УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 червня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Пшонки М.П.,

суддів:

Берднік І.С.,

Лященко  Н.П.,

Костенка А.В.,

Прокопчука Ю.В.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державної спеціалізованої фінансової установи
“Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву” про стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У січні 2005 року ОСОБА_1 пред'явив у суді позов до
Державної спеціалізованої фінансової установи “Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву” про стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

Зазначав, що рішенням Гагарінського районного суду м.
Севастополя від ІНФОРМАЦІЯ_2 року його поновлено на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1
Севастопольського регіонального відділення Фонду сприяння молодіжному житловому
будівництву (далі - Фонд) з 10 серпня 1999 року; стягнуто на його користь із Фонду
5 969 грн. 78 коп. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та 51
грн. державного мита в доход держави;
зобов'язано Фонд внести до трудової книжки ОСОБА_1 відомості
про роботу. Рішення суду звернуто до негайного виконання в частині поновлення
на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати в розмірі 251 грн. 60
коп.

Відповідач є правонаступником Фонду.

Наказом голови правління Державного фонду сприяння
молодіжному житловому будівництву від НОМЕР_1 ОСОБА_1 поновлено на роботі.

Виконавчий лист про стягнення на його користь 5 969 грн.
78 коп. за час вимушеного прогулу пред'явлено до виконання, державним виконавцем було відкрито виконавче
провадження.

2 листопада 2004 року між ним та відповідачем на стадії
виконання було укладено мирову угоду, за умовами якої він відмовився від
отримання вищезазначеної суми. Постановою державної виконавчої служби від 6
грудня 2004 року виконавче провадження закінчено. Мотивами укладення такої
угоди з його боку було бажання працювати у відповідача.

Проте наказом від ІНФОРМАЦІЯ_3року відповідач звільнив
його з роботи за п. 6 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив на
підставі ст.ст.115-117 КЗпП України стягнути з відповідача на його користь за
час вимушеного прогулу заробітну плату з ІНФОРМАЦІЯ_2 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року
в сумі 24 000 грн.

У подальшому позивач уточнив свої вимоги та, посилаючись
на затримку відповідачем виконання рішення суду щодо поновлення його на роботі,
з підстав ст. 236 КЗпП України просив стягнути на його користь середній
заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 1 серпня 2001 року
до 1 листопада 2004 року в сумі 25 885 грн. 06 коп.

Рішенням Гагарінського районного суду м. Севастополя від
30 березня 2006 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м.
Севастополя від 27 липня 2006 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто
на його користь з Державної спеціалізованої фінансової установи “Державний фонд
сприяння молодіжному житловому будівництву”
21 869 грн. 69 коп. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу
у зв'язку із затримкою виконання рішення та 218 грн. 70 коп. судового збору в
доход держави.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим, обов'язково мати мотивувальну частину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6
постанови від              29 грудня 1976
року №11 “Про судове рішення”, мотивувальна частина повинна містити встановлені
судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку
всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

На порушення зазначених вимог рішення суду не містить
будь-яких розрахунків, з яких виходив суд, задовольняючи вимоги в зазначеному
розмірі. Не наведено в рішенні й доказів, на яких ґрунтуються висновки суду.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача
наголошував на тому, що рішення суду першої інстанції від ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
яким поновлено позивача на роботі, було скасовано рішенням апеляційного суду м.
Севастополя від 27 листопада 2001 року та постановлено нове рішення про відмову
в позові.

Проте суд належним чином цих доводів відповідача не
перевірив та не дав їм належної правової оцінки.

На зазначені порушення вимог закону не звернув уваги й
суд апеляційної інстанції.

З огляду на викладене судові рішення не
можна визнати законними й обґрунтованими, вони підлягають скасуванню, а справа
- направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної
спеціалізованої фінансової установи “Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву” задовольнити.

Рішення Гагарінського районного суду м.
Севастополя від 30 березня 2006 року та ухвалу апеляційного суду м. Севастополя
від 27 липня 2006 року скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.П.Пшонка

Судді:

І.С.Берднік

А.В.Костенко

Н.П.Лященко

Ю.В.Прокопчук