Справа №22ц-137/07                      Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25 січня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої                                                                                        Буренкової
К.О.,

суддів:                                                                                    Довжук
Т.С., Козаченка В.І.,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Ю.В.,

без участі
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

за
апеляційною скаргою Фермерського господарства "Золота Рибка"
Первомайського району Миколаївської області (далі - Фермерське господарство)

на рішення Первомайського міськрайонного суду
Миколаївської області від 17 листопада 2006 р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського
господарства про розірвання договору оренди земельної частки (паю) й ви­требування
земельної ділянки та зустрічним позовом Фермерського господарства до ОСОБА_1 про
зобов'язання укладання договору оренди земельної ді­лянки,

ВСТАНОВИЛА:

27 вересня 2006 р. позивач звернувся до суду з указаним
позовом, в якому зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. між ним та Фермерським
господарством був укладений строком на 5 років договір оренди належної йому, на
підставі сертифікату, земельної частки (паю), розміром 8,2 умовних кадастрових
га, на території Болеславчеської сільської ради Перво­майського району.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. він отримав державний акт на право власності на земельну
ділянку площею 6,8 га, яка була виділена в натурі та передана йому в приватну
власність.

Посилаючись на викладені обставини та вважаючи, що після отримання ним
держа­вного акту про право приватної власності на земельну ділянку припиняються
зобов'язання сторін за договором оренди, так як змінився предмет зобов'язань,
позивач просив суд за­довольнити його позов про розірвання вказаного договору
оренди та повернення йому зе­мельної ділянки.

20 жовтня 2006 р. Фермерське господарство звернулось до
суду з зустрічним позо­вом до ОСОБА_1. про
зобов'язання укладання договору оренди спірної земельної ді­лянки.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду від 17 листопада 2006 р.
позовні вимоги ОСОБА_1.
задоволені частково. В задоволенні позову про розірвання догово­ру оренди
земельної частки (паю) відмовлено. Зобов'язано Фермерське господарство по­вернути
позивачу належну йому земельну ділянку.

Цим же рішенням в задоволенні вказаного зустрічного позову Фермерського
госпо­дарства відмовлено.

В апеляційній скарзі Фермерське господарство, посилаючись
на неправильне засто­сування судом першої інстанції норм матеріального права,
просило рішення скасувати та постановити нове про відмову позивачу в
задоволенні його позовних вимог та повному задоволенні зустрічного позову.

Вислухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали справи колегія суддів
вва­жає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи
вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що після отриман­ня
позивачем державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов'язання,
які діяли за договором оренди земельної частки (паю) на підставі сертифікату,
припиняються, а обов'язку однієї з сторін на укладання (переукладання) договору
щодо іншого предмету (земельної ділянки) діюче законодавство не передбачає.

Проте не з усіма
висновками місцевого суду можна погодитися, оскільки зазначене рішення про
повернення земельної ділянки не відповідає вимогам діючого земельного за­конодавства
України та обставинам справи, а тому оскаржене рішення в цій частині підля­гає
скасуванню з ухваленням нового рішення за вимогами п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України.

Так, згідно зі
ст. 792 ЦК України
та ст. 93 ЗК України відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються
законами, зокрема Законом України "Про оренду землі" (далі - Закон)
від 06 жовтня 1998 року (з наступними змінами і доповненнями).

Перехідними
положеннями вказаного Закону передбачено, що громадяни - власни­ки сертифікатів
на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості)
земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель
сільськогосподарського призначення, місцерозташування яких визначається з
урахуванням вимог раціональної організації території і компактності
землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього
Закону.

Після виділення
в натурі (на місцевості) земельних ділянок власником земельних ча­сток (паїв)
договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право
власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладались, і
може бути змінений, лише за згодою сторін.

Припинення дії
договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим За­коном.

Судом
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. між сторонами був укладений зазначений договір
оренди, за яким сторони домовились про розмір орендної плати - 2 % від вартості
земельної частки (п. 5.1), що не суперечило вимогам діючого на той час
законодавства.

Крім того,
протягом 2004 - 2006 років позивач отримував орендну плата плату в за­значеному
розмірі й не ставив питання про розірвання вказаного договору.

До того ж, у
договорі оренди від 8 грудня 2000 р. сторони узгодили підстави припи­нення
такого договору (п. 9.2) та умови і порядок його дострокового розірвання (п.
9.3).

Такої підстави
розірвання договору, як отримання державного акту на право власно­сті на
земельну ділянку, цей договір не передбачає. Не містить такої норми і діюче
земе­льне законодавство.

Також, з
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1. не
ставив питання про ро­зірвання договору, чи про припинення зобов'язань по
договору, при проведенні за кошти відповідача землевпорядних робіт по виділенню
позивачу спірної земельної ділянку в на­турі, що дало б можливість Фермерському
господарству уникнути негативних наслідків вилучення однієї ділянки з великого
масиву.

Враховує колегія
і характер спірних правовідносин, а саме той факт, що задоволення первісного
позову призведе до розділення єдиних сільськогосподарських масивів, зава­дить
ефективному використовуванню земельних угідь, дотриманню технології вирощу­вання
сільськогосподарських культур і оптимальних сівозмін.

За таких
обставини, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для за­доволення
цієї частини позову ОСОБА_1.

В той же час, не
викликає заперечень висновок суду щодо відсутності правових під­став покладання
на орендодавця обов'язку переукласти договір оренди земельної ділянки.

Договором є
волевиявлення обох сторін, а підстав для примусового укладання дого­ворів не
передбачає ні земельне, ні цивільне законодавство.

Посилання апелянта на Перехідні положення Закону, як норму права, за якою
орен­додавець зобов'язаний укласти договір оренди земельної ділянки, пов'язане
з невірним тлумаченням його змісту. Такого обов'язку орендодавця ця норма не
містить.

Таким
чином, судове рішення в частині відмови в задоволенні
зустрічного позову Фермерського господарства постановлене з дотримання вимог
матеріального права, а то­му колегія не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 309, 314-316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Фермерського господарства задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду від 17 листопада 2006 р. в частині
вирішення питання про повернення земельної ділянки скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Фермерського господарс­тва про повернення земельної
ділянки відмовити.

В решті рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох мі­сяців з дня проголошення.