Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-93                                                                                 Головуючий
Суддя -
доповідач Осоцький І.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

Об
лютого 2007 року                                                                               м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                                         Приймака
В.М.

Суддів:                                                     Подліянової
Г.С.

Осоцького І.І.

При секретарі:                                         Винник
І.С.

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА :

У
вересні 2006 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
боргу.

У позові
зазначав, що 20.02.2006 року уклав договір позики з ОСОБА_1 та передав за
борговою розпискою останньому 31 000 доларів США зі зобов'язанням повернення грошей останнім не пізніше
01.06.2006 року. Однак відповідач умови договору не виконав і гроші не
повернув.

Відповідач проти позову заперечень
не мав.

Рішенням
.Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2006 року позов задоволено.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 -156 550 грн..

У
апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням
норм законодавства, без повного з'ясування матеріалів справи, просить рішення
суду скасувати та залишити позов без розгляду.

Апеляційний
суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до ст.,308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального права і процесуального права.

Постановляючи
рішення про задоволення позову суд прийшов до правильного висновку про те, що
сторонами 20.02.2006 року було укладено договір позики, за яким відповідач
отримав грошову суму у розмірі - 31 000 доларів США та яку не повернув позивачу у визначений цим договором
строк.

У матеріалах справи мається договір позики від 20.02.2006
року та розписка від 20.02.2006 року про те, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2
позику у розмірі - 31 000 доларів США
та зобов'язався повернути зазначену грошову суму не пізніше - 01.06.2006 року.

Відповідно до ст.., ст.. 1046,1049 ЦК України за
договором позики одна сторона /позикодавець / передає у власність другій
стороні / позичальникові / грошові кошти, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та в порядку, які
встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Матеріали справи не свідчать про те, що договір позики
було укладено під впливом обману чи насильства.

Однак відповідачем борг за договором позики не було
повернуто і це було визнано останнім /а.с.17/.

Тому суд обгрунтовано та на законних підставах постановив
рішення суду про стягнення боргу у сумі - 156 550 грн., яка є еквівалентом
отриманій ним за договором позики.

Рішення суду постановлено з додержанням норм
законодавства, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Керуючись
ст.ст.307, 308, 313, 317 ЦПК Українки, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2006 року по цій справі
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржено до
Верховного Суду України протягом двох місяців.