Справа
№ 22-232                                              оскаржуване
рішення (ухвала) ухвалено під

Категорія 41
головуванням Овсюка Є.М.

Доповідач Чорний В.І.

УХВАЛА ІМ'ЯМ
УКРАЇНИ

7 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у
складі:

Головуючого: Чорного В.І. Суддів: Глєбова І.К., Оніщука
В.В. При секретарі Цехмістер О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі
судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці
від 30 листопада
2006 року за
позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Підприємства "АВІС" про стягнення
заробітної плати, невиплаченої при звільненні працівника,-

ВСТАНОВИЛА:

В  липні 2006 року
ОСОБА_1 звернувся із позовом до ТОВ "Підприємство "АВІС" про
стягнення заробітної плати за час простою не з вини працівника, оплати праці за
час перерви для відпочинку і харчування, грошової компенсації за невикористані
дні щорічної відпустки, 50% премії від нарахованої суми, про збільшення
заробітної плати за виконання некваліфікованої роботи, мотивуючи тим, що він
працював ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача, де внаслідок неналежної організації праці
порушувались графіки змін і фактично їх було менше, чим передбачено, внаслідок
чого виникали простої, які адміністрацією не фіксувалися і не оплачувались.
Всупереч правилам внутрішнього трудового розпорядку перерва для відпочинку і
харчування не надавалась. Під час обідньої перерви позивач вимушений був
працювати, але оплату праці за це не одержував, тому на його думку він має
право на компенсацію у подвійному розмірі. При звільненні з роботи відповідач
виплатив грошову компенсацію за дні щорічної відпустки без врахування оплати за
час простою і за час праці в обідню перерву. Також позивач вказує, що
відповідач за січень та березень 2006
року недоплатив йому середню заробітну плату до мінімального розміру оплати
праці. Із наведеного позивач просив стягнути з відповідача на його користь 3681 грн.34 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 30 листопада 2006 року в позові
було відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування
рішення суду, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки зібраним
доказам, невірно застосував норми матеріального права, а тому неправильно
вирішив спір. Просить ОСОБА_1 ухвалити нове рішення, яким задоволити його
позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні скарги з
наступних підстав.

Згідно ст.
303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції і в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи
ОСОБА_1 заявляв вимогу про стягнення заробітної плати, завданих в результаті
порушення законодавства про працю, передбачених ст.ст.66, 83,113 КЗпП України.

Із тих же підстав, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_1
просив скасувати рішення суду, оскільки судом неповно і не всебічно з'ясовано
обставини справи, на які посилалися сторони.

Суд встановив, що ОСОБА_1 працював на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 ТОВ «Підприємство
« АВІС» та був
звільнений за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про
стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні суд першої інстанції
виходив із того: що вини відповідача в порушенні чинного законодавства немає.

Вирішуючи спір, суд врахував роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України №
13, викладених у постанові від 24.12.1999
року « Про
практику застосування судами законодавства про оплату праці» та висновки
перевірки спеціалістами, «Держпромгірнагляду», територіальною інспекцією з
праці, обкому профспілки працівників промислового комплексу, які були проведені
за дорученням обласної прокуратури, прокуратури Ленінського району м. Вінниці,
щодо здійснення контролю Законів України «
Про оплату праці» ,
« Про охорону праці», «
Про колективні договори», за заявами позивача на підприємстві. Як
вбачається із матеріалів наглядового провадження, факти викладені в заявах
частково знайшли свої підтвердження, на усунення виявлених порушень
прокуратурою винесені документи прокурорського реагування, які задоволенні в
повному обсязі.

Із актів перевірки вбачається, що мало місце порушення
законодавства про працю на підприємстві в цілому і їх висновки не впливають на
предмет позову.

В судове засідання апеляційної інстанції позивач не надав
додаткових доказів які б вплинули на відповідність висновків суду.

Із встановленого вбачається, що ОСОБА_1 працював в режимі
роботи -неповний
робочий тиждень із оплатою праці відповідно до відпрацьованого часу, що
відповідає наказу НОМЕР_1. від 10 травня 2005 р.

Колективний договір ТОВ - підприємства «
АВІС» на 2005-2006 р.
згідно додатку НОМЕР_2 до якого
п. 1.4.3 - « Перелік
структурних підрозділів ТОВ -
підприємство « АВІС» за
режимами роботи» змінний персонал -
працівники всіх професій маргарино-майонезного заводу працює в режимі
неповного робочого тижня, з підсумованим обліком робочого часу, обліковий
період рік, які не протирічать ст. 56
КЗпП України, а тому оплата праці позивачу здійснювалась пропорційно
відпрацьованого часу.

Не знаходить свого підтвердження, щодо порушення
відповідачем про надання можливості часу на відпочинок і харчування, оскільки
відповідно до наказу від 23.01.2004

2

року та 30.03.2005
року по ТОВ « АВІС» « Про режим роботи
працівників структурних підрозділів» виробничої бази ТОВ « АВІС» надана
можливість працівникам приймати їжу протягом зміни і цей наказ не протирічить
Правилам внутрішнього трудового розпорядку ТОВ « Підприємство» АВІС».

Вірно встановивши факти і відповідні їм правовідносини,
суд дійшов обгрунтованого висновку про не можливість задоволення позовних вимог
позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду,
оскільки останні грунтуються на повно з'ясованих обставинах справи. Судом
правильно застосовано норми матеріального та процесуального права тому немає
підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308,
314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 30 листопада 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному проваджені до
Верховного Суду України протягом двох місяців.