У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

4 липня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого    Яреми А.Г.,

суддів:             Пшонки М.П.,                   Левченко Є.Ф.,

Лихути Л.М.,                            Романюка Я.М.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
дарування, визнання права власності на 1/2 частину квартири за договором купівлі-продажу,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
апеляційного суду Херсонської області від 28 серпня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2005 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1. Вона вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач придбав у
ОСОБА_3. зазначену квартиру. Посилаючись на те, що квартира придбана в період
шлюбних відносин за сумісні гроші, договір дарування є удаваною угодою,
позивачка просила визнати цю угоду недійсною, а також визнати, що в даному
випадку відповідачами був укладений договір купівлі-продажу квартири, у зв'язку
з чим вона як дружина ОСОБА_2 має право на 1/2 частину квартири.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 червня 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1, визнано дійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений
між ОСОБА_3. та ОСОБА_2., визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
цієї квартири

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 28 серпня 2006 року
рішення районного суду скасовано й ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду й
залишити в силі рішення районного суду, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й відмовляючи позивачці в задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку про те, що договір дарування
квартири укладений з дотриманням вимог чинного законодавства.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2. перебували в
зареєстрованому шлюбі з ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить копія свідоцтва про
одруження (а. с. 5).

Рішенням місцевого суду Комсомольського району м. Херсона від ІНФОРМАЦІЯ_3
шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано (а. с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 між ОСОБА_3. та ОСОБА_2. був укладений договір дарування
квартири, засвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4., відповідно до умов якого
ОСОБА_2. прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 8).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про
те, що фактично угода дарування квартири укладена з метою приховати угоду  купівлі-продажу, яку сторони дійсно мали на
меті укласти. Ці обставини підтверджені розпискою на ім'я ОСОБА_2, а також
показами свідків.

Крім того, суд першої інстанції правомірно визнав за позивачкою право
власності на 1/2 частину спірної квартири, яка є спільною сумісною власністю
подружжя відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України.

За таких обставин колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України вважає, що рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 339, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 28 серпня 2006 року
скасувати, а рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 червня
2006 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

М.П. Пшонка

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Я.М. Романюк