Справа
№ 22ц - 77/06
інстанції Данилюк Р.С.
Доповідач Осіпук В.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Волинської області в складі:
головуючого Данилюк В.А.
суддів Киці С.І.,
при секретарі Лінік Т.В.
з участю позивача ОСОБА_1
представника відповідача Люліча А.Г. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» про
відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду від 27 листопада 2006 року,-
року ОСОБА_1 звернулась в суд до державного територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця», надалі ДТГО «Львівська залізниця», із зазначеним
Покликалась на те, що 11 лютого 1981
року з вини працівників залізниці її було тяжко травмовано з ампутацією
обох нижніх кінцівок. Згідно заключения
ЛТЕК вона є інвалідом першої групи І потребує протезування,
санаторно-курортного лікування та супроводження іншої особи на час такого
лікування. Оскільки власних коштів у неї на протезування та санаторно-курортне
лікування і сторонній догляд немає, а відповідач ДТГО «Львівська залізниця» у
виділенні їй грошей на зазначені потреби відмовила, то просила суд ухвалити
рішення, яким стягнути з відповідача у її користь: вартість протезів в сумі
5800 грн., санаторно-курортне лікування і стороннього догляду на час лікування
в сумі 5184 грн. та 226 грн. витрат на проїзд до місця лікування залізничним
транспортом.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 27 листопада 2006 року ОСОБА_1 у
задоволенні позову відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
просить його скасувати як незаконне, винесене судом без врахування всіх
обставин справи та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі,
з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Згідно ч.І ст. 1195
ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана

2

відшкодувати       додаткові       витрати, викликані    необхідністю    посиленого харчування,  санаторно-курортного  лікування,
придбання  ліків,  протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч.2 ст. 1202 ЦК України, стягнення додаткових витрат, передбачених ч.І
ст. 1195 цього
Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі
висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності
попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата
спеціальних транспортних засобів тощо).

Судом встановлено, що з вини працівників залізниці
ОСОБА_1 отримала тяжку травму і є інвалідом першої групи. Періодично потребує
виготовлення протезів обох нижніх кінцівок, щорічного санаторно-курортного
лікування та стороннього догляду. В зв'язку з чим просила суд стягнути з
відповідача вартість протезів, санаторно-курортного лікування та вартість
проїзду до санаторію. Жодних доказів понесення перечислених додаткових витрат,
завданих каліцтвом, позивач суду не надала.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Оскільки позивач ОСОБА_1 жодних доказів про те, що вона
понесла витрати на протезування та санаторно-курортне лікування не надала і не
вказала відповідні організації, які дали згоду надати їй вказані послуги за
попередню оплату та їх розрахункові рахунки, то суд першої інстанції цілком
підставно відмовив їй у позові.

Крім того безпідставними є посилання в апеляційній скарзі
позивача про зміну своїх вимог під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Оскільки як слідує з матеріалів справи, жодні зміни у письмовій формі,
встановленій для позовної заяви згідно ч.2 ст. 173 ЦПК України нею не подавались.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити, а рішення
Ковельського міськрайонного суду від 27
листопада 2006 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з часу її проголошення.

Головуючий

Судді