Справа
№ 2-169/2007 року
РІШЕННЯ                     ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

28 лютого 2007 року                                                                 м.
Хотин

Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Ватаманюк Р.В.

при секретарі - Новицький М.З.

сторони:

позивач -
ОСОБА_1;

відповідачі
- ОСОБА_2; ОСОБА_3; ОСОБА_4; ОСОБА_5;
ОСОБА_6; ОСОБА_7; ОСОБА_8.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Хотині Чернівецької області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з цивільним позовом в якому просить стягнути з відповідачів
для відшкодування заподіяної моральної шкоди на його користь по одній тисячі
гривень (всього 7000).

В
обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що відповідачі разом із іншими
жителями села Щирівці, Хотинського району звернулися до Хотинської районної
державної адміністрації з письмовою заявою, яка, як він вважає, носить відносно
нього наклепницький характер, і у якій містяться відомості, що ганьблять його
честь, гідність та ділову репутацію, так як в лютому 2005 року (на момент
звернення вказаних громадян) він працював сільським головою с Ширівці,
Хотинського району.

Зокрема в заяві вказано:

· що він
реалізовував сливки, що були зібрані з земельної ділянки належної церкві, а
гроші в касу церкви від їх реалізації не здав;

· крім
того продав автомобіль, який належав релігійній громаді;

· без
згоди настоятеля церкви збирав сходи релігійної громади;

-  розпалював
релігійну ворожнечу.

Однак
факти викладені в даному зверненні, не відповідають дійсності. За результатами
перевірки проведеної Хотинським РВ УМВС України в Чернівецькій області в
порушенні кримінальної справи відносно
нього було відмовлено.

Вважає, що
такими діями відповідачі йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що
він морально страждав від неправди, не мір спокійно спати і їсти, було соромно
від людей (адже про заяву відповідачі довідалося всё село Особливо пригнічувало, твердження заявників, що «він
готовий докласти-на вівтар спокій і мир у селі». Вважає, що це все було
зроблено з метою вплинути на результати виборів сільського голови,   на яких балотувався і він.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
посилаючись на викладене позовні вимоги підтвердив. Також зазначив, що
позивається саме до вказаних осіб (7 відповідачів), тому, що так вважає за
необхідне. Щодо інших осіб які підписалися під вказаним зверненням, то на даний
час до них, претензій не має. Даних про те, що саме позивачі були ініціаторами
збору підписів в нього не має. Доказів, про те, що зазначену «неправдиву»
інформацію відносно нього відповідача розповсюджували будь-яким іншим способом
не має. Також пояснив, що дійсно, як староста церковної громади, мав відношення
і до реалізації урожаю сливок і до придбання автомобіля, а також приймав
активну участь у громадському житті церкви та села, однак неправомірних дій не
вчиняв.

Відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. ОСОБА_8 (інші відповідачі в судове
засідання не з'явилися) позов не визнали, при цьому пояснили, що вони (разом з
іншими жителями села, всього більше 80) дійсно зверталися до органів влади щодо
дій позивача (який працюючи сільським головою здійснював також функції голови
релігійної громади с Ширівці, Хотинського району), оскільки вважали його дій
неправомірними і тому вважають, що мали право на таке звернення. Підставою
вважати, його дії неправомірними, для них, являлося те, що ОСОБА_1, вчиняючи
дії по відношенню до церковного майна, не звітував про це перед членами
громади. При цьому вони не переслідували мету принизити честь, гідність чи
професійну репутацію позивача. Вказане звернення подавали до відповідних
органів влади. Наклепницькі факти не розповсюджували. Ініціатором збору
підписів під колективним зверненням були самі люди (більше 80 громадян) - члени
релігійної громади. Дії відповідача (в частині реалізації сливок, щодо продажу
автомобіля та перешкоджання здійсненню релігійних обрядів) вважають
неправомірними.

Судом за клопотанням сторін допитані свідки.

Зокрема
з пояснень свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15 , ОСОБА_16
, ОСОБА_13 слідує, що позивач ОСОБА_1 мав безпосереднє відношення до
реалізації урожаю сливок з церковного двору, також до придбання та
розпорядження автомобілем, який був придбаний на потреби громади. Однак і до
цього часу (як слідує з пояснень свідків) жителі села сперечаються, щодо
правомірності його дій. З показів свідків, також не отримано даних, щодо
розповсюдження відповідачами неправдивих відомостей стосовно позивача будь-яким
способом.

Судом дослідженні письмові докази:

-
колективна заява до Хотинської районної державної адміністрації прихожан церкви УПЦ КП с Ширівці,
Хотинського району (за підписом 86 громадян) від 22.02.2005 року;

- постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи від 4.03.2005 року,

згідно якої відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1,

однак також констатовано факт його причетності до реалізації урожаю сливок
з

церковного двору та прийняття рішень про придбання та реалізації
автомобіля;

-   постанова Хотинського районного
суду від 8.02.2006 року, згідно якої

слідує, що ОСОБА_1 притягувався до кримінальної відповідальності за те  що

працюючи на посаді Ширівецького сільського голови Хотинського району,

Чернівецької області та на громадських засадах старостою церкви. УПЦ
Київського .

патріархату, 12 березня 2005 року вчинив умисні дії, спрямовані на пряме

обмеження прав громадян за ознаками релігійних переконане тобто злочин

передбачений ст. 162 ч. 2 КК України. Кримінальна справа відносно ОСОБА_1.

за даним фактом закрита в порядку ст. 30 ч. 7 Закону України  «Про .статус

депутатів
місцевих рад», тобто за відсутністю згоди Шировецької  сільської-ради

Хотинського
району   на    притягнення ОСОБА_1                                  до
кримінальної

відповідальності.

- вирок
Хотинського районного суду від 1 лютого 2005 року, згідно ОСОБА_1 визнаний
винним та засуджений за ст. 365 ч. 1 та 366 ч. 1 КК України.

Таким чином судом встановлені такі факти і відповідні їм
правовідносини.

22.02.2005
року до Хотинської районної державної адміністрації надійшла колективна заява прихожан церкви УПЦ КП с Ширівці,
Хотинського району, щодо неправомірних, як на їх думку, дій позивача ОСОБА_1,
який на той час працював на посаді Ширівецького сільського голови Хотинського
району, Чернівецької області та на громадських засадах старостою церкви УПЦ
Київського патріархату. Зі змісту заяви, слідує, що заявники просять встановити
правомірність дій позивача.

В ході
судового розгляду справи встановлено, що позивач працюючи посаді Ширівецького
сільського голови Хотинського району, Чернівецької області та на громадських
засадах старостою церкви УПЦ Київського патріархату, був причетний до прийняття
рішень, законність яких ставиться під сумнів відповідачами.

Заявники
(відповідачі) в свою чергу, відповідно до ст. 40 Конституції України, мали
право на таке звернення, до органів влади і отримання відповіді.

Відповідно до статті 23 ЦК України «Відшкодування моральної шкоди».

1.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

2.
Моральна шкода полягає:

4) у
приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної
або юридичної особи.

Позивач,
вимагаючи відшкодування завданої йому моральної шкоди не надав суду доказів,
того що зазначені в колективній заяві відомості, при умові, якщо навіть вони і
не відповідають дійсності, були розповсюджені відповідачами будь-яким іншим
способом, щоб призвело до приниження його честі, гідності та професійної
репутації.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України «Підстави
відповідальності за завдану моральну шкоду»

1.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Судом також, не
встановлено, що звертаючись з колективною заявою до органів влади, відповідачі
(які і інші заявники), переслідували мету приниження честі, гідності чи
професійної репутації відповідача. Оскільки вони реалізовували своє право на
отримання інформації, щодо суспільно значущих обставин. Тобто не встановлено їх
вини, що є обов'язковою умовою відшкодування завданої моральної шкоди.

З врахуванням
пояснень сторін, досліджених доказів та встановлених обставин, суд приходить до
висновку, що в задоволенні даного позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 23 , 1167 ст.ст. 212, 214-215 ЦПК
України,

ВИРІШИВ :

В
задоволені цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди   відмовити за безпідставністю.

Рішення
може бути оскаржене у апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду
через Хотинський районний суд.

Заяву
про апеляційне оскарження може бути подано протягом десяти днів, з дня
оголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подасться протягом двадцяти днів з дня подачі заяви про
апеляційне оскарження.