Справа
№2-19 2007 року
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2007 року
Городищенський районний суд

Черкаської області в складі:

головуючого судді
Черненка В.О.

при секретарі
Сидоренко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городище
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2про розірвання договору дарування,

ВСТАНОВИВ :

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2про
визнання договору дарування недійсним.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на
те, що в ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
її чоловік та мати і вона тяжко переживала втрату двох рідних людей, в зв'язку
з чим у неї погіршилося здоров'я, вона дуже заслабла та потребувала догляду.
Саме в цей час її онука ОСОБА_3. розлучалася зі своїм чоловіком і у квітні
місяці звернулася до неї по допомогу, сказавши, що їй дуже скрутно та немає де
жити і попрохала її дозволу проживати у її будинку. Погодившись прийняти її у
себе, вона поставила умову, щоб відповідач доглянула її до смерті, так як була
хвора та слабка і тому потребувала догляду. Відповідач радісно пристала на її
умову. Поживши у неї деякий час, онука попросила подарувати їй домоволодіння,
посилаючись на те, що у разі її смерті буде легше перереєструвати право
власності на даний будинок. Вона погодилась на дану пропозицію, так як
відповідач являється її онукою та в усьому допомагала їй, тому вона у
будь-якому випадку залишила б цей будинок їй у спадок. 04.04.1998 року вона
ОСОБА_1 подарувала, а її онука ОСОБА_3. прийняла в дар житловий будинок з
надвірними спорудами, розташований у АДРЕСА_1.
Через деякий час відповідач покинула вищевказане домоволодіння, вдруге
одружилася та виїхала до іншого міста. Нещодавно онука знову приїхала до неї та
наказала забиратися з будинку, пояснивши, що даний будинок належить їй на
підставі договору дарування і що вона буде його продавати. У разі продажу
даного будинку, вона має перспективу залишитися на вулиці, так як у неї більше
немає де жити, на її прохання не продавати будинок відповідач не реагує.
Вважає, що уклала договір дарування під впливом помилки, адже вона думала, що
її онука є порядною, доброю людиною та виконає свою обіцянку доглянути її до
старості. Також вона вважає, що на час укладення договору дарування вона
перебувала під впливом тяжкої обставини, а саме - смерть її сина та хвороба, тому змушена звернутися до
суду для захисту своїх прав та інтересів. Враховуючи вищенаведене, просить
визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами,
розташований у АДРЕСА_1,
укладений 04.04.1998
року між нею та відповідачем ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги
та просить розірвати договір дарування житлового будинку з надвірними
спорудами, що розташований у АДРЕСА_1,
який був укладений 04.04.1998
року між нею та ОСОБА_3. Також уточнила, що на час укладення договору
дарування вона перебувала під впливом тяжкої обставини, а саме - смерті чоловіка
та матері, померлих в ІНФОРМАЦІЯ_1, а не
смерті її сина.

Відповідач позов не визнала та пояснила, що при укладенні
вказаного договору дарування позивач висловила свою волю і ніхто її не
примушував до цього, вона ніколи не виганяла свою бабусю з вказаного
домоволодіння та не вела з нею розмову про його продаж. Також вона вважає, що
позивач пропустила строк давності звернення до суду з позовом про розірвання
вказаного договору та наполягає, щоб суд, при вирішенні даної справи,
застосував позовну давність.

Суд, вислухавши позивача, відповідача, свідків та
дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно зі ст. 256
ЦК України позовна давність -
це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу. Позовна давність є загальна, яка становить
три роки, та спеціальна, яка відповідно до ст. 258 ЦК України встановлюється для окремих видів вимог та може
бути скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Згідно з цією ж статтею ЦК України позовна давність в один рік застосовується
зокрема до вимог про розірвання договору дарування, про що вказано і в ст. 728 ЦК України.
Позивач ОСОБА_1. уклала договір дарування з відповідачем ОСОБА_3. 04 квітня 1998 року, а з
позовом про розірвання вказаного договору звернулася лише 12 грудня 2006 року. Тобто, з
моменту укладення договору дарування та до подання позивачем ОСОБА_1. до суду
позовної заяви про його розірвання пройшло вісім років, тому нею був пропущений
строк позовної давності, про застосування якої, при вирішенні даної справи,
заявила відповідач ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 267
ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки, відповідач ОСОБА_3. в судовому засіданні
наполягала на застосуванні позовної давності при вирішенні даної справи, а
позивач ОСОБА_1. ні в своїй заяві, ні в судовому засіданні не вказала причин,
які б суд міг визнати поважними причинами пропущення позовної давності, суд
вважає, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову, в зв'язку з тим, що
вона пропустила строк, встановлений чинним законодавством, для подачі позовної
заяви з вимогою про захист свого цивільного права та не вказала суду вагомих
причин його пропущення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 256, 258, 267, 728 ЦК
України, ст.ст. 10, 11,
15, 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
договору дарування, - відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Черкаської області через Городищенський районний суд шляхом
подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: