У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 червня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Гнатенка
А.В.,

суддів:
Григор'євої Л.І.,        Гуменюка
В.І.,

Берднік І.С.,
Костенка А.В., -

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
- комунальне підприємство “Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління
№ 4” (далі - КП ВЖ РЕУ № 4 м. Черкас) про визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа - КП ВЖ РЕУ № 4 м. Черкас про вселення та зміну договору найму
жилого приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Придніпровського
районного суду м. Черкас від 27 грудня 2006 року й ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 13 березня 2007 року,

встановила:

У липні 2006 року позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом,
мотивуючи його тим, що вони з відповідачем мешкали разом у квартирі АДРЕСА_1 з
початку 2005 року до червня 2005 року. Указана квартира була виділена їй для
проживання управлінням Національного банку України в Черкаській області, а вона
згідно з ордером є квартиронаймачем. Зазначала, що шлюбні відносини між ними
фактично існували до 2005 року, а з червня 2005 року ОСОБА_2. не проживав у
спірній квартирі, спільне господарство вони не вели. Посилаючись на те, що
строк, протягом якого відповідач не проживав у спірній квартирі, перевищує
шість місяців, просила визнати ОСОБА_2. таким, що втратив право на користування
спірною квартирою, та зобов'язати КП ВЖ РЕУ № 4 м. Черкас зняти з реєстрації
ОСОБА_2. за вказаною адресою.

ОСОБА_2. звернувся в суд із зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що на
підставі ордера НОМЕР_1 їхній сім'ї була виділена квартира АДРЕСА_1.Зазначав,
що не проживав у вказаній квартирі вимушено, унаслідок конфлікту з ОСОБА_1.,
який стався в серпні 2005 року. Посилався на те, що з серпня 2005 року він
систематично оплачує третю частину комунальних платежів, але з травня 2006 року
ОСОБА_1. перешкоджала йому користуватися спірною квартирою та спільним майном,
що знаходиться в цій квартирі, чим порушувала його права. Просив усунути
перешкоди в користуванні вказаною квартирою, вселити його в цю квартиру,
змінити договір найму жилого приміщення та укласти з ним окремий договір найму
на кімнату площею 15 кв. м.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас від 27 грудня  2006 року, залишеним у силі ухвалою
апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2007 року, позов ОСОБА_1.
задоволено. Визнано ОСОБА_2. таким, що втратив право користування жилим
приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 у зв'язку з непроживанням у ній більше
шести місяців без поважної причини. У позові ОСОБА_2. відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_2.  просить скасувати рішення Придніпровського
районного суду м. Черкас від    27 грудня
2006 року й ухвалу апеляційного суду Черкаської області від            13 березня 2007 року та передати
справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що згідно з ордером НОМЕР_1 ОСОБА_1 на сім'ю у складі
трьох осіб (на неї, ОСОБА_2. та їхнього неповнолітнього сина і ОСОБА_3.) була
виділена квартира АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат загальною жилою
площею 30,9 кв. м. У квартирі зареєстровані сторони у справі та їхній
неповнолітній син - ОСОБА_3.

Задовольняючи позов ОСОБА_1., суд першої інстанції виходив із факту
непроживання ОСОБА_2. без поважних причин у спірній квартирі понад шість
місяців, що, за висновком суду, підтверджується актом від ІНФОРМАЦІЯ_1 та
показаннями свідків.

Однак із таким висновком не можна погодитися, оскільки суд дійшов його з
порушенням норм процесуального закону.

Так, судом не дана оцінка доводам ОСОБА_2. та наданим ним доказам, на які
він посилався як на підставу своїх заперечень, зокрема; поважною причиною непроживання
його у спірній квартирі було бажання уникнути конфліктних ситуацій і
психотравмуючих неповнолітнього сина факторів; про збереження ним інтересу до
спірного житла, свідчить: оплата ним житлово-комунальних послуг, проведення
ремонту в спірній квартирі, наявність в цій квартирі спільного з позивачкою
майна. На підтвердження цих обставин відповідачем надано докази: квитанції про
оплату житлово-комунальних послуг, акт від ІНФОРМАЦІЯ_2 про проведення ним
ремонтних робіт та показання мешканців будинку АДРЕСА_1

Постановляючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1. та про відмову в
позові ОСОБА_2., суд першої інстанції всупереч вимогам                ст. ст. 212 - 215 ЦПК України
оцінки зазначеним доводам і доказам не дав та не встановив факти, які підлягали
встановленню.

Зазначені порушення норм процесуального права залишені поза увагою
апеляційного суду.

Ураховуючи, що судом першої інстанції допущені порушення норм
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, і ці
порушення не були усунені апеляційним судом, судові рішення відповідно до ст.
338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2006 року
та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2007 року
скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                      А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                 Л.І.
Григор'єва

В.І. Гуменюк

І.С. Берднік

А.В. Костенко