Справа № 22ц-1672                                                           Головуючий
в 1 інстанції-Тюрін М.М..
Категорія-21                                                                         Доповідач-
РІШЕННЯ
іменем        України

20 лютого 2007 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого- судді Пономарьової
О.М.

суддів- Бабенка П.М., Бондаренко Л.І.

при секретарі - Баклановій Ю.В.

за
участю позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.Донецьку справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань
України в м.Дзержинську Донецької області на рішення Дзержинського міського
суду Донецької області від 08 грудня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та профзахворювань України в м.Дзержинську Донецької
області( далі - відділення Фонду) про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У липні 2006
року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням. Просив стягнути на його
користь 35 000 грн.

Рішенням
Дзержинського міського суду Донецької області від 08 грудня 2006 року вказаний
позов задоволений частково. На користь позивача, стягнуто з відділення
Фонду  20 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

В
апеляційній скарзі відповідач  просить
скасувати рішення  суду та ухвалити нове
рішення, яким  відмовити позивачеві в
задоволенні позову, зазначаючи що рішення постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Зазначив ,що суд невірно застосував норми матеріального права, не врахував
,що моральна шкода позивачеві може бути відшкодована лише на підставі висновку
МСЕК , але суд відмовив у задоволенні клопотання про призначення такої
експертизи, що відповідач не надав судові доказів про заподіяння йому моральної
шкоди. Також суд не врахував, що профзахворювання не позбавило позивача
можливості реалізації своїх звичок та бажань, йому протипоказані лише тяжка
фізична праця та праця в підземних умовах, у контакті з пилом та токсичними
газами.

Крім
того, зазначив, що Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік»
зупинено на 2006 рік дію ст..ст.21,34 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" ,але суд
на цей закон не звернув уваги і ухвалив рішення ,невірно застосувавши норми
матеріального права.

Крім
того, суд при визначенні розміру відшкодування не надав належної оцінки доказам
та стягнув з відповідача суму без урахування вимог розумності та
справедливості.

В судовому засіданні позивач просив апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін, посилаючись на те ,що рішення ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлений про
час та міс це розгляду справи належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача,
дослідивши матеріали цивільної    справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги ,апеляційний суд вважає, що /     апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково, рішення суду - зміні з наступних підстав.

За змістом
ст.ст. 1,21,28,34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" на Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України покладено
обов'язок відшкодовувати застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, заподіяну умовами виробництва.

Відповідно до
ст.23 ЦК України,
п.3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа
має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно
від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення
здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди ,якщо вина є підставою для відшкодування, а
також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначенні
розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ухвалюючи
рішення суд першої інстанції встановив , що позивач тривалий час ( біля 22
років ) працював на підприємствах вугільної промисловості підземним гірничо
робітником, в результаті шкідливих умов виробництва отримав профзахворювання .

За висновком
МСЕК від 13 серпня 2002 року йому вперше встановлено втрату професійної
працездатності в розмірі 25 % через хронічний обструктивний бронзіт, а за
висновком МСЕК від 02 квітня 2003 року за сукупністю профзахворювань йому
встановлено 45% втрати професійної працездатності : 25% через профзахворювання-
хронічний обструктивний бронхіт, 20% вперше - через попереко-крижову
радікулопатію безстроково ,та встановлено третю групу інвалідності.

У зв'язку із
втратою працездатності позивач зносить фізичні страждання, оскільки постійно
відчуває фізичну біль, задуху , він страждає від приступів болю у грудях, спині
, ногах ,йому також заподіяно моральні страждання , оскільки він не може
виконувати домашню роботу , витрачається на лікування ,вказані захворювання
позбавляють його можливості вести активний спосіб життя ,через що він почуває
себе неповноцінною людиною.

Встановлені судом першої інстанції
обставини втрати професійної працездатності підтверджені як письмовими доказами(
даними трудової книжки, актами розслідування профзахворювань висновками
Донецької ОКБП та МСЕК, виписками з лікарняних карток) ,так і поясненнями
сторін в судовому засіданні .

За вказаних
обставин суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт заподіяння
потерпілому моральної шкоди.

Але визначаючи
розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд не
врахував, що позивач не надав достатніх доказів щодо глибини фізичних та
душевних страждань.

Також суд не
навів у достатній мірі мотивів, за яких стягнув вказану суму на відшкодування
моральної шкоди, не врахував конкретні обставини справи ,а саме ,що позивачеві
протипоказана лише тяжка фізична праця, праця в несприятливих умовах , не
врахував вимог законодавства та вказаної Постанови Пленуму Верховного суду , ,
не дотримався вимог розумності та справедливості при визначенні грошової суми
на відшкодування шкоди.

Оскільки
висновки суду про розмір відшкодування не відповідають встановленим обставинам
справи, апеляційний суд вважає , що суд першої інстанції визначив відшкодування
моральної шкоди у явно завищеній сумі, без урахування конкретних обставин
справи та без дотримання принципів розумності та справедливості.

З урахуванням вказаного вище, апеляційний суд вважає за необхідним рішення
суду слід змінити, зменшивши суму відшкодування до 15 000 грн., цю суму
апеляційний суд вважає   справедливою
сатисфакцією для позивача.

Доводи
апелянта про необхідність скасування рішення суду та відмови    в задоволенні позову   про відшкодування моральної шкоди через
зупинення дії ст.ст. 21,34
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" в частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим і членам їх сімей не ґрунтуються на законі, оскільки спірні
правовідносини виникли до прийняття Закону України „Про державний бюджет
України на 2006 рік", який зворотної сили не має.

Інші доводи апеляції не ґрунтуються на законі, тому
апеляційний суд не приймає їх до уваги.

На підставі викладеного, керуючись ст.23 ЦК України,ст.ст.1,21,23,34
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", ст.ст. 303, 307 п.3, п.Зч.1 ст.309 ,ст.313-316 ЦПК України, апеляційний суд,

ВИРІШИВ :

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м
.Дзержинську Донецької області задовольнити частково.

Рішення
Дзержинського міського суду Донецької області від  08 грудня 2006 року змінити.

Розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань у м. Дзержинську Донецької області на
користь ОСОБА_1зменшити з 20 000 грн. до 15 000 (п'ятнадцяти тисяч) грн.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України в
строк два місяці з дня його проголошення.