У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

12
вересня 2007 року                                                                                  м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі :

головуючого

Патрюка  М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Лященко Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання угоди
недійсною,

в с т а н о в и л а:

У січні 2006 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 28 жовтня 2003 року між нею та ОСОБА_2 був укладений
договір дарування ½ частини житлового АДРЕСА_1. Зазначену угоду вважає
удаваною, оскільки вона вчинена для приховання іншого правочину, а саме
договору купівлі-продажу. Просила визнати договір дарування ½ частини будинку з відповідними частинами господарських будівель недійсним,
повернути вказаний будинок, а також стягнути з відповідачки всі понесені нею
судові витрати на сплату судового збору в розмірі 255 грн. та 2 000 грн. за
надану правову допомогу.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 31 травня 2006 року позов задоволено частково,
визнано недійсним договір дарування від 28 жовтня 2003 року по відчуженню
ОСОБА_2 ½
частини житлового будинку № 30-31 з відповідними
частинами надвірних будівель, що знаходяться по АДРЕСА_1; у решті позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 11 грудня 2006 року рішення суду першої інстанції скасовано та
постановлено нове рішення про відмову в позові за недоведеністю позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в
силі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 жовтня 2003 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 був укладений договір дарування відповідно до умов якого ОСОБА_1
подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар ½ частину будинку
№ 30-31 з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходяться по АДРЕСА_1
Броварського району Київської області. При цьому на підставі доказів, які були
досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позивачка мала намір
продати належну їй на праві власності ½ частину будинку,
а відповідачка придбати її за обумовлену сторонами ціну. ОСОБА_2 не було
виконані умови домовленості сторін щодо повного розрахунку за договором.
Дарування відбулося на умовах купівлі-продажу вказаної частини будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК Української
СРСР якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то
застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на
увазі.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 28 серпня 1978 року № 3  “Про судову практику про визнання угод
недійсними”  роз'яснено, що при розгляді
справи встановивши, що угода укладена з метою приховати іншу угоду, суд
відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони
дійсно мали на увазі. У тому разі, коли така угода суперечить законові, суд
постановляє рішення про визнання недійсною укладеної сторонами угоди із
застосуванням наслідків, передбачених для недійсності угоди, яку вони мали на
увазі. Визнаючи угоду недійсною, суд якщо інше не передбачено законом, своїм
рішенням зобов'язує кожну із сторін повернути другій стороні все одержане за
угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі (у разі втрати,
псування, значного зносу майна, істотної його зміни та ін.) - повернути його
вартість в грошах.

Суд першої інстанції при постановлені рішення цього не врахував та не
визнав укладеною ту угоду, яку сторони мали на увазі й не з'ясував позиції
сторін щодо цієї угоди.

З огляду на вищенаведене, рішення
суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим і таким, що
відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України.

Апеляційний суд на допущені
порушення закону уваги не звернув обмежившись лише констатацією самого факту
укладення сторонами нотаріально посвідченого договору дарування та дотримання
правового й процесуального порядку при його посвідченні приватним нотаріусом та
відсутністю претензій у ОСОБА_1. щодо проживання відповідачки в будинку.
Проте наявність зазначених обставин не має правового значення при
визнанні угоди недійсною з підстав, передбачених ч. 2 ст. 58 ЦК Української
СРСР.

За таких обставин постановлені
судові рішення підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд з
підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня
2006 року та рішення апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2006
року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  М.В. Патрюк

Судді:                                                                                   А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В.
Прокопчук

М.П. Пшонка