РІШЕННЯ                             Справа №
2-85/2007р.

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

21 лютого 2007
року             Якимівський районний суд
Запорізької області у складі:

головуючого -
Нестеренко Т.В. при секретарі - Корнієнко М.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Якимівка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Кирилівської селищної ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 3-я особа:
ОСОБА_4, про визнання права користування земельною ділянкою та усунення
перешкод в користуванні нею,

встановив:

Позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кирилівської селищної ради, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, 3-я особа: ОСОБА_4, про визнання права користування земельною ділянкою
та усунення перешкод в користуванні нею, мотивуючи тим, що 18 березня 1963 року
рішенням правління колгоспу „Сини моря" Якимівського району Запорізької
області його матері ОСОБА_5 була виділена присадибна земельна ділянка розміром
0,3 га. В подальшому ця земельна ділянка була поділена наступним чином. 22
березня 1980 року на підставі рішення колгоспу „Сини моря" Якимівського
району Запорізької області позивачу була передана земельна ділянка розміром
0,04 га. 19 березня 1984 року рішенням правління колгоспу „Сини моря" на
підставі сумісних заяв сина позивача ОСОБА_4. та матері позивача ОСОБА_5.,
синові ОСОБА_4. була передана у користування земельна ділянка розміром 0,04 га.
8 лютого 1986 року рішенням правління колгоспу „Сини моря" на підставі
сумісних заяв позивача та його матері ОСОБА_5., позивачу була передана в
користування земельна ділянка розміром 0,02га. 24 квітня 1986 року ОСОБА_5. подарувала
ОСОБА_4., належне
їй домоволодіння по ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Кирилівка Якимівського району.

26 вересня 1989
року мати позивача ОСОБА_5. померла. На момент смерті вона мала право
користуватися земельною ділянкою розміром 0,2 га. Після смерті матері позивач постійно
проживає в домоволодінні і користується земельною ділянкою. 11 січня 2001 року
в зв'язку з переходом права власності на об'єкт нерухомості, згідно заяви,
рішенням сесії Кирилівської селищної ради НОМЕР_3 ОСОБА_4. додатково була
передана в користування земельна ділянка розміром 0,06га. Враховуючи земельну
ділянку, яку успадкував позивач після смерті матері, він вважає, що має право
користуватися земельною ділянкою не менш ніж 0,2 га, а ОСОБА_4. в свою чергу
має право користуватися земельною ділянкою не менш ніж 0,1 Га. Суміжними
землекористувачами є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які на погляд позивача, незаконно
займають частину земельної ділянки, на яку він має право. Позивач вважає дії
відповідачів незаконними з наступних причин:

1. Згідно діючого на той час земельного
законодавства, рішенням колгоспу від 18.03.1963

року за ОСОБА_5. була закріплена земельна ділянка в розмірі 0,3 га.
Рішенням

правління колгоспу ця земельна ділянка ділилася між членами однієї сім'ї -
матір"ю,

сином та онуком. Будь-яких рішень щодо вилучення земельної ділянки чи її
частин, не

приймалося.

2.   Згідно даних державного архіву
Запорізької області за ОСОБА_3 повинно бути

закріплено 0,05 га,
за ОСОБА_2 - 0,06 га. Але згідно даних кадастрової книги

Кирилівської селищної ради за ОСОБА_3 закріплено 0,09 га, а за ОСОБА_2 -
0,088га. Позивач

вважає, що відповідно до ст..9 та ст..30 ЗК України (в редакції 1990 року),
в зв'язку з

переходом права власності на будівлю до нього перейшло і право власності на
земельну

ділянку, на якій будівля розташована. Враховуючи, що право користування
земельною

ділянкою було надане без встановлення строку, позивач вважає, що відповідно
до ч.2 ст.7

ЗК України (в редакції 1990 року), він набув право
постійного користування нею. Тобто, позивач та його син має право постійного
користування земельною ділянкою, загальною площею 0,3 га. Позивач просить
визнати за ним право постійного користування на земельну ділянку розміром 0,3
га, розташовану по ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Кирилівка Якимівського району
Запорізької області та зобов'язати відповідача - Кирилівську селищну раду,
встановити межі земельної ділянки.

В судовому засіданні Позивач підтримав свої позовні
вимоги у повному обсязі. Представник позивача та 3-ї особи ОСОБА_4., ОСОБА_6,
позов підтримав в повному обсязі, сам ОСОБА_4. пояснив суду, що він
пам"ятає землю, де у бабусі був город, що вони сім"єю робили
під"їзд до свого двору, насип на дамбу, возили землю, щебень. На той час, коли
сусіди ОСОБА_1. оформляли документи на землю він мешкав в смт.Кирилівка і
нічого про це не знав. Позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що на сьогоднішній день
вони мають документи з архіву, в яких зазначається, що відповідачі ОСОБА_3 має
0,5 га землі, а ОСОБА_2 - 0,6 га землі, але насправді на теперішній час у них
більша ділянка у кожного і вони приватизували свої ділянки. Він дійсно при
приватизації ділянки ОСОБА_3, підписував якісь папери, але вважає, що його
ошукали і на теперішній час вважає, що родинна земля його матері повинна
належати йому, але свідоцтва про право на спадщину в нього не має, бо мати коли
була стара написала заяву, щоб у неї забрали землю, бо вона була не в змозі її
обробляти і бажає повернути землі, що колись належали його матері.

Представник відповідача -Кирилівської селищної ради до
судового засідання не прибув, але надав письмові заперечення проти позову, в
яких зазначив, що в позовній заяві не зазначено жодних нормативних обґрунтувань
такої вимоги, а повноваження селищних рад в галузі земельних відносин визначені
ст.. 12 Земельного Кодексу України, і до них не належить встановлення меж
земельних ділянок, та надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач по справі ОСОБА_2
в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що її батько в 1956 році
купив землянку, яка була розташована на земельній ділянці розміром 0,01 га.
Після подання заяви на забудову, рішенням правління колгоспу „Сини моря",
батьку була виділена земельна ділянка, розміром 0,06 га. Причина зміни розміру
земельної ділянки вона вважає в тому, що раніше при наділенні землі, земля під
забудовою не враховувалася. В 2000 році було зроблено заміри земельної ділянки
і в 2001 році вона на законних підставах одержала державний акт НОМЕР_1 на
право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,0884 га. Належна їй
земельна ділянка не межує із земельною ділянкою, на якій розташований будинок
позивача ОСОБА_1. Представник відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_7., в судовому
засіданні проти позову заперечувала та пояснила, що земельна ділянка ОСОБА_3 не
є суміжною із земельною ділянкою позивача ОСОБА_1, як останній стверджує. В
1962 році рішенням правління колгоспу ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка
під забудову. В 2000 році було викликано землевпорядника та зроблено заміри
земельної ділянки. В 2003 році відповідач ОСОБА_3 на законних підставах
отримала державний акт НОМЕР_2 на право приватної власності на земельну ділянку
розміром 0,0941 га. Сам позивач ОСОБА_1 стверджує, що в нього в користуванні
знаходиться земельна ділянка розміром 0,025 га, однак ніяких підтверджуючих
документів він не надав. Свідок ОСОБА_8. пояснила, що її земельна ділянка
суміжна із земельною ділянкою позивача, але до неї з позовними вимогами її
сусід ОСОБА_1 не звертався. Розмір належній їй земельної ділянки відповідає
записам у шнуровій книзі з 1962 року, з моменту оформлення цієї ділянки у селищній
раді. Розміри земельної ділянки її сусіда теж відповідають записам в цій книзі,
але він відмовився від частини цієї земельної ділянки на користь іншої людини,
а землі, які виділялися відповідачам до виділення їх знаходилися в загальному
користуванні, а не належала матері позивача ОСОБА_1, як він це стверджує.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши сторони, суд вважає, що вимоги, вказані в позовній
заяві не підлягають задоволенню з тих підстав, що відповідно до ст.. 125 ЗК
України право користування земельною ділянкою виникає після одержання її
власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи
право постійного користування або укладання договору оренди, їх державної
реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості).
Позивачем не надано суду ніяких документів, які б свідчили про те, що йому
належить земельна ділянка 0,3 га. Відповідно до Державних Актів на землю,
наданих відповідачами, ні ОСОБА_2,
ні ОСОБА_3 за описом меж у зазначеному документі не межують з
землеволодінням позивача ОСОБА_1. Відповідно ст..92 ЗК України, право
постійного користування земельною ділянкою -це право володіння і користування
земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без
встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель
державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та
організації, що належать до державної та комунальної власності. Таким чином,
ОСОБА_1., який є фізичною особою, не має права на постійне користування
земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності Кирилівської селищної
ради. Згідно ст..78 ЗК України, Земля в Україні може перебувати у приватній,
комунальній та державній власності. Особам (їх спадкоємцям) які мали у власності
земельні ділянки до 15 травня 1992 року (з дня набрання чинності Земельним
кодексом України), земельні ділянки не повертаються. Відповідно до ч.І ст..81
ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на
підставі:

а) придбання за договором
купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими

угодами;

б) безоплатної
передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації
земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

д) виділення
в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно
ч.І ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується
державними актами. Форми державних актів затверджується Кабінетом Міністрів
України.

На підставі
ст..ст.78,81,92,125,126 ЗК України та
керуючись ст.ст. 10,11,208,209, 212, 214-215 ЦПК України, України, суд

ВИРІШИВ:

В
позовних вимогах ОСОБА_1 до Кирилівської селищної ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 3-я
особа: ОСОБА_4, про визнання права користування земельною ділянкою та усунення
перешкод в користуванні нею - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд 1-ї інстанції
шляхом подання протягом 10-ти днів заяви про апеляційне оскарження, поданням
апеляційної скарги протягом 20-ти днів починаючи з дня подачі заяви про
апеляційне оскарження.