У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 червня 2007 року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:                 Яреми А.Г.

Суддів: Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
приватної фірми “Урей” (далі - ПФ “Урей”) до малого багатопрофільного товариства “КОРАСОН”
(далі-МБПТ “КОРАСОН”), ОСОБА_1, Київського райвиконкому м. Харкова,
Московського райвиконкому м. Харкова, ВАТ “АТ НДІРВ”, треті особи: закрите
акціонерне товариство Виробничо-заготівельне підприємство “Харківвторресурси”
(далі- ЗАТ ВЗП “Харківвторресурси”), комунальне підприємство “Харківське міське
БТІ м. Харкова”, -  про визнання права
власності, визнання угод недійсними, усунення перешкод в користуванні і виселенні,
анулювання правової реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_1 за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ПФ “Урей”, третіх осіб: МБПТ “КОРАСОН”, КП “Харківське міське БТІ”, КП ІВА ”Флінт”, ВАТ “АТ
НДІРВ” про визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и
л а :

У жовтні 1999
року та в лютому 2004 року ПФ
“Урей” звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у праві власності, а потім до всіх відповідачів з позовом про
визнання недійсним договору № 16/5 від 31 серпня 1994 року про дольову участь в
будівництві, укладеного між МБПТ “КОРАСОН” та ВАТ “АТ НДІРВ”, в частині
квартири  АДРЕСА_1; визнання недійсним рішення Київського РВК м. Харкова
від 20 вересня 1994 року в частині виділення квартири і видачі ордеру на ім'я ОСОБА_1; визнання недійсним свідоцтва про право власності на
зазначену квартиру; витребування квартири із чужого незаконного володіння та
виселення ОСОБА_1 з членами його сім'ї без надання іншого жилого
приміщення; анулювання правової реєстрації квартири в БТІ м. Харкова за  ОСОБА_1 та
членами його сім'ї.
В обґрунтування своїх вимог ПФ “Урей” посилалося на те, що ЗАТ ВЗП “Харківвторресурси” було
генеральним замовником на будівництво багатоквартирного будинку АДРЕСА_1. 15 та
30 грудня  1992 року ЗАТ ВЗП
“Харківвторресурси” уклало договір з КП ІВА “Флінт” про дольову участь у
будівництві зазначеного будинку. 11 лютого 1993 року між КП ІВА “Флінт” та МБПТ “КОРАСОН” без відома забудовника було укладено
договір про дольову участь в будівництві будинку, секції “А” та “Б”. Листом від
5 вересня 1994 року була проведена реєстрація спірної квартири і 9 вересня 1994
року МБПТ “КОРАСОН” передало квартиру НОМЕР_1 в
секції “Б” ВАТ “АТ НДІРВ”. В вересні 1994 року було підготовлено документи в Київський
РВК м. Харкова з проханням видати ордер на спірну квартиру на ім'я ОСОБА_1

20 липня 1998 року між позивачем та ЗАТ ВЗП “Харківвторресурси” була
укладена угода про дольову участь в будівництві зазначеного будинку. Фірмою
зазначені умови договору виконані повністю. 29 грудня 1998 року будинок був
введений в експлуатацію і генеральний замовник згідно акту передачі передав
позивачу спірну квартиру.

Посилаючись на те, що
порушено право його власності, оскільки на даний час ПФ “Урей” є власником
квартири, а у 1994 році відносно спірної квартири укладались угоди без згоди
генерального замовника і до здачі будинку в експлуатацію Київський РВК м. Харкова 20 вересня 1994 року видав відповідачу ордер на квартиру, а в лютому 2002 року
Московський РВК м. Харкова видав свідоцтво про право власності на спірну
квартиру на ім'я ОСОБА_1, позивач просив задовольнити його вимоги.

15
листопада 1999 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
зустрічним позовом про визнання права власності на квартиру, посилаючись на те, що він є належним власником
квартири, оскільки
вносив кошти на оплату квартири, які були перераховані з ВАТ “АТ НДІРВ” до МБПТ “КОРАСОН”, а  ПФ “Урей” не має законних підстав для позову
про визнання права власності, так як на момент укладення нею договору про
дольову участь у будівництві будинку, право власності на спірну квартиру вже
мало ВАТ “АТ НДІРВ”.

Рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 7 травня 2004 року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду  Харківської області
від 17 серпня 2004 року, позов ПФ
“Урей” задоволено. Визнано недійсними: договір, укладений між МБПТ “Корасон” та ВАТ “АТ НДІРВ” м. Харкова про передачу
квартири НОМЕР_2 АДРЕСА_1; рішення Київського РВК м. Харкова НОМЕР_3 про
надання двокімнатної квартири НОМЕР_2 АДРЕСА_1     ОСОБА_1 та ордер НОМЕР_4, виданий 26
вересня 1994 року; рішення Московського РВК м. Харкова №51/5 від 19 лютого 2002
року та свідоцтво про право власності, видане 18 березня 2002 року на ім'я
ОСОБА_1 і анульовано в БТІ його правову реєстрацію. Зобов'язано міське БТІ м.
Харкова анулювати реєстрацію квартири НОМЕР_2 АДРЕСА_1 за МБПТ “Корасон”.
Витребувано квартиру НОМЕР_2 АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1
шляхом виселення його з усіма проживаючими з квартири без надання іншого жилого
приміщення. Анульовано реєстрацію ОСОБА_1 з усіма проживаючими у квартирі
НОМЕР_2 АДРЕСА_1. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 та Московський РВК                м. Харкова просять скасувати рішення Московського районного
суду                м. Харкова від 7
травня 2004 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 17 серпня 2004 року, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Колегія суддів
вважає, що касаційна скарга  підлягає
задоволенню з таких підстав.

В ході розгляду справи суд першої
та апеляційної інстанції прийшли до висновку, що надання квартири ОСОБА_1, відбулось з порушенням норм ЖК України, у зв'язку з
чим  визнав недійсним рішення Київського
РВК           м. Харкова про виділення
йому квартири та відповідного ордера, виселивши відповідача із займаної ним
квартири без надання іншого жилого приміщення.

Проте з таким висновком
погодитись не можна.

Відповідно до
ч. 2 ст. 48 ЦК України по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути
другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в
натурі-відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності
угоди  не передбачені законом.

Проте, визнаючи
недійсними договори про передачу квартири, суд в порушення наведених вимог
закону не вирішив питання про застосування передбачених законом наслідків
недійсності угоди.

Відповідно до ст.59 ЖК
України вимоги про визнання ордеру недійсним може бути заявлено протягом трьох
років з дня його видачі.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позовних вимог та визнаючи ордер, виданий ОСОБА_1 у вересні 1994
року, недійсним, суд в порушення вимог ст.ст.15, 40, 203 ЦПК України 1963 року
положень зазначеного закону не врахував, не взяв до уваги, що позов в частині
визнання ордеру недійсним було заявлено лише у грудні 1999 року і помилково
застосував положення Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), який на
дані правовідносини не поширюється.

Постановляючи рішення
про виселення ОСОБА_1 без надання іншого жилого приміщення, суд не врахував, що
відповідно до ст.117 ЖК України таке виселення можливе тільки внаслідок
неправомірних дій осіб, які одержали ордер.

На зазначені порушення
не звернув уваги і апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без
зміни.

За таких обставин
ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених
ч.2 ст.338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 336,
338, 343, 344 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України,

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційні скарги  ОСОБА_1 та Московського райвиконкому м. Харкова задовольнити частково.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 7 травня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 17 серпня 2004 року скасувати, а справу направити на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                Ярема А.Г.

Судді:
Левченко Є.Ф.

Лихута Л.М.

Охрімчук Л.І.

Сенін Ю.Л.