У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 серпня 2007 року                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:

Барсукової В.М.,  Лященко Н.П., Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання заповітів недійсними та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на спадщину, встановлення
факту невиконання обов'язку щодо утримання спадкодавця та
усунення від права на спадкування,

в
с т а н о в и л а:

У січні 2006 року
ОСОБА_1, звернувшись до суду з указаним позовом, зазначала, що вона є
спадкоємцем майна її матері ОСОБА_3, яка померла           ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, має право
на обов'язкову частку в
спадщині як непрацездатна.

Однак після смерті
матері їй стало відомо, що остання склала заповіти             15 травня 1997 року, 16 листопада
1999 року та 23 вересня 2003 року, якими заповідала все своє майно на користь
ОСОБА_2.

Вважає заповіти
недійсними, оскільки мати внаслідок похилого віку та хвороби не могла розуміти
значення своїх дій, а також заповіти підписані не матір'ю і не зазначено особи, яка поставила підпис.

Посилаючись на
викладене, просила задовольнити позовні вимоги.

У червні 2006 року
ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання її такою, що
втратила право на спадщину, встановлення факту невиконання обов'язку щодо утримання спадкодавця та усунення від права на
спадкування.

В обґрунтування позову посилалась на те, що
ОСОБА_1 ухилялась від надання допомоги матері, яка через похилий вік та хворобу
знаходилась у безпорадному стані. Також просила визнати заповіти дійсними.

Рішенням Устинівського
районного суду Кіровоградської області від              9 жовтня 2006 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано заповіти, складені ОСОБА_3 15 травня 1997
року, 16 листопада 1999 року та 23 вересня 2003 року, дійсними. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 21 березня 2007 року
вказане рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог щодо визнання
недійсним заповіту, складеного ОСОБА_3 23 вересня 2003 року, скасовано.
Постановлено нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Заповіт, складений
ОСОБА_3 23 вересня 2003 року, визнано недійсним. В задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 про визнання дійсним заповіту, складеного ОСОБА_3 23 вересня
2003 року, відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначені судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та
змісту касаційної скарги не вбачається порушення судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у
х в а л и л а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Устинівського
районного суду Кіровоградської області від 9 жовтня 2006 року за виключенням
частини про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо визнання недійсним
заповіту, складеного ОСОБА_3 23 вересня 2003 року, та
рішення апеляційного суду Кіровоградської
області від 21 березня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді:

В.М. Барсукова

Н.П.Лященко   Ю.В.Прокопчук