У Х В А Л А

І М
Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г., розглянувши 6
липня 2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 20 березня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного
казначейства України, треті особи: головне управління Міністерства внутрішніх
справ України в Автономній Республіки Крим, Сімферопольський слідчий ізолятор
№15 - про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на незаконність тримання його під вартою в період із 3 до
10 жовтня 2000 року. Відповідно до постанови слідчого, прокурором була дана
санкція тримання його під вартою строком
6 місяців.

Оскільки його тримання
продовжувалося після зазначеного терміну на протязі 7 днів, вважає ці дії
незаконними.

Просив стягнути на його користь 5
000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Центрального районного суду
м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 29 серпня 2003 року позов
задоволено.

Ухвалою Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 20 березня 2007 року зазначену ухвалу скасовано
і постановлено нову, якою в задоволенні позову відмовлено.

У обгрунтування касаційної скарги
ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального
права та ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і залишення в
силі ухвали суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не надав достатніх доказів на
підтвердження своїх вимог, не довів незаконність тримання під вартою в період з
3 жовтня до 10 жовтня 2000 року та наявність визначених Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і
суду" підстав для  відшкодування
моральної шкоди.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України    суд касаційної інстанції не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги  і зміст оскаржуваної ухвали  не дають підстав для висновку про те, що
судом допущено порушення норм
процесуального або неправильне застосування норм матеріального права,
яке призвело до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не
викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за позовом
ОСОБА_1 до Державного казначейства України, треті особи: головне управління
Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіки Крим,
Сімферопольський слідчий ізолятор №15 - про відшкодування моральної шкоди  за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 20 березня 2007 року
відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до
касаційної скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Верховного Суду України                                             А.Г. Ярема