АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД ВІННИЦЬКОЇ   ОБЛАСТІ
Справа №
22-186/2007р.                                                           Оскаржуване
рішення винесено

Категорія 29                                                                                під
головуванням Зайцева А.Ю.

Доповідач Іванюк М.В.

УХВАЛА

Іменем України

21
лютого 2007р. колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі: головуючого - судді Іванюка М.В, суддів
Колодійчука В.М. та Камзалова В.В, при секретарі Руденко О.М, з участю
прокурора Карнауха Н.П, представника Вінницької міської ради Малашкіна М.А,
представника ОСОБА_1 -ОСОБА_2 і представника МКП « ЖЕК-12» Комети Г.М,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ОСОБА_2, який
представляє інтереси ОСОБА_3, на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці
від 05.12.2006р. у справі за позовом прокурора Ленінського району м. Вінниці в
інтересах ОСОБА_3 та її
неповнолітнього сина ОСОБА_4 до виконавчого комітету Вінницької міської ради, з
притягненням МКП « ЖЕК-12» до участі у справі в якості третьої особи на стороні
відповідача, про надання окремої квартири з усіма зручностями у м. Вінниці,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор
Ленінського району м. Вінниці, діючи в інтересах ОСОБА_3 та її неповнолітнього
сина ОСОБА_4, 08.08.2006р. звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету
Вінницької міської ради про надання їм окремої квартири з усіма зручностями.
Зазначив, що ОСОБА_3. разом зі своїм чоловіком ОСОБА_1 мешкала і була прописана
в квартирі АДРЕСА_1, який підлягав знесенню. Тому мешканців вказаного будинку
разом з ОСОБА_3 було
переселено в житло маневрового фонду виконавчого комітету - квартиру АДРЕСА_2,
де вони проживали складом сім'ї з трьох осіб.

В лютому 2001р.
квартиру АДРЕСА_2 було виведено з маневрового фонду і ОСОБА_1 її самостійно
приватизував, не включивши в число співвласників дружину і сина. Потім він
вказану квартиру продав. ОСОБА_3
і її неповнолітній син до цього часу залишаються прописаними в неіснуючому
будинку по АДРЕСА_1.

Вважаючи, що
виконавчим комітетом Вінницької міської ради порушено конституційне право на
житло ОСОБА_3 і її неповнолітнього сина, прокурор просив суд ухвалити рішення
про задоволення його позову.

При розгляді
справи в суді першої інстанції до участі у ній в якості третьої особи на
стороні відповідача було притягнуто МКП « «Ж Е К - 12».

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 05.12.2006р. прокурору
Ленінського району м. Вінниці в задоволенні вказаного позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3, просить
вказане рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Вважає, що суд першої інстанції належним чином не взяв до уваги доводи,
покладені в обгрунтування позовних вимог.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2. підтримав апеляційну скаргу з
наведених у ній підстав.

Прокурор Карнаух Н.П. вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
задоволенню.

Представник Вінницької міської ради Малашкін М.А. вважає апеляційну скаргу
безпідставною і просить її відхилити.

Представник МКП « ЖЕК-12» Комета Г.М. покладається при вирішенні справи на
суд.

Вислухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню
не підлягає з таких підстав:

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачка не проживала і
не могла проживати у знесеному будинку по АДРЕСА_1 і посилання прокурора в
позовній заяві на факт такого проживання не відповідає дійсності. Відселення
мешканців вказаного будинку до житла маневрового фонду і знесення будинку
відбулося ще в 1990р. В число осіб, виселених з цього будинку, вона не увійшла
і не могла увійти, так як стала проживати з ОСОБА_1 однією сім'єю лише після
укладення з ним шлюбу в липні 1994р. (а.с. 9 оборот).

її прописка в серпні 1996р. до давно неіснуючого будинку є незаконною (
а.с. 9 оборот). Сам по собі факт такої прописки не може вказувати на перехід до
неї права відселеної особи отримати у відповідності до ч.1 ст.110 Житлового
Кодексу України інше житло взамін знесеного. Тому виконавчий комітет Вінницької
міської ради не має перед ОСОБА_3 і її неповнолітнім сином, який народився в
1995 році, обов'язку щодо надання їм окремої квартири з усіма зручностями.

Факт вселення ОСОБА_3 до квартири маневрового фонду і подальшого проживання
там разом з дитиною, до правових наслідків, визначених ст.110 ч.1 ЖК України не
призводить.

Право на отримання іншого житла мали лише особи, які перераховані у приписі
від 11.04.1988р. ( а.с.26 ) і які дійсно проживали в будинкові АДРЕСА_1 до його
знесення.

Шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 було розірвано в лютому 2000 р. (а.с. 9 оборот).

Воложинська О.Р. не позбавлена дієздатності. При цьому вона могла поставити
у встановленому законом порядку питання про визнання за нею права на житло в
квартирі маневрового фонду АДРЕСА_2 і про визнання недійсною одноосібної
приватизації цієї квартири колишнім чоловіком в травні 2003 року. Однак ні в
позові, ні в апеляційній скарзі не наведено конкретних правових підстав, з яких
виконавчий комітет Вінницької міської ради мав би нести відповідальність за
наслідки вчинення чи невчинення нею тих чи інших дій, пов'язаних з реалізацією
своїх прав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Норми
матеріального і процесуального права судом застосовані правильно.

За таких
обставин підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення немає.

На підставі
наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3, відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці від 05.12.2006р. у даній справі залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.