УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
березня     місяця 20   дня колегія суддів судової палати по
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в м.Феодосії в
складі: Головуючого, судді -   Моісеєнко
Т.І

Суддів -   Іщенка
В.І., Полянської В.О.

При
секретарі-     Піцик. Н.В.

розглянувши
в місті Феодосії     цивільну справу за
позовом    ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання
дійсним договору міни та визнання права власності на квартиру, за   апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення   Нижньогірського районного суду АР Крим від
24 листопада 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся в суді з позовом до
ОСОБА_2 про визнання дійсним договору міни
житла, що мав місце у червні 1996 року та визнання за ним права власності на АДРЕСА_1

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на підставі договору
купівлі-продажу від 06.06Л996 року належав АДРЕСА_2. Відповідачка ОСОБА_2
разом з родиною була власником АДРЕСА_1. Між ними була досягнена домовленість
про міну зазначених житлових приміщень, на підставі якої ОСОБА_2 разом зі всією родиною переїхала до
АДРЕСА_2 Рішенням виконкому Митрофанівської сільської ради від 06.06.1996 року
була дана згода на здійснення міни житла від імені неповнолітніх дітей,
які були власниками по 18 частки АДРЕСА_1, а саме від імені ОСОБА_3, 1986
р.н., ОСОБА_41987 р.н., ОСОБА_5, 1988 р.н.,
ОСОБА_61990 р.н. 06.06.1996 року виконкомом Митрофанівської сільської ради
також було розглянуто звернення ОСОБА_2 про закріплення за нею і її
родиною земельної ділянки за адресоюАДРЕСА_2 Земельна ділянка площею 0,23 га за
вказаною адресою була закріплена за
ОСОБА_2,ОСОБА_3 -1986 р.н.,ОСОБА_4 -1987 р.н.. ОСОБА_7 -1988 р.н., ОСОБА_6-1990 р.н.,
ОСОБА_8- 1973 р.н., ОСОБА_9-1975 р.н.,
ОСОБА_10-1977 р.н.

На_ підставі
зазначеної домовленості і фактичного здійснення міни житла, позивач зайнявся
ремонтом АДРЕСА_1, про що уклав договір з ПСП «Монтажторгсервіс» 03.09.1996
року і сплатив гроші за проведення ремонту.

Позивач вказує,
що оформити договір міни житлових приміщень у встановленому законом порядку
вони не мали можливості за відсутністю коштів. В квітні 2006 року він звернувся
до відповідачки з метою оформлення договору міни в нотаріальному порядку,
однак  .

Справа № 22ц-231 Ф/2007р.        Головуючий в
першій інстанції суддя    Кустови І. В.

Суддя-доповідач Моісеєнко Т.І

-2-

вона   відмовилась      укладати
договір   і   без
його   згоди   вселилася
у  АДРЕСА_1

Позивач вважає
порушеними свої права на зазначену квартиру і просив суд визнати договір міни ,
укладений у 1996 році, дійсним, а також просив визнати за ним право власності
на квартиру

Рішенням
Нижньогірського районного суду від 24 листопада 2006 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Суд першої
інстанції дійшов висновку про те. що позивачем ОСОБА_1 були порушені істотні
умови домовленості сторін, а саме про юридичне оформлення досягненої угоди за власний рахунок. Зазначені обставини
стали підставою для розірвання договору міни з боку ОСОБА_2, що суд
визнав правомірним.

Суд також вказав, що правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються
нормами ЦК України(
в редакції з 01.01.2004 року) і ст..79
Житлового Кодексу України.

Не згодившись з
рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу мотивовану тим, що висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Апелянт вважає, що суд помилково керувався Тимчасовим
положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно,
затвердженим наказом Мін'юсту України №75 від 07.02.2002 року, яким визначений
строк набуття права власності на нерухоме майно з дня його реєстрації в БТІ, оскільки
його положення набрали чинності лише з 01.10.2002
року, а правовстановлюючі документи на житло , яке було предметом договору
міни, були отримані у 1996 році. Вважає. що як власники житла, сторони мали
право розпоряджатись ним на власний розсуд, в тому числі укладати договір міни
житла. Просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення,
про визнання дійним договору міни, що мав місце у 1996 році і визнати за ним
право власності наАДРЕСА_1

Дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги судова колегія приходить до висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з
наступних підстав.

З матеріалів
справи вбачається, що власниками АДРЕСА_1 за станом на 1996 рік були ОСОБА_2 та
її діти ОСОБА_3 -1986 р.н.ОСОБА_4 -1987
р.н., ОСОБА_7 -1988 р.н., ОСОБА_6-1990 р.н.. ОСОБА_8-1973 р.н.,
ОСОБА_9-1975 р.н., ОСОБА_10 -1977 р.н., троє з котрих були повнолітні. Судом встановлено, що у червні 1996 року вся
родина переїхала на проживання у будинок по АДРЕСА_2 на підставі
домовленості про міну житла з ОСОБА_1 Дозвіл на міну житла від імені
неповнолітніх дітей був наданий рішенням виконкому Митрофанівської сільської ради від 06.06.1996 року ( а.с.7). Доказів
того, що повнолітні члени родини, які
були власниками 18 частки спірної квартири, заперечували проти міни житла , в матеріалах
справи не має. До участі в справі суд їх не притягнув, їх думку про те, чи мав
місце договір міни житла і якими були його умови, не вияснив. Разом з тим, пояснення
зазначених осіб мають суттєве значення для вирішення справи. Колегія суддів
також вважає, що у висновках суду мають місце протиріччя. Так. суд вказав, що
не має підстав для визнання договору міни дійсним . незважаючи на його фактичне
виконання сторонами, оскільки позивачем порушені істотні умови договору. В той
же час, суд вказав , що невиконання істотних умов договору стало підставою для розірвання договору з боку ОСОБА_2 Однак,
визнання договору дійсним і розірвання існуючого договору регулюються різними
нормами законодавства, що не було враховано судом під час розгляду справи. Не
можна погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України ( в редакції з 01.01.2004 року) та нормами житлового
законодавства України. Відповідно    до
ч.4 Прикінцевих та перехідних положень
ЦК України
( 2004 року),

зазначений
кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Діючим   цивільним
законодавством передбачено, що правочин
набирає чинності з моменту його укладення. Оскільки   домовленість сторін про міну житла була
досягнена у 1996

3

року і
фактичне виконання зазначеної домовленості мало місце у червні 1996 року,
колегія суддів вважає, що на спірні правовідносини розповсюджуються вимоги ЦК України ( в
редакції 1963 року).

Не є
обгрунтованими висновки суду про те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2, з іншими членами
родини, не мали права розпоряджатисьАДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 у с Плодове
Нижньогірського району за станом на 1996 рік, оскільки право власності на
зазначене нерухоме майно не було зареєстроване у Електронному реєстрі прав
власності на нерухоме майно.

Колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те. що зазначені
висновки суду не відповідають вимогам законодавства, що діяло у 1996 році.

З матеріалів справи вбачається, що свідоцтво про право власності на
АДРЕСА_1 родина Капелусь отримала 15.05.1996 року, яке було
зареєстровано в МБРТІ 29.05.1996 року. ОСОБА_1 став власником АДРЕСА_2на
підставі договору купівлі-продажу від 06.06.1996 року, який також був
зареєстрований в МБРТІ ( а.с. 10, 26,55). Інших вимог до реєстрації права
власності на нерухоме майно у 1996 році не існувало. Наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 року №75 було затверджене Тимчасове положення
про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого з
01.10.2002 року був введений Електронний
реєстр прав власності на нерухоме майно та оформлення БТІ свідоцтв про право власності
на нерухоме майно тільки на спеціальних бланках установленої форми.

Таким чином,
Електронний реєстр прав власності на нерухоме майно був введений тільки у 2002
році, а правовідносини сторін виникли у 1996 році, коли зазначених вимог до
реєстрації прав власності на нерухоме майно не існувало. Вказані обставини
також не були враховані судом першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції не може бути визнаним таким, що засноване на законі.

Колегія суддів
не має. підстав до ухвалення нового рішення по справі, оскільки відповідно до
пункту 4 статті 311 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду
скасовується з напрямом справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, що не брали участь в справі.

Колегія суддів
вважає, що розглянув справу за відсутністю ОСОБА_8- 1973 р.н., ОСОБА_9-1975
р.н., ОСОБА_10 -1977 р.н, , що є власниками по 18 частки АДРЕСА_1, які були
повнолітніми на час укладення договору міни житла у 1996 році, фактично його
укладали та виконували, суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, що не
притягувалися до участі в справі.

Вказані
обставини є безумовною підставою до скасування постановленого судом рішення, з
напрямом справи на новий розгляд в суд першої інстанції.

.Керуючись статтями
303, п.4 ст. 311 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів
судової палати по цивільних справах,   -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1- задовольнити.

Рішення
Нижньогірського районного суду АР Крим від 24 листопада 2006 року -скасувати.

Справу направити
в Нижньогірський районний суд АР Крим на новий розгляд в іншому складі суду.

Ухвала набирає чинності з дня проголошення і може бути оскаржена в
касаційному

порядку у Верховний суд України
протягом 2 місяців.