у 1 інстанції Дорошенко
Категорія -22                                             Доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого Краснощокової Н.С., суддів Ігнатової Л.Є., Маширо О.П. при
секретарі Маслаковій М.В. розглянув у відкритому судовому засіданні в місті
Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Закритого акціонерного
товариства „Геркулес" на рішення Кіровського районного суду м.Донецька від
22 листопада 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства Геркулес", третьої
особи ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

Закрите
акціонерне товариство „Геркулес" (далі ЗАТ) звернулось до Апеляційного
суду із апеляційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Донецька
від 22 листопада
2006 року,
яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково і на його користь з відповідача
в рахунок у відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 4 217,01 грн., в рахунок
у відшкодування моральної шкоди 10
000 грн., в рахунок витрат понесених на правову допомогу 2 000 грн., в рахунок
витрат на сплату інформаційно-технічного збору 1,50 грн., а всього 16
218,51 грн.

Відповідач
просить рішення суду скасувати та направити справу на новий судовий розгляд,
посилаючись на те, що рішення суду прийняте з порушенням вимог діючого
законодавства, а саме судом при ухваленні рішення не було прийнято до уваги
вимоги ч.2 ст.1193 ЦК України,
відповідно до якої розмір відшкодування потерпілому зменшується якщо груба
необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди. Оскільки
згідно акту судово-медичної експертизи потерпіла ОСОБА_3 знаходилась в стані
алкогольного сп"яніння, то відповідач вважає, що виникненню ДТП сприяла груба
необережність пішохода ОСОБА_3., а тому при встановленні розміру відшкодування
шкоди необхідно урахувати вину самої потерпілої. Крім того, суд не врахував той
факт, що вини їх водія у

2

ДТП,
яка сталася 17.01.2006
року не було, що підтверджується висновком автотехнічної експертизи та
постановою СВ ДТП СУ ДМУ
УМВС України в Донецькій області від 05.09.2006
року, відповідно до якої в порушенні кримінальної справи за ст. 286 ч.2 КК України
відносно ОСОБА_2 відмовлено на підставі п.2 ст.б КПК України.

В судовому засіданні
представник відповідача підтримав доводи апеляціної скарги.

Третя особа - ОСОБА_2 також
підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1
заперечував проти доводів апеляційної скарги і просив рішення суду залишити без
зміни.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Судом першої
інстанції встановлено, що 17.01.2006
року приблизно о 15
год. 15 хв. на дорозі вул. Купріна у Кіровському районі
м.Донецька сталася ДТП, внаслідок
якої водієм ЗАТ „Геркулес" ОСОБА_2, який керував автомобілем МАЗ-54323,
державний номер НОМЕР_1, була
смертельно травмована дружина позивача -
ОСОБА_3.

Постановою
слідчого відділу по розслідуванню дорожньо-транспортних пригод СУ ДРУ УМВс
України в Донецькій області від 05.09.2006
року в порушенні кримінальної справи за ст.286 ч.2 КК України відносно
водія ОСОБА_2 відмовлено на підставі п.2 ст.б КПК України, тобто за відсутністю
у його діях складу злочину, оскільки ДТП
і настання негативних наслідків стали можливими з причин необережних дій
пішохода ОСОБА_3, яка допустила порушення вимог п.п. 4.14а; б; г; г-1 Правил
дорожнього руху України.

Дійсно, статтею 1201 ЦК України
передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов"язана
відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на
спорудження надгробного пам"ятника, ці витрати.

Згідно ч. 1ст. 1172 ЦК України,
юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником, під час
виконання ним своїх трудових (службових )
обов'язків.

З урахуванням
наведених норм закону, вирішуючи питання відносно вимог позивача про
відшкодування витрат понесених ним на поховання дружини ОСОБА_3., суд
обгрунтовано дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню і саме відповідач повинен їх відшкодовувати.  При
цьому  суд  виходив
з  письмових  доказів
наданих

3

позивачем відносно витрат понесених
ним на поховання дружини, а саме: чеків, квітанцій, які знаходяться в
матеріалах справи.

Однак при
підрахуванні витрат понесених позивачем на поховання дружини, судом була
допущена арифметична помилка при підрахуванні витрат понесених позивачем на
придбання продуктів харчування та сплати номінального обіду. Так, із чеків та
квітанцій, які знаходяться в матеріалах справи, вбачається, що позивачем
понесені витрати на придбання продуктів харчування на помінальний обід на
загальну суму - 1683,51 грн.
(а.с.4-9; 13-14). Суд же
помилково зазначив що позивачем понесені витрати на цей обід в сумі 1761,51 грн. Крім того,
при підрахуванні витрат понесених позивачем на придбання надгробного
пам"ятника, судом зазначена сума 1
465 грн. В той час як згідно довідки приватного підприємця ОСОБА_4 від 20.10.2006 року, вартість
надгробного пам"ятника складає 1015
грн.(вартість стели -225
грн.,вартість тумби -225
грн. та за оформлення портрета -265
грн.) (а.с.40). З урахуванням вартості придбанного одягу на поховання - 82,50 грн.(а.с.11-12); та витрат
понесених на ритуальні атрибути, які складають 908 грн.(а.с.15), загальна сума понесених витрат позивачем на
поховання дружини складає 3689,01
грн. Зазначена сума і підлягає стягненню з відповідача в рахунок
відшкодування позивачу матеріальної шкоди, а не 4217,01 грн. як зазначив суд першої інстанції.

Доводи
відповідача стосовно того, що судом при стягненні матеріальної шкоди не
враховані вимоги ч.2 ст.1193
ЦК України, відповідно до якої розмір відшкодування зменьшується якщо груба
необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди. Апеляційний
суд вважає ці доводи безпідставними і не може прийняти їх до уваги ,оскільки
частина 3 цієї ж
статті передбачає, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування
витрат на поховання.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_1 відносно відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції обгрунтовано виходив з вимог ч.2 ст.1167 ЦК України
відповідно до якої, моральна шкода відшкодовується не залежно від вини особи,
яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я,
або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до зазначеного закону, суд виходив з того, що моральна шкода
позивачу спричинена смертю його дружини, під час ДТП, яка сталася з вини робітника відповідача 17 січня 2006 року. А втрата
близького чоловіка, у похилому віці він залишився один, дуже нудьгує за
дружиною і. важко переживає її втрату і таке інше, призвели до певних моральних
страждань.

При вирішенні
питання щодо розміру спричиненої моральної шкоди, судом обгрунтовано враховано,
що від наслідків ДТП наступила
смерть дружини позивача, втрата їм близького чоловіка, тяжкість та характер
спричинених ним моральних страждань, їх тривалість.

4

Однак суд
безпідставно не прийняв до уваги доводи відповідача, що груба необережність
самої потерпілої сприяла виникненню шкоди, оскільки вона перебувала в нетрезвому стані і порушила
вимоги Правил дорожнього руху. При цьому представник відповідача посилався на
акт судово-медичного дослідження №230
від 17.01.2006 року Донецького
бюро судово-медичних експертиз, відповідно до якого „...при
судово-токсикологичному дослідженні крові та сечі ОСОБА_3 знайдено спирт
етиловий в кількості: у крові-2,2%, у нирці-3,8%, що за життя могло відповідати
алкогольному сп"янінню середнього ступеню."

Відповідно до
ст.1193 ЦК України,
розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням
ступеня вини потерпілої.

З урахуванням
тих обставин, що груба необережність самої потерпілої сприяла виникненню шкоди,
оскільки вона перебувала в нетрезвому
стані та порушила Правила дорожнього руху та вимог діючого законодавства,
апеляційний суд вважає за необхідним зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої
судом з відповідача на користь позивача до 5 000 грн. При цьому, визначаючи розмір відшкодування
позивачеві моральної шкоди, апеляційний суд врахував межі достатньості та
справедливості.

На думку
апеляційного суду такий розмір морального відшкодування відповідає ступеню
моральних страждань позивача.

Згідно п.З
ст.309 ЦПК України, підставами для зміни рішення суду є невідповідність
висновків суду.

Керуючись ст.
ст.309, 314 ЦПК
України, апеляційний суд,-

вирішив:

Апеляційну
скаргу Відкритого акціонерного товариства „Геркулес" задовольнити
частково.

Рішення
Кіровського районного суду м. Донецька від 22 листопада 2006
року змінити.

Стягнути з
Відкритого акціонерного товариства „Геркулес" на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди -3689,01
грн., а в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5 000 грн.

В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення
Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.

Судді: