УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року березня 1 дня Колегія
суддів палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в
складі:

Головуючого - Дроботі В.В.,

суддів :
Кемінь М.П., Куцин М.М., при секретарі - Талпа СМ., з участю представників сторін

розглянула у відкритому засіданні в місті Ужгороді
цивільну справу за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Тячівського
районного суду від 22 листопада
2006 року, -

встановила:

ОСОБА_1пред'явила
до Тячівської державної нотаріальної контори, Нересницької сільської Ради,
ОСОБА_2 позов про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину
недійсним.

Позивачка зазначала, що 28 січня 1971 року секретар
Нересницької сільської Ради посвідчив заповіт від імені ОСОБА_3, згідно з яким
вона заповіла усе своє майно синові ОСОБА_4 Заповіт є недійсним, оскільки в
порушення ст. 40 Положення
про державний нотаріат України, затверджений 26 грудня 1956
року заповіт замість неписьменної ОСОБА_3 не підписаний жодною особою ( є лише підписи
секретаря сільської Ради та двох свідків).

28 листопада 1979 року Тячівська
державна нотаріальна контора видала свідоцтво після смерті ОСОБА_3 на жилий
будинок з надвірними прибудовами в АДРЕСА_1 (60) її сину ОСОБА_5
Свідоцтво є незаконним, оскільки вказаний будинок за життя не належав ОСОБА_3,
а відповідно і після її смерті ОСОБА_5 не міг бути його спадкоємцем. В
дійсності будинок належить їй з 2001
року, в якому вона народилась і проживала разом з батьками.

Рішенням суду в позові відмовлено.

В апеЖцїйНїй ехарзіт^ яким задовольнити її вимоги.
Посилається на те, що суд неправильно застосував матеріальний закон та невірно
оцінив зібрані по «праві докази.

Справа № 22ц- 224/ 07

Головуючого у першій інстанції: Ляшко С.М.

Суддя -
доповідач: Дроботя В.В.

Номер рядка статистичного звіту:

2

Колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до
вимог ст. 15 Цивільного
кодексу України захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право
особи.

Пред'явивши
даний позов ОСОБА_1зазначала, що заповітом ОСОБА_3 та виданим на його підставі
свідоцтвом про право на спадщину за заповітом на користь ОСОБА_5 порушується її
право власності на жилий будинок, в якому вона проживає.

Матеріали справи
свідчать про те, що ані заповіт, ані свідоцтво права позивачки не порушили.

Так, з заповіту
видно, що ОСОБА_3, яка проживала в АДРЕСА_1
заповіла усе своє майно синові (а.с. 47).

Свідоцтвом про
право на спадщину стверджено, що син померлої ОСОБА_5 у 1979 році став
власником жилого будинку АДРЕСА_1(а.с. 50).

З довідок
Нересницької сільської Ради та пояснень сільського голови видно, що у
спадковому будинку протягом 1961-85
років змінювалась нумерація, йому присвоювалися порядкові номери 52, 60, 66-а (а.с. 15, 16).

Позивачка є
власником жилого будинкуНОМЕР_1 по цій же вулиці і в цьому ж селі (а.с. 8-14), на який заповіт
не складався і свідоцтво не видавалося.

Окрім того, суд
першої інстанції у рішенні навів переконливі мотиви дотримання як секретарем
Нересницької сільської Ради, так і нотаріусом Тячівської державної нотаріальної
контори вимог чинного законодавства під час посвідчення заповіту та видачі
свідоцтва про право на спадщину (а.с. 99-102).

Колегія погоджується з даною аргументацією.

По зазначених підставах апеляційна скарга позивачки
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.
307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну
скаргу позивачки ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тячівського
районного суду від 22 листопада
2006 року -без змін.

Ухвала може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців шляхом подачі скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Дроботя В.В. Судді: Кемінь М.П., Куцин М.М.