Справа №2-499/07 Копія
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

27 лютого 2007 року                                                                                                           м.
Полтава

Ленінський
районний суд м. Полтави у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві
в складі:

головуючого - судді Кононенка С.Д.,

при секретарях - Зозулі М.М.,
Храмовій І.Ю., Сулименко І.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, розглянувши цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, усунення перешкод в користуванні житлом, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2006
року до суду звернувся ОСОБА_1 з
позовом до ОСОБА_2 про передачу дітей проживати з батьком, позбавлення
відповідача права користування житлом, відшкодування моральної і матеріальної
шкоди.

В послідуючому в січні 2007
року позивач змінив свої позовні вимоги, відмовившись від позовної вимоги
про позбавлення відповідача (ОСОБА_2) права користування житлом, залишивши
таким чином на розгляді судом позовні вимоги про передачу дітей проживати з
батьком та відшкодування моральної і матеріальної шкоди.

Ухвалою Ленінського районного суду від 15.01.2007 року, вказані позовні вимоги були роз'єднані в самостійні
провадження. В судовому засіданні 26
лютого 2007 року
позивач доповнив свій позов вимогами про усунення перешкод в користуванні
житлом.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди, усунення перешкод в користуванні житлом, позивач вказав, що ОСОБА_2
постійно принижує його честь і гідність, як батька дітей, як фахівця та як
людини. Крім того відповідачка вчинює хуліганські дії, перешкоджає йому
користуватися своєю власною квартирою на власний розсуд, запрошуючи до квартири
своїх подруг, чим перешкоджає його спілкуванні з дітьми, заважає йому
відпочивати.

Вказані позовні
вимоги ОСОБА_1 в
судовому засіданні підтримав в повному обсязі.

В підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1,
як основний доказ по справі надав суду вибрані ним роздруківки діалогів та
розмов, які відбувалися в їх квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Як пояснив
позивач діалоги та розмови були записані ним на диктофон, без відома
відповідачки і послідуючому роздруковані ним на поданих до суду аркушах.

Відповідачка ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 до себе про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди, усунення перешкод в користуванні житлом не визнала в повному обсязі.

В судовому засіданні, в пояснення цього ОСОБА_2 вказала, що вона не
принижує честь і гідність ОСОБА_1, як батька своїх дітей, тим більше в
присутності батька. Ніяких хуліганські дії
вона не вчинює, але ОСОБА_1 в листопаді 2004 року та жовтні 2005 року побив її
за місцем їх мешкання завдавши їй легких тілесних ушкоджень. Крім того вона
ніяким чином не перешкоджає йому користуватися своєю власною квартирою,
оскільки він є її власником.

Відповідачка також підтвердила, що запрошує до квартири своїх подруг в яких
також є малолітні діти і вони разом граються. Ніяким чином вона не перешкоджає
його спілкуванні з дітьми. ОСОБА_1
приходить в зручний час і має можливість вільно спілкуватись з дітьми.

Що
стосується наданих ОСОБА_1
роздруківок їх діалогів, відповідачка пояснила, що про те, що її колишній
чоловік записував на диктофон їх сварки, дізналася тільки в суді. Також ОСОБА_2
пояснила, що дійсно, коли їі колишній чоловік своєю поведінкою доводив її до
нервового зриву, вона могла різко і грубо йому відповісти, але при цьому вона ніколи
не мала на меті принижувати його честь і гідність. Крім того ОСОБА_2 пояснила,
що позивач ОСОБА_1 при кожному своєму відвідуванні спеціально провокував їх
сімейні сварки, а надані ним роздруківки їх діалогів носять вибірковий
характер, а не послідовний.

Вислухавши пояснення позивача, відповідачки, дослідивши
матеріали справи та подані докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, усунення перешкод в
користуванні житлом не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Так судом було встановлено, що квартира за адресою,
АДРЕСА_1, відповідно
до договору купівлі-продажу від 4
серпня 1997 року,
належить ОСОБА_1. З 2000
року і по теперішній час в даній квартирі зареєстровані і проживають. ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх
спільні малолітні діти ОСОБА_3
- 2000 року народження і ОСОБА_4 - 2002 року народження.

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 2 грудня 2004 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано та
вирішено: «неповнолітніх дочок ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження та ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження залишити проживати з матір'ю. Розірвання
шлюбу було засвідчено свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_1.

Після розірвання шлюбу, і це підтвердили в своїх поясненнях сторони, ОСОБА_2
разом із доньками залишилася проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Там же
зареєстрований і ОСОБА_1,
який там проживає періодично, за власним бажанням.

Відповідно до довідки ГЖЕД НОМЕР_2 ОСОБА_1 дійсно проживає
за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається із постанови судді Ленінського районного суду м. Полтави від 12.10.2006 року в порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ст. 125 ч.2 КК України за скаргою ОСОБА_2 було відмовлено, в
зв'язку з відсутністю передбачених законом підстав для цього.

Оцінюючі надані ОСОБА_1 роздруківки діалогів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд
вважає їх свідченнями сімейних сварок між колишнім подружжям, які вимушені
проживати разом в однокімнатній квартирі. Крім того судом встановлено, що в
наданих роздруківках немає ознак приниження честі і гідності ОСОБА_1 із сторони
ОСОБА_2, а надані ним роздруківки сімейних сварок носять вибірковий характер.

Відповідно до ст. 30
Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Відповідно
до ст. 32 Конституції
України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя.
Відповідно до ст. 43 Конституції"
України, кожен має право на працю. Відповідно до ст. 45 Конституції
України, кожний має право на відпочинок.

Відповідно до ст. 10
ЦПК України, сторони мають рівні права щодо подання доказів та доведення
тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Суд дослідивши всі подані сторонами докази по справі в їх сукупності,
приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1, оскільки
позивач на надав переконливих доказів завдання йому моральної та матеріальної
шкоди. Крім того позивач не довів, що ОСОБА_2 створює йому перешкоди в
користуванні його житлом. До того ж, відповідно до вказаних норм Конституції
України позивач не вправі вимагати від суду заборони ОСОБА_2 на власний розсуд
організовувати своє особисте життя а також фіксувати в судовому рішенні право
ОСОБА_1 на відпочинок, роботу, яке вже зафіксовано в Конституції України.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 30, 32, 43, 45 Конституції України, ст.ст. 8, 10, 57, 60, 208, 209, 214, 215, 294 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, усунення
перешкод в користуванні житлом -відмовити за безпідставністю.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд
м. Полтави шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.