи, що його заява задоволена, він перебував у
відпустці. В зв'язку з погіршенням стану здоров'я позивач з 27 травня перебував на амбулаторному лікуванні, а з 13 по 23
червня 2006 року перебував на
стаціонарному лікуванні в Черкаській обласній лікарні. 08 липня 2007
року він звернувся до керівництва ТОВ з проханням
оплатити лікарняний лист і дізнався, що наказом від 02 травня 2006
року його звільнено з роботи за прогули, видано трудову
книжку та копію наказу про звільнення. Вважає своє звільнення незаконним і
просить задовольнити позов в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2
підтримав заявлений позов та пояснив, що в порушення ст. 149 КЗпП України від позивача не відібрали письмового пояснення і при обранні
виду стягнення не врахували, що відсутність позивача на роботі була з поважної
причини, до цього випадку він не мав ніяких стягнень і його діями не завдано
господарству будь-якої шкоди.

Представник позивача ОСОБА_3
підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити та пояснив, що у
відповідності до ст.367 ЦПК України суд може допустити негайне виконання рішень
по цій категорії справ. На його думку, досліджено достатньо доказів для
задоволення позову, тому просить суд задовольнити позов повністю і допустити
негайне виконання рішення.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що 03 травня 206
року позивач відмовився від підпису наказу НОМЕР_1 від 02 травня 2006
року про своє звільнення, про що був складений акт.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що 02 травня 2006
року позивач був відсутній на робочому місці, обіднє
доїння корів проведено не було. Факт його відсутності був зафіксований в акті
від 02 травня 2006
року.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що 02 травня 2006
року біля 13 год. до неї
додому приїхав позивач І просив вийти доїти корів. Так як вона була зайнята, то
обіцяла вийти ввечері.

Судом встановлені такі обставини та
визначені відповідно до них правовідносини.

Позивач з 08 квітня 1976
року почав працювати в колгоспі ім..Шевченка с.Москаленки
Чорнобаївського району Черкаської області, який був реорганізований в ТОВ
ім..Шевченка .
Згідно наказу НОМЕР_2 від 17 березня 2003
року позивач переведений на посаду завідуючого МТФ.
Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с. 12-13).

Згідно наказу директора ТОВ
ім..Шевченка НОМЕР_1 від 02
травня 2006 року позивач був
звільнений з роботи за прогули на підставі п.4 ст.40 КЗпП України при
відсутності на роботі більше 3 годин протягом робочого
дня без поважних причин. (а.с.10).Підставами для видання наказу стали акт від 02 травня 2006
року, пояснюючі записки та протокол засідання профкому
ТОВ ім..Шевченка. Дослідивши в судовому засіданні вказані письмові документи,
суд вважає, що акт від 02
травня 2006 року не може бут
доказом відсутності позивача на робочому місці більше трьох годин, так як
ОСОБА_7
в судовому засіданні пояснила, що 02 травня 2006
року сама перебувала на роботі до обіду і чи був позивач
на роботі після обіду -
вона не бачила; ОСОБА_8 пояснив, що дійсно за вказівкою
директора шукав ОСОБА_1 і він був на фермі, а акта він підписав пізніше і при
його складанні присутній не був. Письмове пояснення ОСОБА_8 від 02 березня 2007
року суд вважає неналежним доказом, так як свідок
безпосередньо і усно давав пояснення судові в судовому засіданні 01 грудня 2006
року. Пояснюючі записки, які зазначені в наказі НОМЕР_1
від 02 травня 2006
року як підстава, на вимогу суду подані не були і не
досліджувались в судовому засіданні. Також в судовому засіданні встановлено, що
профспілковий комітет ТОВ ім..Шевченка вирішував питання про дачу згоди на
звільнення ОСОБА_1 23
травня 2006 року, про що свідчить
витяг з протоколу №7
від 23 травня 2006 року (а.с.53-54), а тому він не міг бути підставою для звільнення позивача
з роботи, як це зазначено в наказі НОМЕР_1 від 02 травня 2006
року.

В порушення ст. 149 КЗпП України відповідач не зажадав від ОСОБА_1 письмового пояснення з
приводу його відсутності на робочому місці.

Крім цього, в судовому засіданні
було встановлено і ця обставина визнана сторонами, що позивач являвся членом
профкому ТОВ ім. Шевченка. В порушення ст..252 КЗпП України, яка передбачає у
разі звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, крім
випадків додержання загального порядку, попередню згоду виборного органу,
членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки,
попередня згода при звільненні позивача ні профкому ТОВ ім..Шевченка, ні
Чорнобаївського профцентру працівників АПК отримана не
була.

Позивач не заперечував того факту,
що 02 травня 2006
року в обідній час був відсутній на робочому місці, так
як їздив додому до доярок і намагався забезпечити

обіднє доїння корів. Суд вважає цю
причину відсутності позивача на робочому місці поважною, так як він виконував
свої функціональні обов'язки.

Крім цього, згідно довідки
відповідача від 16
листопада 2006 року №137 ОСОБА_1 нараховано заробітну плату за травень 2006 року згідно табеля обліку робочого часу в сумі 35,92 грн. за два дні, що свідчить про його перебування на роботі 01 та 02
травня 2006 року.

Таким чином, суд вважає, що
звільнення ОСОБА_1 з роботи здійснено без законної підстави; відповідачем
порушено право позивача на працю, гарантоване ст. 43 Конституції України, яка також гарантує захист від незаконного звільнення.
Порушене право позивача підлягає судовому захисту.

У відповідності до ст.235 КЗпП
України з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за
час вимушеного прогулу, який складає 10 місяців. Згідно
поданої довідки (а.с.70) середньомісячна заробітна плата позивача складає 473,33 грн., тому загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу
складає 4733,30 грн.

Заявлений позивачем позов в частині
стягнення компенсації моральної шкоди підлягає до задоволення частково у
відповідності до ст..
237-1 КЗпП України, так як порушення законних прав позивача
призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, тому
що позивач тривалий час лікувався в зв'язку з хворобою серця, відсутність
заробітної плати і засобів до існування вимагало від нього додаткових зусиль до
організації свого життя.

Згідно зі ст.88 ЦПК України слід
вирішити також питання про розподіл судових витрат.

Позов в частині стягнення витрат,
пов'язаних з поїздками до суду, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст..43 Конституції
України, ст.ст.149,235,237-1,238,252 КЗпП України, ст.хт.6,8,60,61,213,214 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, жителя с.Москаленки Чорнобаївського району Черкаської області,
поновити на посаді завідуючого молочно-товарної ферми товариства з обмеженою
відповідальністю імені Шевченка с.Москаленки Чорнобаївського району Черкаської
області.

Стягнути з ТОВ їм. Шевченка на
користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 4733,30 грн., компенсацію моральної шкоди в сумі 1000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 200 грн., судовий збір в сумі 8, 50 грн. та витрати за
інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 грн., всього
5971,80 грн.

Стягнути з ТОВ ім..Шевченка в
прибуток держави судовий збір в сумі 51 грн.

Рішення суду в частині поновлення
на роботі підлягає негайному виконанню, в частині стягнення заробітної плати
підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Черкаської області через районний суд шляхом подачі в
10-денний термін заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом
20 днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційного суду Черкаської
області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву подано не було. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана в строк протягом 20 днів, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.