Головуючий 1 інстанції Каліуш О.В.
Справа № 22-2453 Доповідач
УХВАЛА Іменем України

27 лютого 2007 року Апеляційний суд Донецької області в складі: головуючого
судді Курило В.П. суддів Санікової О.С, Шамрило Л.Г. при секретарі    Степаненко В.Б.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Микитівському районі м.
Горлівки Донецької області на рішення Микитівського районного суду м.Горлівки
Донецької області від 18
грудня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції. Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Микитівському районі м.Горлівки Донецької області про відшкодування
моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

В апеляційний
суд Донецької області надійшла апеляційна скарга відділення виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань в Микитівському районі м.Горлівки Донецької області на
рішення Микитівського районного суду м.Горлівки Донецької області від 18 грудня 2006 року, яким
частково задоволені позовні вимоги позивача і на його користь з відповідача в
рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 5 000 грн.

В апеляційній
скарзі відповідача - виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування ставиться питання про скасування рішення
суду і відмові в задоволенні позовних вимог через те, що факт моральних
страждань позивача не доведений, висновком МСЕК не підтверджений, сума
моральної шкоди не обгрунтована. Висновок МСЕК є підставою для відшкодування
позивачеві матеріальної, а не моральної шкоди. Відповідачем нараховані і
сплачуються позивачу всі передбачені законодавством соціальні виплати в повному
обсязі. Судом не враховано, що позивач був повідомлений про шкідливі фактори
роботи і наслідки впливу на організм, проте продовжував працювати в таких умовах,
тому нести відповідальність за ушкодження злоров я позивача повинно
підприємство. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд не
обгрунтував розмір стягнення.

В судовому
засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримала доводи апеляційної
скарги, просила її задовольнити.

Позивач
заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним і
обгрунтованним.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з шахтою ім. Ю.О.
Гагаріна. 23 липня 2004 року під час
виконання ним трудових обов'язків з ним трапився нещасний випадок, внаслідок
якого він отримав трудове каліцтво. Висновком МСЕК від 22 листопада 2004 року позивачу
встановлено 70% втрати
професійної працездатності, визначена друга група інвалідності. Висновком МСЕК
від 22 листопада
2005 року
позивачу встановлено 40%
втрати працездатності і третя група інвалідності.

Внаслідок
ушкодження здоров'я позивачу завдані фізичні і моральні страждання, оскільки
він став інвалідом, вимушений періодично проходити лікування у медичних
закладах, приймати медичні препарати, відчуває душевні страждання через
позбавлення можливості реалізувати право на труд та отримання заробітної плати
та неможливості відновити здоров'я.

Суд вважає, що
ушкодженням здоров'я позивачу завдано моральну шкоду, для відшкодування якої
необхідно стягнути з відповідача 5
000 гривень.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, перевіривши матеріали
справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до
ст. 21 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а також з врахуванням рішення Конституційного Суду
України від 27 січня 2004 року № 1 -9/2004 у разі настання
страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасного випадку
зобов'язаний в порядку, встановленому законом, сплатити грошову суму за
моральну шкоду при наявності факту такої шкоди.

Суд встановив,
що під час роботи на виробництві позивач отримав трудове каліцтво - закритий перелом
внутрішньої лодижки лівої гомілки зі- зміщенням, ушиблена рана лівої п'яточної області з некрозом м'якої тканини,
про що 23 липня 2004 року був
складений акт розслідування нещасного випадку на виробництві. Висновком МСЕК
від 22 листопада
2004 року
йому було вперше встановлено 70%
втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва і 2 група
інвалідності. Під час повторного переогляду висновком МСЕК від 22 листопада 2005 року йому
встановлено 40% втрати
професійної працездатності і третя група інвалідності.

Ушкодження
здоров'я позивача є наслідком шкідливих і небезпечних умов праці. Він частково
втратив працездатність, що само по собі підтверджує наявність моральних
страждань позивача. Крім того, він регулярно лікується у лікарнях, є інвалідом 3 групи, в нього
порушено функцію ноги, що для людини є неприємним, таким, що її дратує,
засмучує, спонукає до моральних страждань і переживань.

Розглядаючи
справу, суд повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін
і дійшов правильного висновку про те, що позивач надав суду достатньо доказів
наявності у нього моральних страждань внаслідок ушкодження здоров'я на
виробництві.

За таких умов
доводи відповідача про те, що факт моральної шкоди не доведений є
безпідставними.

При цьому не
можуть бути прийняті до уваги посилання Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Микитівському районі м.Горлівки Донецької області на те,
що моральна шкода повинна відшкодовуватись власником підприємства, на якому
працював потерпілий і де йому було ушкоджено здоров'я.

З урахуванням
ступеню моральних страждань потерпілого і наявності наслідків втрати
працездатності, суд першої інстанції в межах обумовленої законом суми правильно
визначив розмір грошової компенсації моральної шкоди позивача.

Рішення суду
відповідає вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи
процесуального законодавства, що призвело
або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 304, 307,308, 314 ЦПК України,
апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відхилити. Рішення Микитівського районного суду
м.Горлівки Донецької області від 18 грудня 2006
року залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але вона
може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання ухвалою суду апеляційної
інстанції законної сили.