Справа
№22-141/2007 p.
суддя 1 інстанції : Красовський О.О. Суддя-доповідач : Григоренко М.П.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року

м.Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді -
Собіни І.М.,

суддів
Григоренка М.П., Оніпко О.В., при секретареві Томашевській І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області
від 15 листопада
2006 року у
цивільній справі за позовом громадянина ОСОБА_2 до Закритого акціонерного
товариства „Рівненський завод опалювальної техніки" (далі ЗАТ
„РЗОТ"), голови наглядової ради ЗАТ „РЗОТ", громадянина ОСОБА_1, про
поновлення на роботі, усунення перешкод у здійсненні статутних повноважень,
зобов'язання вчинити певні дії, за участю представника позивача - ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_4,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Рівненського районного суду Рівненської області від 15 листопада 2006 року позовні
вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення наглядової ради ЗАТ
„РЗОТ" від 27 вересня 2006 року, щодо
розірвання з ним контракту і звільнення його з посади генерального директора
підприємства ЗАТ „РЗОТ", на підставі п.4 ч.І ст. 40 Кодексу законів
про працю України, тобто за прогул, були задоволені і останнього було поновлено
на вказаній посаді, при цьому суд першої інстанції, допустивши негайне
виконання свого рішення, також визначив і порядок його виконання.

Не погоджуючись з даним рішенням і вважаючи його
незаконним відповідач ОСОБА_1
в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції було
безпідставно залишено без задоволення ряд його клопотань, зокрема, щодо
зупинення провадження у справі, до вирішення іншої справи, яка розглядалась в
порядку господарського судочинства, про прийняття зустрічного позову, про
відвід головуючому судді по справі, всупереч вимогам цивільно-процесуального
законодавства судом несвоєчасно було направлено йому судову повістку в одне із судових
засідань та взагалі не була направлена заява про залучення до участі у справі
третьої особи.

Крім того, суд
неповно і не правильно встановив обставини справи, оскільки не було витребувано
трудової книжки позивача, недостатньо було перевірено посилання останнього про
причину невиконання ним своїх обов'язків після укладення контракту, не прийняв
до уваги, що на час розгляду справи ще був не розірваний контракт з попереднім
генеральним директором ЗАТ „Рівненський завод опалювальної техніки" - ОСОБА_1 і при
винесенні рішення взяв до уваги судове рішення по іншій справі, яке на той час
ще не набрало законної сили, в зв'язку із чим відповідач ОСОБА_1 просить
Рівненський апеляційний суд рішення Рівненського міського суду по даній
цивільній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні заявлених вимог.

В ході
апеляційного розгляду даної цивільної справи представник відповідача ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримала повністю.

Представник позивача, як у своїх письмових запереченнях так і безпосередньо
в судовому засіданні, заявила, що рішення суду першої інстанції вона
вважає законним і обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд скаргу
відповідача залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої
інстанції обгунтовано задовільнив позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання
незаконним рішення наглядової ради ЗАТ „РЗОТ" від 27 вересня 2006 року, щодо
розірвання з останнім контракту і
звільнення його з посади генерального директора підприємства ЗАТ
„РЗОТ", на підставі п.4 ч.І ст. 40
Кодексу законів про працю України, а тому в цій частині рішення Рівненського
районного суду Рівненської області від 15 листопада 2006 року підлягає
залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

В той же час рішення суду першої інстанції, щодо
поновлення позивача на посаді генерального директора ЗАТ „РЗОТ", підлягає
скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи, з ухваленням нового рішення, про відмову позивачу
в задоволенні решти позовних вимог, за їх безпідставністю.

Стаття 21 Кодексу Законів про працю України
встановлює, що трудовий договір є угода між працівником і власником
підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник
підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи
фізична особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для
виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк
його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами України.

Частина 3 статті 24 Кодексу Законів про працю України передбачає, що
укладення трудового договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника або уповноваженого ним
органу про зарахування працівника на роботу.

В зв'язку із тим, що після укладення наглядовою радою ЗАТ „РЗОТ" з позивачем ОСОБА_2 контракту, у
відповідності до ст.24 ч. З Кодексу Законів про працю України, власником
ЗАТ „РЗОТ" чи уповноваженим ним органом
не було видано відповідного наказу
або розпорядження про зарахування ОСОБА_2 на роботу, тому вимога
останнього про поновлення на посаді, яку він, відповідно
до вимог чинного законодавства, фактично ще взагалі не обіймав,  є безпідставною.

В даному
випадку, як про це суд першої інстанції вірно зазначив у своєму рішенні, а в
ході апеляційного розгляду представник
позивача цього не заперечував, мало місце невиконання роботодавцем п.2.1.1. укладеного контракту та до
ч.І ст.21 Кодексу Законів про працю
України, а саме не забезпечення умов праці, необхідних для виконання
роботи позивачем Гордєєвим СЮ, в зв'язку із чим останній вправі був лише
вимагати виконання наглядовою радою ЗАТ
„РЗОТ" взятих на себе зобов'язань, а саме:

-   видання наказу по ЗАТ „РЗОТ",
що він приступив до

виконання трудових обов'язків на посаді
генерального директора

вказаного підприємства, із внесенням до його
трудової книжки

відповідних записів.

- фактичне допущення його до робочого
місця;

- прийняття ним у встановленому порядку посади генерального
директора ЗАТ „РЗОТ", включаючи отримання
печатки підприємства та всієї документації, яка необхідна для виконання ним
своїх посадових обов'язків.

Приймаючи до уваги, що дані вимоги позивач ОСОБА_2 до наглядової ради ЗАТ „РЗОТ" в суді першої інстанції не заявляв, а заявив вимогу лише про його поновлення на посаді, яку він
фактично до цього не обіймав, тому і в апеляційного суду немає
ніякого приводу та підстав для вирішення
цього питання по суті.

Крім того, як зі змісту позовної заяви позивача ОСОБА_2 від 20 вересня 2006 року так і з інших матеріалів справи, а саме ухвали господарського суду Рівненської області від 22 вересня 2006 року по справі за позовом ЗАТ
„РЗОТ" про визнання ініціювання, призначення,
організації та проведення загальних зборів ЗАТ „РЗОТ" 6 вересня 2006 року недійсними і прийнятих на цих
зборах рішень (а.с. 40), ухвали господарського суду Харківської області від 29 вересня 2006 року по справі за позовом ВАТ „Рівненського
заводу тракторних агрегатів" з тими ж
самими вимогами (а.с. 39), а також інші рішення вищевказаних судових інстанцій з даного приводу (а.с. 56, 75, 77, 102), вбачається
наявність спору, який виник між учасниками
господарського товариства ЗАТ „РЗОТ", пов'язаний із діяльністю та
управлінням цього товариства, і зокрема навколо посади  генерального директора ЗАТ „РЗОТ".

При даних обставинах апеляційний суд приходить до висновку, що право
заявити вимогу до громадянина ОСОБА_1, з яким ще раніше було укладено трудовий контракт на виконання обов'язків генерального директора ЗАТ „РЗОТ", про виконання ним
рішення загальних зборів зазначеного акціонерного товариства про передачу повноважень новообраному генеральному директору, може
належати лише власнику цього підприємства або уповноваженому ним належним чином органу чи посадовій особі, але ж
ніяк не позивачу ОСОБА_2, як
фізичній особі, якого, незважаючи на підписаний контракт, так і не було
допущено до виконання обумовлених контрактом
обов'язків, а потім цей контракт взагалі було розірвано.

Покликання
відповідача ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі на ніби - то порушення судом першої інстанції
норм цивільно-процесуального законодавства,
зокрема про те, що було безпідставно залишено без задоволення його
клопотання щодо зупинення провадження у
справі, згідно ст. 201 п.4 ЦПК України, до вирішення іншої
справи, яка розглядалась в порядку господарського судочинства, не може бути прийнято до уваги, так як з наявного в матеріалах справи рішення Харківського
господарського суду від 16 жовтня 2006
року по справі №3825506, видно, що предметом розгляду даної справи було визнання права акціонерів ЗАТ „РЗОТ" на проведення  загальних
зборів  6
вересня  2006 року та  перевірка законності
прийнятих рішень на цих загальних зборах, зокрема і щодо обрання
генеральним директором даного підприємства позивача, в той же час, предметом спору по цивільній справі за позовом ОСОБА_2,
було оскарження рішення наглядової ради ЗАТ „РЗОТ" від 27.09.2006 року, про
розірвання раніше укладеного з останнім трудового контракту, не у зв'язку із
незаконним його призначенням на цю посаду, а у зв'язку із допущеним порушенням
трудової дисципліни, у вигляді прогулу, що свідчить про відсутність
взаємозв'язку між вищевказаними справами, який давав би підстави суду для
зупинення провадження в одній із них.

Правильно судом
першої інстанції було відхилено і зустрічний позов відповідача ОСОБА_1, так як
із змісту зустрічних вимог останнього видно, що вони по суті стосувались
трудових відносин самого ОСОБА_1 і відповідачем по ним мав бути не позивач
ОСОБА_2, а та юридична особа, яка уклала з ОСОБА_1 контракт, а потім прийняла
рішення про його дострокове розірвання.

Суд апеляційної інстанції не вбачає будь-яких порушень з боку суду
першої інстанції при вирішенні питання про залишення без задоволення клопотання
відповідача про заявлений головуючому по справі судді відвід, так як для цього
була відсутня хоча б одна із підстав, перелік яких міститься в ст.ст. 20,21 ЦПК України, а
висновок про упередженість судді, в зв'язку із чим виникла до останнього
недовіра, у відповідача грунтується лише на особистому сприйнятті подій, які
відбувались в ході судового розгляду даної справи, без будь-якого фактичного
підтвердження.

Несвоєчасне направлення відповідачу судової повістки в одне із судових
засідань та не направлення взагалі заяви про залучення до участі у справі
третьої особи, самі по собі не можуть слугувати підставами для скасування
рішення суду по даній справі, так як з матеріалів справи вбачається, що дані
порушення не перешкодили відповідачу у наступних судових засіданнях
скористатись своїми правами у повному обсязі, для повного і всебічного
встановлення істини по справі та відстоювання своїх інтересів.

На підставі
викладеного та керуючись та керуючись ст.ст, ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_1 задовільнити частково.

Рішення Рівненського районного суду від 15 листопада 2006 року, в частині
визнання незаконним рішення наглядової ради ЗАТ „РЗОТ" від 27 вересня 2006 року про
розірвання з ОСОБА_2 контракту і звільнення його на підставі п.4 ч.І ст. 40 Кодексу законів
про працю України, залишити без змін, з відхиленням апеляційної скарги, а в
частині поновлення останнього на посаді генерального директора ЗАТ „РЗОТ",
з допущенням негайного виконання цього рішення, а також визначенням порядку
його виконання, скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні решти позовних вимог.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, при цьому її може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців, з дня набрання нею законної сили.