АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА            ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

25 травня 2007 року        колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

Доценко Л.І., Оверіної О.В., Журавльова О.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м.Одесі
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору підряда
будівництва гаражу та стягнення матеріальних
збитків та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду М.Запоріжжя від 17 травня 2004
року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 01 листопада 2004 року,

встановила:

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України з касаційною скаргою
на рішення Шевченківського районного суду
М.Запоріжжя від 17 травня 2004 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду
Запорізької області від 01
листопада 2004 року,
яким в задоволенні його позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору підряда
будівництва гаражу та стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди
відмовлено.

В обгрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків
судів фактичним обставинам справи, в зв"язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та направлення справи
на новий розгляд.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для
перегляду судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з
того, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з
позовом про розірвання договору підряда будівництва гаражу, який він уклав з
відповідачами, та стягнення матеріальних
збитків та моральної шкоди. Як вказував суд першої інстанції, оскільки за
оскаржуваною угодою підряду відповідачі повинні були виконати будівельні роботи
до 15.07.1993р., проте вони у вказаний строк не підписали з позивачем
акт прийому-здачі гаражу, ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права саме 15.07.1993р. і
мав змогу звернутися до суду з відповідним позовом на протязі 3-х років.

Апеляційний суд обгрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції
та залишив його рішення без змін.

Відповідно до ч.2 ст.324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження г
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно ст.335
ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)

Справа №33ц-363   кс 05

Головуючий у
першій інстанції- Попов О.І. Доповідач- Доценко Л.Т.

вважати обставинами, що не були
встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого докачу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що
судові рішення ухвалені з додержанням судом першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального права,
а також відсутні передбачені ч.1 ст.338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись ст.ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя
від 17
травня 2004 року та ухвалу
Апеляційного суду Запорізької області від 01
листопада 2004 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.