Справа № 2 - 80
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2007
року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого
судді                            Зайончковської
І. А.

при секретарі                                    Діхтяренко
І.Г.

з участю адвоката                             ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла справу за позовом ОСОБА_2
до ВАТ НВП СЕМЗ про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,

встановив:

За наказом № НОМЕР_1 від 30 серпня 2006 року ОСОБА_2 було
прийнято на посаду ІНФОРМАЦІЯ_1 зі строком випробування на час навчання та за
наказом № НОМЕР_2 від 15 грудня 2006 року звільнено з посади за ст. 40 п.7 КЗпП
України за появу на роботі 11 та 13 грудня 2006 року у нетверезому стані.

Позивач, вважаючи звільнення незаконним, так як не доведено факт його
перебування в нетверезому стані та засідання профкому цеху було проведено з
порушенням ст. 43 КЗпП України, просить поновити його на роботі з виплатою
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягненням моральної шкоди.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що перебування
позивача 11 та 13 грудня 2006 року в стані сп'яніння підтверджується медичними
довідками та актами, а також показами свідків, та при його звільненні з роботи
були дотримані всі вимоги трудового законодавства.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 11 та 13 грудня 2006 року біля 9-00 год. ОСОБА_2
перебував на роботі з ознаками сп"яніння, а саме: різкий запах алкоголю,
розширені зіниці, тремтіння повік та пальців рук, нестійка хода, брутальна
лайка на адресу працівників підприємства, неадекватна поведінка, що
підтверджується показами свідків та довідками амбулаторії підприємства і
протоколом медичного огляду. Вказані обставини надавали власнику право на
звільнення його з посади за ст. 40 п. 7 КЗпП України, тобто за появу на роботі
в нетверезому стані.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму ВС
України від 1 квітня 1994 року з послідуючими змінами, звільнення з вказаних
підстав може бути проведено за одноразову появу в нетверезому стані в будь-який
час робочого дня, незалежно від відсторонення від роботи, а також вказаний стан
може бути підтверджений як медичним висновком, так і іншими видами доказів.

Таким чином, судом, при встановленні факту перебування позивача в
нетверезому стані, була взята до уваги сукупність доказів, а тому суд критично
оцінює посилання ОСОБА_2 на те, що довідки та протокол амбулаторії підприємства
не відповідають дійсності, так як 13 грудня 2006 року ним як донором була здана
кров та згідно довідки завідуючого відділенням переливання крові від 19 грудня
2006 року ознак сп'яніння у нього не виявлено, оскільки крім вже зазначених
доказів вони спростовуються ще і показами лікаря нарколога Смілянської ЦРЛ, що
допитана судом в якості спеціаліста. Так з її пояснень вбачається, що вказаний
протокол від 13 грудня 2006 року може бути складений у медичній установі, яка
отримала дозвіл на проведення такого обстеження, а лікарі пройшли відповідну
підготовку. Вказаний протокол разом з довідкою про проведення проби, згідно
наказів Міністерства охорони здоров"я України, є доказом перебування особи
в нетверезому стані. Разом з тим, аналіз крові на вміст алкоголю, при
відібранні проби будь-якою медичною установою, проводиться лише Черкаським наркодиспансером, а тому
сам факт донорства 13 грудня 2006 року не свідчить про відсутність у позивача
стану сп'яніння, оскільки дослідження крові не проводилось, як і довідка лікаря
від 19 грудня 2006 року, оскільки там не вказані ніякі об"єктивні дані, на
підставі яких він прийшов до такого висновку. Також з її пояснень вбачається,
що лікувальний препарат „Ново-Пасит", на вживання якого зранку 13 грудня
2006 року посилається позивач, не може вплинути на результати його огляду чи
проби „Мохова-Шинкаренко".

Що стосується посилання ОСОБА_2 та його представника на недотримання вимог
ст. 43 КЗпП України при наданні дозволу на його звільнення, то суд вважає, що
позивач належними чином був повідомлений про дату та місце засідання цехового
комітету профспілки, як керівництвом цеху, так і начальником відділу кадрів. Як
вбачається з його ж пояснень, він перебував на той час на території
підприємства та цеху, а також не надав доказів поважності причин неявки на
засідання чи наявності об'єктивних перешкод для цього.

Крім того, згідно ст. 43 і КЗпП України допускається розірвання трудового
договору без згоди органу первинної профспілкової організації в разі
незадовільного результату випробування, а позивача було прийнято учнем токаря з
випробувальним терміном на період навчання, який на день звільнення фактично не
закінчився, оскільки його не було допущено до самостійної роботи, та звільнено
за порушення трудової дисципліни.

Також суд не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що йому фактично
до 21 грудня 2006 року не було відомо чи його звільнено, так як вже 19 грудня
2006 року на запит адвоката завідуючим відділенням переливання крові
Смілянської ЦРЛ, який не з'явився в судове засідання в якості свідка, йому на
руки була надана відповідна довідка.

Таким чином, з врахуванням наведеного та наявності факту звільнення ОСОБА_2
з посади з аналогічних підстав у 2004 році з локомотивного депо ст. ім.
Шевченка, суд не вбачає підстав для поновлення позивача на роботі, а тому і для
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В зв"язку з відмовою в позові з позивача необхідно стягнути судові
витрати по справі у вигляді судового збору та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 213, 215 ЦПК України, ст. ст. 40 п. 7, 221,
233, 237  КЗпП України, суд, -

вирішив:

Відмовити ОСОБА_2 в позові до ВАТ НВП „СЕМЗ" про поновлення на роботі,
стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 59 грн. 50 коп.
та на користь ТУ ДСА в Черкаській області витрати за інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський
міськрайсуд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення заяви про
апеляційне оскарження та поданням протягом 20 днів після подання такої заяви -
апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана і в 10 денний строк з
дня проголошення рішення без попереднього подання заяви про його оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а
в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не
буде скасоване.