АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ
УХВАЛА

Іменем
України

29 березня 2007 року Апеляційний
суд Житомирської області в складі:

головуючого -
судді                          Франовської
К.С.,

суддів:                                                Широкової
Л.В.,

Товянської О.В.

при секретарі
судового

засідання  Забеліній О.О.

з участю:                    прокурора
Чирко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Корольовського району м.Житомира на
рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 25 грудня 2006 року у справі за
позовом в.о. прокурора Корольовського району м.Житомира в інтересах ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та
дарування квартири,

встановив:

В червні 2006 року до суду з
вищезазначеним позовом звернувся в.о. прокурора Корольовського району. Свої
вимоги мотивував тим, що 19.05.2003
року Корольовським районним судом м.Житомира було задоволено позов ОСОБА_5,
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки із спільного майна. За цим рішенням за
ОСОБА_2 визнано право власності на всю квартиру НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 та стягнуто з нього на користь ОСОБА_5,
ОСОБА_1 компенсацію за їх частки в сумі 33174
грн. ОСОБА_2 зазначену квартиру було продано ОСОБА_3 В подальшому ОСОБА_3
цю квартиру подарувала ОСОБА_4

Вважаючи
вищезазначені правочини нікчемними позивач просив визнати їх недійсними.

Рішенням
Корольовського районного суду м.Житомира від 25 грудня 2006
року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній
скарзі апелянт просить судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким заявлені
вимоги задовольнити. Апелянт вважає, що суд

Справа №22ц/499                             Головуючий у суді 1-ї інстанції
Гансецька І.А.

Категорія 12                                                                Суддя-доповідач
Широкова Л.В.

2

першої інстанції не дав належної
оцінки зібраним по справі доказам, не звернув увагу на те, що квартира була
відчужена без дозволу органу опіки та піклування, хоча в ній була зареєстрована
малолітня ОСОБА_1

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до
вимог ст.ст.4,48 Закону України „Про власність", ст.ст.319,383 ЦК України власник
має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном.

Як встановив суд
згідно свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 від 31.10.1995
року за ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на
квартиру НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1. В 2003 році
ОСОБА_5 у своїх та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1, звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про виділення їх частки із спільного майна. Рішенням
Корольовського районного суду м.Житомира від 19 травня 2003
року право власності на всю квартиру було визнано за ОСОБА_2 та стягнуто з
нього на користь ОСОБА_5, ОСОБА_1 33174
грн. компенсації за їх частки. Це рішення ніким не оскаржувалось і вступило
в законну силу.

Судове рішення,
відповідно до п.10 додатку №1
до п.2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на
нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 28.01.2003 року входить до
переліку правоустановлювальних документів на підставі яких проводиться
реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого. майна.

На підставі
свідоцтва про право власності на житло від 31.10.1995 року та рішення суду від 19.05.2003 року ОСОБА_2 01.10.2004
року зареєстрував право власності на всю квартиру та 04.10.2004 року продав її
ОСОБА_3, яка 05.10.2004 року
подарувала її ОСОБА_4

Суд першої
інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання
вищезазначених правочинів недійсними.

Відповідно до
вимог ст.60 ЦПК України, кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.

Позивачем не
було надано суду жодних доказів, які б стверджували порушення норм права, при
укладенні оспорюванних правочинів.

Доводи апелянта про те, що на день відчуження
вищезазначеної квартири в ній були зареєстровані ОСОБА_5 та неповнолітня
ОСОБА_1. на
законність рішення не може впливати, оскільки останні права власності на
квартиру на момент її відчуження не мали.

Посилання
апелянта на те, що угода по відчуженню вищезазначеної квартири була проведена
без згоди органу опіки та піклування є безпідставними, оскільки відповідно до
вимог ст. СК України
така згода потрібна тільки за наявності у малолітніх /неповнолітніх/ права
власності на житлову площу/частину/.

Інші доводи
апелянта судом першої інстанції при розгляді справи перевірялись. Висновки суду
щодо відмови в задоволенні позову грунтуються на доказах, наданих сторонами, їх
правова оцінка сумніву не

з

викликає.  До  правовідносин, які  склалися
між сторонами у зв'язку з виникненням спору, правильно застосовані норми
матеріального права.

За таких
обставин апеляційний суд вважає, що підстави для скасування судового рішення
відсутні.

Керуючись ст.ст.
304,307, 311-313 ЦПК
України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну
скаргу прокурора Корольовського району м.Житомира відхилити, а рішення
Корольовського районного суду м.Житомира від 25 грудня 2006
року залишити без зміни.  .

Ухвала може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.