Справа №
22-1128/2007                                Головуючий у 1 інстанції Гладишенко І. В.
Категорія 29                                                    Доповідач Звягінцева О.М.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого
2007 року      Апеляційний суд Донецької
області в складі:

головуючого Молчанова С.І.

суддів Звягінцевої О.М., Стратіло В.І.

при секретарі
Андрусь B.C.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням і

встановив:

в апеляційній
скарзі позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 оспорює обгрунтованість судового
рішення, яким відмовлено в задоволенні первісного позову, задоволено зустрічний
позов, і ставить питання про його скасування, ухвалення нового рішення про
задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову за
порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального права,
порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам
справи.

В засіданні
апеляційного суду позивачка за первісним позовом ОСОБА_1, яка діє від свого
імені та від імені своєї довірительниці -позивачки ОСОБА_2, представник
позивачки ОСОБА_1- адвокат ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги,
просили про її задоволення, скасування рішення суду з ухваленням нового про
задоволення первісного позову, відмову в задоволенні зустрічного позову, а відповідач за первісним позовом ОСОБА_3
заперечував проти доводів скарги, просив про її відхилення, залишення
без зміни судового рішення.

Судом першої
інстанції при розгляді цієї справи встановлено наступні обставини.

19.07.2006 року
ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним позовом

до відповідача
ОСОБА_3 і зазначали, що відповідач    є
колишнім чоловіком

2

позивачки  ОСОБА_1,
шлюб   між  ними
був  зареєстрований   19.02.1994р.,   а розірваний-19.01.2006 р.

Згідно із
свідоцтвом про право на спадщину від 18.11.1988р. ним належить на праві
приватної власності 66/100 часток трикімнатного жилого будинкуАДРЕСА_1 жилою
площею 20,4 кв.м в рівних частках кожній, в якому вони проживають разом з
донькою позивачки ОСОБА_1, а відповідач лише зареєстрований в ньому.

Відповідач у
жовтні 2005р. забрав всі свої речі та пішов із спірного будинку, в теперішній
час проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю дружиною.

Позивачка
ОСОБА_1 несе всі витрати з оплати комунальних платежів, у т.ч, і за
відповідача, що для неї створює певні труднощі, оскільки на її утриманні знаходяться
мати в похилому віці та неповнолітня донька, 1998 року народження.

Відповідач не
бажає у добровільному порядку виписатися з будинку, чим створює незручності у
володінні, користуванні, розпорядженні своєю власністю. Вважають, що відповідач
втратив право користування спірним будинком.

Тому просили суд
ухвалити рішення, яким визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування спірним будинком (а.с. 4).

6.10.2006 р.
ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом про вселення в спірний будинок
до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в якому просив вселити його у цей будинок,
посилаючись на те, що з 19.02.1994р. він перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_1, після реєстрації якого став проживати в її будинку за вказаною адресою
у якості члена сім'ї, був зареєстрований в будинку на постійне місце
проживання.

Від шлюбу з
відповідачкою ОСОБА_1 вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням
Кіровського районного суду м. Донецька у грудні 2005р. їх шлюб з ОСОБА_1 був
розірваний.

Після розірвання
шлюбу між ним та ОСОБА_1 склались неприязливі стосунки, відповідачки стали
чинити йому перешкоди у проживанні в спірному будинку та користуванні жилою
площею.

Вона постійно
чинила сварки, скандали, під час яких вимагала, щоб він пішов з будинку
проживати за іншою адресою, оскільки будинок належить їй та відповідачці
ОСОБА_2, а у нього відсутні будь-які права на дане жиле приміщення.

Внаслідок цього
у березні 2006р. відповідачки у його відсутність поміняли замок від вхідної
двері будинку та з вказаного часу його в будинок не впускають, і він змушений
тимчасово проживати за іншою адресою.

З цього приводу
він звертався із заявою до дільничого інспектора Кіровського РВ ДМУ УМВС
України в Донецькій області, йому рекомендовано звертатися до суду.

У спірному
будинку залишилось все майно, що було придбано в період сумісного проживання з
ОСОБА_1, його особисті речі.

Окрім того, за період їх сумісного проживання за їх сумісні кошти було
проведено значні будівельні роботи на подвір'ї та в самому будинку.

Іншого житла у нього немає і проживати йому ніде.

Тому просив
ухвалити рішення про його вселення в спірний будинок, зобов'язати відповідачок
передати йому ключі від нього та не чинити йому перешкод в користуванні ним (
а.с. 27).

3

Рішенням
Кіровського районного суду м. Донецька від 23 листопада 2006 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2
відмовлено.

Позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволено, його вселено в спірний будинок, зобов'язано ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні вказаним житлом, надати йому ключі
від спірного будинку.

Апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням
нового про задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання його
таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, та відмову в
задоволенні позову ОСОБА_3  до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про вселення в спірну квартиру та усунення перешкод в користуванні
житлом з наступних підстав.

Відповідно до
вимог ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів
його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною
першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71
цього Кодексу.

Відповідно до
вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або
члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк
за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору-судом.

Відповідно до
роз'яснень, що містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про
деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу
України" № 2 від 12.04.1985 р.
у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням ( ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад встановлені сроки.
В разі їх поважності ( перебування у відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк
без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про
захист порушеного права ( вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Судом першої
інстанції при вирішенні спору встановлено, що 19 лютого 1994 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_1 був укладений шлюб, який був розірваний 15 грудня 2005 року (а.с. 5,
9).

Згідно із
свідоцтвом про право на спадщину від 18.11.1988р.ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві приватної власності
66/100 часток жилого будинкуАДРЕСА_1 в рівних частках кожній (а.с. 17).

Згідно з Домовою
книгою в спірному будинку вони проживають разом з донькою позивачки ОСОБА_1
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідач лише зареєстрований в ньому з 30.10.1996р.(
а.с. 11-12).

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не живе в спірному будинку з
листопада 2005 р. Відмовляючи в задоволенні позову про визнання його таким,
що втратив право користування спірним будинком, суд виходив з того, що восени
2005р. відносини між сторонами погіршились, у зв'язку з чим у листопаді 2005р.
ОСОБА_3 тимчасово пішов з будинку, але згідно з поясненнями допитаних в
судовому засіданні свідків повертався в
нього, виявляв бажання проживати в ньому, намагався вселитися в нього,
але позивачками за первісним позовом у його відсутність був

4

замінений замок
у вхідній двері, ключі від якого йому не давали; з приводу перешкод в
користуванні спірним будинком з боку його колишньої дружини ОСОБА_1 він
звертався до дільничого інспектора Кіровського РВ ДМУ УМВС України в Донецькій
області, тобто з вказаного часу не живе в будинку з поважних причин.

Відповідно до
вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Але відповідачем ОСОБА_3 не надано і судом не добуто будь-яких доказів,
якіб свідчили про те, що дійсно позивачки за первісним позовом перешкоджали його
проживанню в спірному будинку, порушуючи
його право на житло, і що відсутнім в будинку він був з поважних причин.

З його пояснень як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді,
встановлено, що він з листопада 2005 р. пішов із сім'ї, а відповідно і із
спірного будинку, оскільки після частих сварок з ОСОБА_1 дійсно пішов до іншої
жінки, з якою перебуває у шлюбі з січня 2006р., забрав свої речі (а.с. 41 зв.
ст.-42, 43).

Таким чином,
судом першої інстанції не було встановлено, що ОСОБА_3 не живе в спірному
будинку з листопада 2005 р. з поважних причин, оскільки з його особистих
пояснень вбачається, що він не живе в ньому тому, що створив іншу сім'ю і не
потребував цього жилого приміщення для особистого користування ним.

Ці ж факти,
окрім його пояснень, встановлено також іншими дослідженими по справі доказами:
копією позовної заяви ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, в якій він зазначав, що у
жовтні 2005р. пішов проживати окремо від
відповідачки  ОСОБА_1, і з
вказаного часу вони разом не проживають (а.с. 34), його розпискою від 29.11.2005р.,
в якій він зобов'язався виписатися із спірного будинку впродовж тижня (а.с.
24).

Факт
непроживання відповідача у спірному будинку з листопада 2005 p.,
відсутність в ньому його особистих речей підтверджено поясненнями допитаної
в суді першої інстанції свідка ОСОБА_6 (а.с. 54).

Факт непроживання відповідача у
спірному будинку з листопада 2005 p., перебування в
шлюбі з іншою жінкою підтверджено: наданими суду апеляційної інстанції довідкою
відділу РАГС про наявність актового запису про шлюб від 14.01.2006р. між
ОСОБА_7 та ОСОБА_3, довідкою КП „ЖЕК-4" Кіровського району м. Донецька про
те, що власником квартириАДРЕСА_2 є ОСОБА_7 на підставі договору
купівлі-продажуНОМЕР_1, актом обстеження спірного будинку від 14.01.2007р. м.
Донецька, актом про проживання ОСОБА_3 з 11.11.2005р. і до теперішнього часу в
квартирі його дружини (а.с. 73-76).

Пояснення
відповідача про те, що він намагався повернутися додому в кінці грудня 2005р.,
а в кінці лютого 2006р. намагався вселитися в спірний будинок, але через відсутність
ключів від вхідної двері та через перешкоди з боку позивачок не зміг,
спростовуються наведеними доказами.

Таким чином, в
суді знайшов своє підтвердження той факт, що відповідач втратив право
користування спірним будинком, оскільки в ньому він не проживає понад строки,
передбачені законом.

Відповідно до
вимог п. 3 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи
є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення.

5

Керуючись ст. 218, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ст. 316 ЦПК України, апеляційний
суд,-

вирішив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 23 листопада 2006 року скасувати.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання його
таким, що втратив право користування спірним жилим будинкомАДРЕСА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим
будинкомАДРЕСА_1.

У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
вселення його в жилий будинокАДРЕСА_1 та усунення
перешкод в користуванні жилим приміщенням - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двох місяців з
дня набрання ним законної сили.