Справа № 22ц-2095                                                          Головуючий в 1 інстанції- Хомченко Л.І..
Категорія-21                                                                                                 Доповідач-
УХВАЛА
іменем       України

27
лютого 2007 року   Апеляційний суд Донецької області в складі:
головуючого- судді Пономарьової О.М..

суддів- Бабенка П.М. ,Бондаренко Л.І. при секретарі - Баклановій Ю.В.

за участю
позивача ОСОБА_1,представника відповідача Сисоєвої Н.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань у Центрально-Міському районі
м. Горлівки Донецької області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2006 року позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди,
спричиненої втратою професійної працездатності, в сумі 17 500 грн.

Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 14 грудня

2006 року
частково задоволені вказані позовні вимоги ОСОБА_1 стягнуто на його

користь   на   відшкодування   моральної
шкоди,   спричиненої      втратою
професійної

працездатності 10
000 грн., в решті позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати вказане рішення суду та повернути справу на
новий розгляд ,посилаючись на те, що це рішення ухвалено з порушенням норм
процесуального та матеріального права, що рішення суду першої інстанції
суперечить діючому законодавству, суд невірно застосував норми матеріального та
процесуального права, не врахував, що відповідно до п.27 ст.77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» зупинено на 2006
рік дію ст..ст.21,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Також суд не
врахував , що
висновком МСЕК не встановлено, що позивачеві спричинено моральну шкоду, що
відповідач не надав судові доказів про заподіяння йому моральної шкоди, судом
неповно встановлені обставини справи і не встановлено які саме негативні
наслідки спричинили позивачеві моральну шкоду .

Крім того, суд
не надав належної оцінки доказам, не навів мотивів ,згідно яких дійшов до
висновку про відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представник відповідача доводи
апеляційної скарги підтримала.

Позивач просив
апеляцію відхилити, а рішення суду залишити без змін зазначивши, що вказане
рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з шахтою № 2 шахтоуправління
ім.. Калініна ДП «Артемвугілля», працюючи гірничорорбітником підземним.

19 липня 2005 року при
виконанні трудових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок, він отримав
каліцтво у вигляді травми правої ноги. За висновком МСЕК від 14 листопада 2005 року йому
встановлено 25% втрати
професійної працездатності безстроково.

Позивачеві    заподіяна моральна шкода, яка полягає в
тому ,що він переніс і зносить фізичні та душевні страждання через каліцтво.

Він тривалий час
лікувався в умовах стаціонару ,
відчував сильний фізичний біль, йому протипоказані важкі фізичні
навантаження, обмежений його рух, позивач не може виконувати роботи за
спеціальністю, що призвело до порушення його звичного укладу життя та вимагає
додаткових зусиль для організації свого життя, через що зносить моральні   страждання.

Ухвалюючи
рішення в частковому задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з
вимог ст.ст. 1,21,28,34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України покладено обов'язок відшкодовувати
застрахованим особам моральну шкоду, у зв'язку з ушкодженням здоров'я,
заподіяну умовами виробництва..

Відповідно до ст..23 ЦК України, п.З Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа
має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди ,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановлені судом обставини про каліцтво позивача та
втрату професійної праце­здатності ,спричинення йому моральної шкоди
підтверджені як письмовими доказами (
даними трудової книжки, актом розслідування нещасного випадку на
виробництві висновками  МСЕК,виписками з
лікарняних карток), так і поясненнями сторін.

За таких
обставин суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт заподіяння
потерпілому моральної шкоди.

Визначаючи
розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд
урахував конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань
позивача, вплив на його душевний стан, неможливість жити повноцінним життям,
наявність інвалідності, ступеню
втрати працездатності й з дотриманням вимог ч.З ст.34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" визначив таке відшкодування в сумі 10 000 грн.

При встановленні
зазначених фактів і постановленні рішення судом не було порушено норм
процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.Суд
всебічно,повно і об'єктивно дослідив надані сторонами докази, дав їм належну
оцінку та правильно дійшов до висновку про підставність вимог позивача,та щодо
розміру відшкодування.

Доводи
представника відповідача про те ,що оскільки Законом України «Про державний
бюджет України на 2006 рік»
зупинено на 2006 рік дію
ст..ст.21,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності",тому судові слід було відмовити в
задоволенні позову , не
заслуговують на увагу, оскільки спірні правовідносини і право позивача на
відшкодування виникли до набрання чинності вказаним законом і цей закон
зворотної сили не має.

Інші доводи
апеляційної скарги не ґрунтуються на законі і не спростовують висновків суду
першої інстанції.

Виходячи з
вказаного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляції та
скасування рішення суду першої інстанції .Тому апеляційну скаргу слід
відхилити, рішення суду- залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307 , ч.1 ст.308,-313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛ ИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
Центрально-Міському   районі м. Горлівки
Донецької області відхилити.

Рішення
Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 14 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути
оскаржена

в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом
двох місяців з

моменту набрання нею законної сили.