інстанції Кулик Т.Г.
Категорія    33                                                 Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2007
року                              Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого Пономарьової О.М.
суддів: Санікової О.С.ДІІамрило Л.Г. при секретарі Степаненко В.Б. розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Червоногвардійського районного суду м.Макіївки
Донецької області   від 23 жовтня   2006 року
за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, Макіївської міської  ради,
Макіївського  міського   управління
земельних  ресурсів  про
усунення перешкод   в   користуванні   земельною
ділянкою,   скасування   рішення
виконкому Макіївської міської ради, визнання приватизації земельної ділянки
недійсною, усунення перешкод в приватизації земельної ділянки, стягнення
матеріальної та моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

В     апеляційній     скарзі
ОСОБА_1                               просить     скасувати     рішення

Червоногвардійського
районного суду м.Макіївки Донецької області від 23 жовтня 2006 року, яким у
позові ОСОБА_1до ОСОБА_2, Макіївської міської ради, Макіївського міського
управління земельних ресурсів про усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою, скасування рішення виконкому Макіївської міської ради, визнання
приватизації земельної ділянки недійсною, усунення перешкод в приватизації
земельної ділянки, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1посилається на те, що висновок
суду про ненадання належних і допустимих доказів наявності права користування
земельною ділянкою не відповідає доказам, встановленим по справі, оскільки
судом не враховано, що вона не будувала будинок, а викупила його у організації
і таким чином правовстановлюючим документом на право користування землею є саме
договір купівлі-продажу будинку, в якому зазначено, що покупець купив будинок,
розташований на земельній ділянці в 600 кв.м; вона зареєструвала будинок в БТІ,
в документах якого є експлікація земельної ділянки, де зазначений розмір
земельної ділянки 650 кв.м; судом також не враховано, що відповідачка має право
на земельну ділянку площею 618 кв.м, оскільки відповідно до ст. 81 ЗК України
громадяни мають право власності на земельну ділянку в тому розмірі, в якому
користувалися до приватизації, проте на порушення зазначених норм відповідачка
приватизувала земельну длянку площею 731 кв.м, чим порушила її право; вважає,
що із зазначених підстав є незаконними рішення виконкому Макіївської міської
ради від 17 червня 1998 року і Державний акт о приватизації земельної ділянки,
видані на ім'я ОСОБА_2; судом не враховано, що при приватизації земельної
ділянки відповідачки були порушені вимоги ст. 17 ЗК України, які

передбачають правила добросусідства, а також
вимоги про погодження з сусідами меж земельних ділянок; судом грубо порушені
норми ст. З 77 ЦК України,
відповідно до якої до особи, яка придбала жилий будинок переходить і право
власності на земельну ділянку; судом також не враховано, що огорожа проходить
по стіні будинку, що перешкоджає здійснювати уход за стіною будинку, що неприпустимо ніякими нормами.

В судовому
засіданні апеляційного суду позивачка і її представник підтримали доводи
апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представники
відповідачів заперечували проти апеляційної скарги, вважаючи рішення суду
законним і обгрунтованним.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 27 березня 1991 року належить АДРЕСА_1.

Відповідачці
ОСОБА_2 на праві власності належить АДРЕСА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 25 вересня 1992 року.

Рішенням виконкому Макіївської міської ради №НОМЕР_1
відповідачці передана у власність земельна ділянка площею 0,0731 га, а 23 липня 1998
року виданий Державний акт на право приватної власності на зазначену земельну
ділянку. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16 червня
2006 року з боку домоволодіння по АДРЕСА_2мають місце порушення межі
домоволодіння по АДРЕСА_1згідно ДБН 360-92.

Судом також
встановлено, що позивачка не надала суду належних і допустимих доказів
наявності у неї права власності на земельну ділянку або належним чином
оформленого права землекористування і виходячи із положень ст.ст. 125-126 ЗК
України дійшов висновку про необгрунтованність вимог позивачки.

Виходячи із
наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про те, що рішення
Макіївської міської ради №НОМЕР_1 є законним і підстав для визнання його
недійсним немає.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження рішення суду,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи
з наступного.

Згідно зі ст.116
ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право
користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності
за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Безплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі
приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Статтею 125 ЗК
України передбачено, що право власності та право постійного користування на
земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем
документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування
земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної
ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Згідно з Порядком передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам
України, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах
від 15 лютого 1993 року № 10 передача у приватну власність земельних ділянок,
що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними Радами народних
депутатів за місцем розташування цих ділянок. Зазначені земельні ділянки
передаються безплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що
підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної
інвентаризації тощо), і заяв громадян. Після встановлення меж земельних
ділянок, що передаються у приватну власність, громадяни одержують Державний акт
на право приватної власності на землю, який видається і реєструється
відповідною Радою народних депутатів. Якщо при встановленні меж земельних  ділянок будуть виявлені розбіжності в даних
про розміри земельних ділянок,

переданих у власність, з фактичними розмірами, то остаточний розмір
площі таких ділянок визначається Радою народних депутатів.

Як вбачається з
матеріалів справи за договором купівлі-прожаду від 27 березня 1991 року
позивачкою ОСОБА_1 у Щегловській ГРЕ був придбаний жилий будинок, розташований
в м.Макіївці по АДРЕСА_1на земельній ділянці в 600 кв.метрів.

За договором
купівлі-продажу від 25 вересня 1992 року відповідачкою ОСОБА_2 у Щегловській
ГРЕ також був придбаний жилий будинок, розташований в м.Макіївці по АДРЕСА_2.
При цьому в договорі зазанчено, що будинок розташований на землі державного
фонду і належить Щегловській ГРЕ на підставі рішення виконкому
Червоногвардійської районної в м.Макіївці ради народних депутатів НОМЕР_2.

Із доданої до
матеріалів справи копії зазначеного рішення вбачається, що Щегловській ГРЕ були
передані у власність житлові будинки згідно списку, в т.ч. і АДРЕСА_1. Земельні
ділянки згідно цього рішення Щегловській ГРЕ не передавались.

Отже посилання
позивачки на те, що разом із придбанням жилого будинку їй була передана
земельна ділянка площею 600 кв.метрів є необгрунтованним, а договір
купівлі-продажу будинку не є тим правовстановлюючим документом, який дає право
користування земельною ділянкою. Іншим чином право користування земельною
ділянкою позивачкою не оформлялось.

В судовому
засіданні апеляційного суду позивачка пояснила, що у зазначеному будинку вона
проживає з 1969 року і з того часу були встановлені межі земельної ділянки,
згідно яких дерев'яна огорожа проходить по стіні її будинку і для
обслуговування стіни свого будинку вона проходила через сусідній двір, тобто
двір відповідачки. Зазначена межа з того часу не змінювалась.

В листі
Макіївського міського управління земельних ресурсів, який був надісланий
ОСОБА_1 31 березня 2005 року, зазначено, що рішенням виконкому Макіївської
міської ради НОМЕР_3 ОСОБА_2 передана у власність земельна ділянка площею
0,0731 га. При обстеженні
земельної ділянки було встановлено, що на теперішній час межа між
домоволодіннями №2 та №4 не змінила свого положення, тобто межа є юридично
встановленою і законних підстав для її перегляду немає.

Рішенням
Макіївської міської ради народних депутатів НОМЕР_3 були передані безкоштовно у
власність громадянам, в т.ч. і ОСОБА_2 земельні ділянки, надані їм раніше у
постійне користування для будівництва та обслуговування індивідуальних жилих
будинків в межах, зазначених у земельно-кадастровій документації.

Доводи
апеляційної скарги позивачки про те, що при приватизації земельної ділянки
відповідачки не було проведено погодження із суміжними власниками або
користувачами і, зокрема з нею, не є підставою вважати, що Державний акт на
право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_2, є недійсним, оскільки
Порядком передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України,
затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15
лютого 1993 року № 10 таке погодження не передбачено, а якщо при встановленні
меж земельних ділянок будуть виявлені розбіжності в даних про розміри земельних
ділянок, переданих у власність, з фактичними розмірами, то остаточний розмір
площі таких ділянок визначається Радою народних депутатів. При цьому в
матеріалах справи відсутні докази відмови управління земельних ресурсів у
приватизації земельної ділянки за заявою позивачки.

Крім того, відповідно до ст. 100 ЗК України позивачка має право вимагати
встановлення земельного сервітуту для обслуговування свого жилого будинку,
стіна якого виходить на земельну ділянку відповідачки.

Висновок судової будівельно-технічної експертизи від 16
червня 2006 року про порушення з боку домоволодіння по АДРЕСА_2межі
домоволодіння по АДРЕСА_1ДБН 360-92 не можуть бути прийняті судом до уваги,
оскільки вони існують з 1992 року, а в судовому засіданні було встановлено, що
межа земельних ділянок склалася ще з 1969 року.

Таким чином, розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам
дав вірну правову оцінку та дійшов правильного висновку про безпідставність
позовних вимог позивачки, оскільки рішення № НОМЕР_1 прийнято виконавчим
комітетом Макіївської міської ради в межах його повноважень, Державний акт на
право приватної власності на землю, виданий на ім'я ОСОБА_2 відповідає вимогам
законодавства, а у ОСОБА_1 відсутні законні підстави вимог усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою і стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Висновки суду грунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам
земельного законодавства і іншим нормативно-правовим актам, які регламентують
земельні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом ст. 3 77 ЦК України є
безпідставними, оскільки будинок позивачкою придбаний у 1991 році, а зазначена
норма Закону набрала чинності у 2004 році.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або
могло призвести до неправильного вирішення справи.

Рішення суду постановлено з додержанням вимог матеріального та
процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.
303, 307 ч.І п.1, 308 ч.І, 314 ч.І п.1, 315 ЦПК України, апеляційний

суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Червоногвардійського районного суду м.Макіївки Донецької області
від 23 жовтня 2006 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно і може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.