Справа №22-ц-1133/2007р.
УХВАЛА

Іменем
України

14 лютого 2007 року колегія судців судової палати у цивільних справах
Апеля­ційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого, судді: Дралло І.Г.

Суддів: Берзіньш B.C.

М»ясоєдової
Т.М.

при секретарі      Бахтагарєєвій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в М.Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Кримського Республіканського
протитуберкульозного диспансеру № 1, Міністерства
охорони здоров'я АРК про стягнення
заборгованості по комунальним платежам за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 16 листопада 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кримського Республіканського
протитуберкульозного диспансеру № 1, Міністерства
охорони здоров'я АРК про стягнення заборгованості по комунальним платежам.
Вимоги мотивував тим, що він працює у
Кримському Республіканському протитуберкульозному диспансеру № 1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з грудня 1986 року, і йому як медпрацівнику, працюючому у сільській місцевості, держава згідно
з діючим законодавством забезпечує безплатне користування житлом з опаленням і
електроенергією у межах встановлених норм, але відповідачі з 2001 по 2005 роки не проводили грошову компенсацію
по оплаті комунальних послуг, у зв'язку з чим позивач сам проводив оплату по
комунальним платежам за вказаний період часу. Просив стягнути з відповідачів
заборгованість у сумі 4713 грн.53 коп.

У
судовому засіданні позивач уточнив свої вимоги, просив стягнути з відповідачів заборгованість по комунальним
платежам за 2001 - 2005 роки
та індексацію і компенсацію станом на 01.08.2006р., а всього 6333грн. 36коп.

Представник
Кримського Республіканського протитуберкульозного диспансеру № 1 у судовому засіданні вимоги не
визнала, пояснивши, що незважаючи на те, що позивач працює у Кримському
Республіканському протитуберкульозному диспансеру № 1 ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає він у місті,
тому на нього не розповсюджується дія ст.77 Основ законодавства України про
охорону здоров'я в частині забезпечення безоплатного користування квартирою.

Представник
Міністерства охорони здоров'я АРК у судовому засіданні просив у задоволенні
позову до Міністерства відмовити, у зв'язку з тим, що воно є неналежним
відповідачем. В своїх запереченнях посилався на те, що Кримський
Республіканський протитуберкульозний диспансер № 1 є юридичною особою і по своїм
зобов'язанням відповідає самостійно. Крім того, зазначив, що позивач не має
право на безкоштовне користування квартирою з опаленням та освітленням,
незважаючи на те, що він є медпрацівником, так як він мешкає у місті.

Рішенням
Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 16 листопада 2006 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про
задоволення його позову, посилаючись на те, що рішення незаконне, ухвалено з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

В
запереченнях на апеляційну скаргу Міністерство охорони здоров»я АРК вважає
рішення суду законним, просить залишити його без змін.

Обговоривши наведені у скарзі
доводи, заперечення на неї та перевіривши матеріали
справи, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з
таких підстав.

Відповідно до
ст.ст.303,308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Постановлюючи рішення, суд виходив із необгрунтованності
заявлених вимог. Такі
висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та не суперечать діючому
законодовству.

Так по справі встановлено, що ОСОБА_1 працює ІНФОРМАЦІЯ_1 в Кримському республіканському протитуберкульозному
диспансері, який розташований в селі Піонерське Сімферопольського
району.

Відповідно до статті 77 п. «ї» Основ законодавства України про охорону здоров'я медичним працівникам, які
проживають у сільській місцевості, надано право щодо безоплатного користування квартирою з опаленням і освітленням.

ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1. Таким чином, позивач проживає в
місті, а не в сільській місцевості, і положення вищезазначеної норми закону
щодо безоплатного користування квартирою з опаленням і освітленням на нього не
розповсюджуються.

Доводи
апелянта про те, що таке право безоплатного користування квартирою з опаленням
і освітленням відносно нього передбачено Інструкцією про порядок забезпечення
безоплатними квартирами з опаленням та освітленням педагогічних, медичних і
інших категорій працівників ( затвердженої
наказом Міністерства фінансів, Міністерства освіти, Міністерства охорони
здоров»я, Міністерства культури, Міністерства сільського господарства УРСР і
Держагропромом УРСР від 21.09.1989р.), зокрема пунктами 17, 28, 36 цієї Інструкції, та що суд
необгрунтовано не взяв до уваги відповіді МЗ України, уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини, довідку Добровської сільської Ради, положення
Колективного договору неспроможні, оскільки зазначена
Інструкція застосовується в частині, яка не суперечить нормативно- правовим актам,
прийнятим в подальшому; листи містять лише роз»яснення положень діючого
законодавства, а довідка Добровської сільської Ради датована березнем 1996 року та не містить даних про те, що
позивач знаходився на квартирному обліку та його не забезпечено житлом в цьому
населеному пункті з вини ради. Пунктом 7.3 розділу V11 Колективного
договору 2002-2003р.р., на який посилається апелянт, передбачено лише, що
власник та уповноважений ним орган виділяють кошти на оплату комунальних витрат
медпрацівників згідно діючої постанови Кабінету Міністрів України. В засіданні
апеляційного суду ОСОБА_1
не заперечував, що в Добровську сільську Раду із заявою про постановку на
квартирний облік та про надання житла він не звертався.

Спір судом вирішено в межах заявлених вимог та наданих суду доказів, відповідно до
діючого законодавства. Підстав для скасування рішення суду за доводами апеляційної скарги немає.

З урахуванням
наведеного, керуючись ст.ст.303,308
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 16 листопада 2006 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі двох
місяців.