УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

8 серпня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Балюка М.І.,

Лященко  Н.П.,

Барсукової В.М..,

Охрімчук Л.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до державного підприємства радгоспу-заводу ім. 1
Травня про стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2002 року ОСОБА_1 пред'явила в суді позов до державного
підприємства радгоспу-заводу ім. 1 Травня про стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування
моральної шкоди. Зазначала, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах
із січня 1989 року, наказом НОМЕР_1 звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП
України з 16 травня 2002 року. У порушення вимог ст. 116 КЗпП України
відповідач не провів із нею розрахунок при звільненні, не виплатив належні їй
суми. Просила стягнути з  державного
підприємства радгоспу-заводу ім. 1 Травня заборгованість по заробітній платі в
сумі 1150 грн. та на підставі ст. 117 КЗпП України стягнути середній заробіток
за час затримки розрахунку при звільненні, а також моральну шкоду, заподіяну їй
неправомірними діями відповідача, у розмірі 500 грн.

У подальшому посилаючись на те, що під час розгляду справи в суді, 25
лютого 2003 року відповідач виплатив їй заборгованість по заробітній платі,
позивачка уточнила свої вимоги і просила стягнути на її користь середній
заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 1553 грн.
41 коп. та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Красноперекопського міського суду Автономної Республіки Крим від
24 червня 2003 року позов задоволено частково: стягнуто з державного
підприємства радгоспу-заводу ім. 1 Травня на користь ОСОБА_1 1853 грн. 41 коп.,
у тому числі 300 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. У задоволенні
решти позову в частині відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 31 жовтня 2006 року рішення міського суду скасовано і
постановлено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі позивачка просить скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й постановляючи
нове про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того,
що позивачкою без поважних причин пропущений тримісячний строк звернення із
заявою до суду за захистом свого порушеного права, установлений ст. 233 КЗпП
України.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна,
оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може
звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного
(міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був
дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний
строк з дня вручення копії наказу про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник
має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у
трудових відносинах із січня 1989 року, наказом НОМЕР_1 звільнена з роботи на
підставі ст. 38 КЗпП України з 16 травня 2002 року. У порушення вимог ст. 116
КЗпП України відповідач не провів із нею розрахунок при звільненні, виплатив
належні їй суми лише 25 лютого 2003 року.

До суду ОСОБА_1 звернулася 19 грудня 2002 року.

Відповідно до п. 25
постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 “Про
практику застосування судами законодавства про оплату праці” непроведення
розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на
роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є
підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому
разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня
після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки
розрахунку.

Проте зазначені роз'яснення залишились поза увагою суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов  обґрунтованого висновку про те, що позивачкою
дотримані строки звернення до суду за захистом порушеного права.

Безпідставно
скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний
суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Ураховуючи
наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення
суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 31 жовтня 2006 року скасувати, а рішення
Красноперекопського міського суду Автономної Республіки Крим від 24 червня 2003
року залишити без зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В.Патрюк

Судді:

М.І.Балюк

В.М.Барсукова

Н.П.Лященко

Л.І.Охрімчук