Головуючий 1 інстанції Заруцька Г.М.
Справа № 22ц-2404- 2007р.   Доповідач Курило В.П.
РІШЕННЯ Іменем України

27 лютого 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П. суддів Саніковой О.С.,
Шамрило Л.Г. при секретарі     Степаненко
В.Б.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької
області на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Красноармійську Донецької області про відшкодування моральної
шкоди.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2006 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з зазначеним позовом до відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Красноармійську Донецької області, посилаючись на те, що він з
1978 року
працював на підприємстві ДП „УК
Краснолиманська" в умовах тяжкої фізичної праці, фізичного
перевантаження, несприятливого мікроклімату. Внаслідок чого він отримав
професійне захворювання хронічна вертеброгенна хребтово-кресцова радикулопатія.

Внаслідок
вказаного професійного захворювання висновком МСЕК від 16 травня 2001р.
йому було встановлено втрату професійної працездатності 50% і третю групу
інвалідності. Висновком МСЕК від 19
вересня 2006 року
йому повторно встановлено 50%
втрати професійної працездатності безстроково і третя група інвалідності.

Позивач вважає,
що йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в фізичному болі, переживаннях у
зв'язку з пошкодженням здоров'я, а також в тому, що в нього порушені нормальні
життєві зв'язки, він не має можливості виконувати роботу до якої звик і яку
виконував добре, втратив свій заробіток, погіршилась його здатність до активної
фізичної праці. Він відчуває фізичний біль і страждання, роздратовується, не
може виконувати роботу по господарству, утримувати свою сім'ю, що у значній
мірі порушує звичний уклад його життя. Все це спричиняє йому моральні
страждання і в рахунок відшкодування моральної шкоди просив стягнути з
відповідача 37 500 грн.

Рішенням
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2006 року позов
задоволений частково і на користь ОСОБА_1. з відповідача стягнуто в рахунок
відшкодування моральної шкоди 25
000 грн.

В апеляційній
скарзі відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництв та професійних захворювань в м. Красноармійську
Донецької області просить рішення скасувати і постановити нове рішення, яким в
позові відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на
те, що Законом України „Про Державний бюджет України на 2006 рік"
зупинена дія статей Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", які передбачають виплату моральної
шкоди, тому правових підстав для стягнення сум не існує. Довідка МСЕК про
процент стійкої втрати професійної працездатності є підставою для відшкодування
матеріальної, а не моральної шкоди. Сам факт наявності моральної шкоди
позивачем в суді не доведений тому що встановлення факту моральної шкоди
відноситься до компетенції МСЕК. Відповідачем нараховані і сплачуються позивачу
всі передбачені законодавством соціальні виплати в повному обсязі. Крім, того,
позивач пропустив тримісячний строк позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач працював з 1978 року на підприємстві ДП „УК Краснолиманська" в умовах тяжкої
фізичної праці, фізичного перевантаження, несприятливого мікроклімату.
Внаслідок чого він отримав професійне захворювання хронічна вертеброгенна
хребтого-кресцова радикулопатія. Внаслідок вказаного професійного захворювання
висновком МСЕК від 16 травня
2001р. йому було вперше встановлено втрату професійної працездатності 50% і третю групу
інвалідності. Висновком МСЕК від 19
вересня 2006 року
йому повторно встановлено 50%
втрати професійної працездатності безстроково і третя група інвалідності.
Внаслідок пошкодження здоров"я йому заподіяно моральні страждання.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, перевіривши матеріали
справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду зміні, оскільки висновки суду не
відповідають встановленим обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є
підставою для зміни рішення суду в апеляційному порядку.

Відповідно до
змісту ст. ст. 1,21, 28,
34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", на Фонд соціального страхування від нещасних
випадків на виробництв та професійних захворювань України покладено обов'язок
відшкодувати застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, заподіяну умовами виробництва, при цьому сума страхової виплати не
може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої
на день виплати.

Як вбачається з
акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22 березня 2001 року ОСОБА_1.
вперше встановлено діагноз хронічна вертеброгенна хребтово-кресцова
радикулопатія. Висновком МСЕК від 16
травня 2001р. йому було вперше встановлено втрату професійної
працездатності 50% безстроково
і третю групу інвалідності, а 19
вересня 2006 року
йому висновком МСЕК повторно підтверджено 50%
втрати професійної працездатності безстроково і підтверджена третя група
інвалідності.

За таких
обставин суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права
вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю за нормами Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

При цьому не
можуть бути прийняті до уваги посилання відділення виконавчої дирекції  Фонду
соціального   страхування  від
нещасних  випадків   на
виробництві  та

професійних захворювань України в м. Красноармійську
Донецької області на Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 рік", яким
зупинена дія норм Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", які передбачають відшкодування
моральної шкоди застрахованим особам чи членам їх сімей, оскільки таке
зупинення не позбавляє постраждалих права на відшкодування моральної шкоди, у
зв'язку з тим, що втрата професійної працездатності 50% позивачеві
встановлена в 2001 році,
тобто до того як дія даної норми закону була зупинена.

Суд не може
прийняти до уваги доводи апелянта відносно того, що моральна шкода не повинна
відшкодовуватися в зв'язку з тим, що позивач пропустив тримісячний строк для
звернення до суду, передбачений ст. 233
КЗпП України, оскільки дані відносини регулюються п. З ч. 1 ст. 268 ЦК України,
відповідно до якого позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Норми
трудового законодавства у даному випадку не застосовуються.

Визначаючи
розмір моральної шкоди, суд врахував стан здоров'я позивача, а саме, що він на 50 % втратив
професійну працездатність за професійним захворюванням, та визначив розмір
моральної шкоди в сумі 25
000 грн.

Вирішуючи
питання про розмір страхового відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної
інстанції враховує ступень втрати позивачем професійної працездатності -50%, відсутність більш
тяжких наслідків, його стан здоров'я, дії відповідача, направлені на поновлення
здоров'я позивача і добровільне відшкодування шкоди, завданої пошкодженням
здоров'я, вік потерпілого, що він працює, а також виходячи з принципу
розумності і зваженості, тих наслідків, які мають місце у зв'язку з ушкодженням
здоров'я позивача, апеляційний суд вважає, що розмір відшкодування моральної
шкоди має бути встановленим у 10
000 грн. У зв'язку з чим рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст.
ст. 304, 307 ч. 1 п. З, 309 ч. 1 п. З, 314 ч.2, 316 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Красноармійську Донецької області задовольнити частково.

Рішення
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2006 року змінити.
Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Красноармійську Донецької області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 10 000 гривень.

В іншій частині рішення залишити без зміни.

Рішення суду
апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але воно може бути оскаржене
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
рішенням суду апеляційної інстанції законної сили.