У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7
лютого 2007 року                                                               м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Берднік  І.С., Гуменюка В.І.,  Данчука
В.Г.,  Косенка  В.Й., -

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до Любівської сільської ради, третя особа ОСОБА_2 про
поновлення порушеного права на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а:

У
січні 2003 року ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом, посилаючись на те, що
під час оформлення у 2002 році спадщини після смерті брата ОСОБА_3 довідалася
про незаконне вилучення Любівською сільською радою частини земельної ділянки,
яка перебувала у користуванні її батьків, а потім брата, і передачу її у
приватну власність ОСОБА_2

Оскільки
земельна ділянка біля спадкового будинку незаконно була зменшена із 0,36 га до
0,12 га, вважала своє право порушеним. Просила визнати незаконними рішення
Любівської сільської ради від 31 березня           1993 року, рішення виконавчого
комітету сільської ради від 7 лютого                 1995 року, розпорядження
сільського голови від 5 березня 2001 року та Державний акт на право приватної
власності на землю на ім'я ОСОБА_2

Рішенням
Краснокутського районного суду від 18 лютого 2004 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської області від                18 травня 2004 року, позов
задоволено частково. Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Любівської
сільської ради від 7 лютого 1995 року про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки по
АДРЕСА_1. Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю
на ім'я ОСОБА_2 у частині визнання права власності на земельну ділянку у
розмірі 0,22 га.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені рішення, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до статті 2021 ЦПК України (від 18 липня 1963 року) при ухваленні
рішення суд приймає рішення щодо: наявності обставин (фактів), якими
обгрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються;
щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами; правової норми, яка
регулює ці правовідносини.

Задовольняючи
позов суд першої інстанції виходив лише із змісту статті 31 ЗК України(1990
року), не створив належних умов для всебічного і повного дослідження обставин
справи і ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст. ст. 202, 203 ЦПК
України.

Вважаючи
порушеним право ОСОБА_1 на користування земельною ділянкою розміром 0,36 га,
суд не перевірив її доводів про наявність у неї права на користування вказаною
земельною ділянкою. Зокрема, її доводів про те, що після смерті власником
будинку і належним землекористувачем земельної ділянки був ОСОБА_3, спадкоємцем
якого вона є.

Судом
встановлено, що відповідно до земельно-кадастрової книги за 1985 - 1987 роки за
ОСОБА_3 була закріплена земельна ділянка розміром 0,36 га. У 1986 році збори
уповноважених членів колгоспу імені Кірова у зв'язку з переїздом до доньки у м.
Харків визнали ОСОБА_3 такою, що вибула з членів колгоспу. Після смерті ОСОБА_3
у будинку проживав ОСОБА_3 (а. с. 7). Свідоцтво про право власності на будинок
по вулиці АДРЕСА_1  на ім'я ОСОБА_3
видане 19 квітня 2002 року після його смерті (а. с. 51).

Даних
про належність ОСОБА_3 будинку і перехід до інших осіб, у зв'язку із смертю, її
майна, матеріали справи не містять. Відсутні також дані про час смерті ОСОБА_3

Без
з'ясування вказаних обставин і їх правової оцінки висновки суду про право ОСОБА_1
на користування земельною ділянкою розміром 0,36 га, частина якої перебувала у
власності ОСОБА_2, не можуть вважатися обгрунтованими.

Суд
визнав недійсним Державний акт на право приватної власності на землю на ім'я
ОСОБА_2, яка у справі брала участь як третя особа. Крім того, Державний акт
(або його копія) у матеріалах справи відсутній і судом не досліджувався.

Апеляційний
суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального
права уваги не звернув і помилково залишив його без змін.

Оскільки
порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи,
рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції не можуть
залишатися у силі і підлягають скасуванню, а справа направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись
ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Краснокутського районного суду від 18 лютого 2004 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 18 травня 2004 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                               А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                          І.С.
Берднік

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко