Справа № 22ц-1964/2007                                               Головуючий
у 1 інстанції - Шеметова Н.Г.
Категорія - 21                                                                                                 Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

15 лютого 2007 року                                                                                                           м.
Донецьк

Апеляційний
суд Донецької області в складі: головуючої - Гурової О.М., суддів - Могутової
Н.Г., Шевченко В.Ю., при секретарі - Тимченко
Г.В., за участю - представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в м. Шахтарську на рішення Шахтарського
міськрайонного суду Донецької області від 15 грудня 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Шахтарську
про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Шахтарську звернулось
до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на рішення
Шахтарського міськрайонного суду від 15 грудня 2006 року, яким позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто на його користь 3000 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
м. Шахтарську просить скасувати зазначене рішення у зв'язку з тим, що згідно з
Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання" від
23.09.1999 р. всі види соціальних послуг і виплат повинні бути підтверджені
висновком МСЕК. Витяги з актів огляду на МСЕК від 08.09.2002 p., 08.09.2003 p. стосовно ОСОБА_1
не містять відомостей про наявність факту спричинення йому моральної шкоди, а
інших документів, які б підтверджували такий факт позивач суду не надав. Крім
того, відповідно до п.27 ст. 77 Закону України „Про державний бюджет України на
2006 рік" зупинено дію абзацу 4 ст. 1 (в частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим і членам їх сімей), підпункту „є" п.1, ч.1,ст. 21, ч.3
ст. 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що
спричинили втрату працездатності".

Суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1, посилався на те,
що позивач працював на ДВАТ Шахта „Постніківська" ІНФОРМАЦІЯ_1. 24.03.2002
р. з ним стався нещасний випадок на виробництві і він був травмований породою в
область грудної клітини та стопи. Висновком МСЕК від 08.09.2002 р. йому вперше
була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20% в зв'язку з
трудовим каліцтвом строком на 1 рік. При переогляді в вересні 2003 р. ступінь
втрати працездатності зменшився до 10% безстроково. З цих причин позивачу
заподіяна моральна шкода, яка полягала у фізичних страждання, порушенні його
нормальних життєвих зв'язків, негативних наслідках у вигляді додаткових зусиль
для організації свого життя та лікування, тому суд вважав за можливе стягнути з
відповідача у відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 3000 грн.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали
цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом
першої інстанції було встановлено, що позивач працював на ДВАТ Шахта
„Постніківська" ІНФОРМАЦІЯ_1. 24.03.2002 р. з ним стався нещасний випадок
на виробництві і він був травмований породою в область грудної клітини та
стопи.

З 24
березня до 30 травня 2002 р. позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в
травматологічному відділенні лікарні з діагнозом: cтиснення
грудної клітини, ушиб лівої
стопи, закритий перелом ребер справа, ушиб
лівого колінного суглоба, напружений гемартроз. Висновком МСЕК від
08.09.2002 р. йому вперше була встановлена втрата професійної працездатності в
розмірі 20% в зв'язку з трудовим каліцтвом строком на 1 рік. При переогляді в
вересні 2003 р. ступінь втрати працездатності зменшився до 10% безстроково.

Відповідно
до ст. 21 п.1 пп. „є" та ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", у разі
настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному
обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його
здоров»я, виплачуючи йому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту
заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частина
1 статті 9 Закону України „Про охорону праці" від 14 жовтня 1992 року в
редакції від 21 листопада передбачає, що „відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника,
здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності".

Відповідно
до абзацу 2 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6
від 27 березня 1992 року в редакції 24 жовтня 2003 року і рішення
Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року страхова виплата за
моральну шкоду провадиться потерпілому Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань незалежно від
втрати ним професійної працездатності.

Виходячи
із вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов висновку про
спричинення позивачу моральної шкоди.

При
визначенні суми моральної шкоди в розмірі 3000 грн., суд врахував, що позивач
страждає від фізичного болю, вимушений періодично лікуватись, обмежений у
рухах, але разом з тим до 2006 р. продовжував працювати в підземних умовах,
виконував роботи, пов'язані з фізичними навантаженнями, що свідчить про
часткове відновлення працездатності та несуттєвих змінах способу життя
позивача. Суд першої інстанції навів обґрунтування при визначенні розміру
моральної шкоди ОСОБА_1 і апеляційний суд з такими висновками погоджується.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального і матеріального права і
підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної
скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Шахтарську про
втрату позивачем права на відшкодування моральної шкоди не заслуговують на
увагу. Згідно з вимогами ч.2 ст. 13 Закону України «„Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...»
страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне
захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи
психічну травму за обставин, зазначених у ст. 14 цього Закону, з настанням яких
виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення
та/або соціальних послуг.

Враховуючи, що страховий випадок у вигляді нещасного
випадку на виробництві мав місце в травні 2005 року, право на відшкодування
шкоди виникло у ОСОБА_1 в цей же період, тобто під час дії згаданого Закону
України.

Що ж стосується Закону України „Про державний бюджет
України на 2006 рік", то дію відповідних статей Закону України «„Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві...» цим законом зупинено на 2006 рік, тому на правовідносини по
відшкодуванню моральної шкоди ОСОБА_1 дія вказаного Закону не поширюється.

Безпідставні й доводи апеляційної скарги відповідача про
те, що відділення виконавчої дирекції Фонду є неналежним відповідачем по
справі, оскільки вони суперечать вимогам статей 21, 28, 34 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Інші доводи
апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

Керуючись
ст.ст. 308,315 ЦПК України, Апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Шахтарську відхилити.

Рішення
Шахтарського міськрайонного суду від 15 грудня 2006 року залишити без змін.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м.
Шахтарську витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних
справ у розмірі 1 грн. 50 коп. (на р/рахунок 0992 ОКПО 02891428 МФО 834016 в УДК в Донецькій
області, одержувач - Апеляційний суд Донецької області).

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.