Справа
№ 22ц-3498/2006           Головуючий
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого -
Воробйової Н.С.,

суддів -
Оношко Г.М., Олійника В.І.

при секретарі -
Велицькому О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві
адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського
районного суду від 26 вересня 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання державних актів на право приватної
власності на землю недійсними та визнання порядку користування земельною
ділянкою,-

встановила:

В листопаді 2002
року позивачка звернулась до суду з названим позовом, в якому просила
визнати недійсним держані акти про право приватної власності на землю, видані 06.02.1996 року на її та
відповідача ім»я, оскільки за конфігурацією земельних ділянок, вказаною в цих
актах, будинок, який належить їм на праві спільної сумісної власності,
знаходиться на приватизованій земельній ділянці відповідача, чим затрудняє
користування належною їй частиною будинку.

Посилалась на те, що жилий будинок в АДРЕСА_1 отриманий
нею та відповідачем у спадщину після смерті матері ОСОБА_3, яка померла в січні
1995 року.

06.11.1996
року на підставі рішення 6
сесії Копилівської сільської ради від 21.12.1995
року сторонни отримали
Державні акти на право приватної власності на землю біля вищезазначеного
будинку.

Державним актом НОМЕР_1
земельна ділянка розміром 0,189
га закріплена за ОСОБА_1, а Державним актом НОМЕР_2 передано у приватну власність 0,197 га ОСОБА_2.

Рішенням Макарівського районного суду від 20.11.2003 року поділено житловий
будинок та надвірні споруди між позивачкою та відповідачем.

Оскільки на даний час позивачка позбавлена можливості
вільно обслуговувати належну їй частину будинку, вона просила задовольнити її
вимоги, визнати недійсними державні акти на право приватної власності на землю
на її ім»я та на ім»я відповідача та визначити порядок користування земельною
ділянкою.

Рішенням Макарівського районного суду від 26 вересня 2006 року позовні
вимоги позивача задоволено.

Державні акти на право приватної власності на землю НОМЕР_2 на ім»я ОСОБА_2,
виданного 06.11.1996 року
Копилівською сільською радою та за НОМЕР_1
на ім»я ОСОБА_1, виданного
06.11.1996 року Копилівською сільською радою визнано недійсними.

Передано у власність ОСОБА_2. земельну ділянку по
АДРЕСА_1 1954 кв.м, у
відповідних межах згідно 2
варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи №2107.

Передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку біля
будинку по АДРЕСА_1 1954
кв.м, у відповідних межах згідно 2
варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи №2107.

Передано ОСОБА_2. та ОСОБА_1 у спільну сумісну власність
земельну ділянку розміром 106 кв.м, з відповідними межами згідно схеми.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення
суду як таке що не відповідає вимогам закону, а справу направити на новий
судовий розгляд.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з
таких підстав.

Встановлено, що жилий будинок в АДРЕСА_1 отриманий
позивачем та відповідачем у спадщину після смерті їх матері ОСОБА_3, яка
померла в січні 1995 року.

06.11.1996
року на підставі рішення 6
сесії Копилівської сільської ради від 21.12.1995
року сторонни отримали
Державні акти на право приватної власності на землю біля вищезазначеного
будинку.

Державним актом НОМЕР_1
земельна ділянка розміром 0,189
га закріплена за ОСОБА_1, а Державним актом НОМЕР_2 передано у приватну власність 0,197 га ОСОБА_2.

Рішенням Макарівського районного суду від 20.11.2003 року поділено
житловий будинок та надвірні споруди між позивачкою та відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки, суд визнав
державні акти на право приватної власності на землю на ім»я сторін, видані 06.11.1996 року недійсними
з тих підстав, що при встановлені меж земельних ділянок та видачі державних
актів на право приватної власності на землю були порушені права позивачки.

Проте такий висновок суду не є безспірним.

З матеріалів справи видно, що позивач та відповідач в 1986 році отримали
Державні акти на право власності на земельні ділянки.

Розміри земельних ділянок та їх межі були погоджені і не
викликали спірних питань.

В подальшому, після отримання Державних актів на право
приватної власності на землю (1996р.) будь-які зауваження та заперечення щодо
розміру земельної ділянки та плану зовнішніх її меж ОСОБА_2.не заявляла.

Суд залишив поза -
уваги ту обставину, що позивачем пропущено трирічний строк позовної
давності щодо захисту порушеного права.

Посилання позивача на те, що вона дізналась про порушення
своїх прав лише в 2001 році
колегія розцінює як безпідставні.

Крім того, вирішуючи питання про передачу у власність
ОСОБА_2. та ОСОБА_1 земельних ділянок поАДРЕСА_1, суд вийшов за межі своєї
компетенції, чим порушив норми чинного законодавства, що регламентують дані
питання.

Наведене свідчить про порушення судом вимог матеріального
і процесуального права.

Рішення суду не може бути залишеним без змін, повинно
бути скасованим. По справі слід ухвалити нове рішення.

Встановлено, що позивач звернулася до суду з позовом до
відповідача про порушення свого права у зв"язку з видачею державних актів
на право власності на землю.

Доказів, що свідчать про порушення прав ОСОБА_2 у
зв"язку з видачею Державного акту на право власності на землю НОМЕР_2 на її ім"я
та НОМЕР_1 на
ім"я ОСОБА_1 від 06.11.1996
року остання не надала, в матеріалах справи такі докази відсутні.

При вирішені спору суд залишив поза-уваги, що позивачка
звернулась з позовом про порушення своїх прав з пропуском строку позовної
давності.

Задовольняючи позов позивача, суд вирішив питання щодо
передачі у власність позивача та відповідача земельної ділянки біля будинку по
АДРЕСА_1, чим перевищив свої повноваження, передбачені чинним законодавством.

З .урахуванням викладеного, колегія вважає, що у
задоволені позовних вимог ОСОБА_2. слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307,
309 ЦПК України, колегія

Вирішила:

Апеляційну скаргу задовольнити частково. Рішення
Макарівського районного суду від 26
вересня 2006 року
скасувати. Ухвалити по справі нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволені позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та
може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.

Головуючий

Судді