Справа №2-43/07
Раніше справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23          лютого          2007          року         Царичанський          районний          суд

Дніпропетровської
області  у  складі:

головуючого
-  судді  Тарабана  Є.О.

при  секретарі    -  Кузнецовій  Г.С. розглянувши    у
відкритому    судовому    засіданні
в    залі    суду
смт. Царичанка
Дніпропетровської  області  цивільну
справу  за  позовом

Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4  про  стягнення
боргу,

ВСТАНОВИВ   :

Закрите
акціонерне    товариство    Комерційний    банк
«ПриватБанк» (надалі   ЗАТ  КБ   "ПриватБанк")   звернулося
із  позовом  до
ОСОБА_1, ОСОБА_2,    ОСОБА_3,
ОСОБА_4    про   стягнення
боргу, посилаючись  на  наступні
обставини:

-    4 жовтня 2002 року між
позивачем та ОСОБА_2 було укладено
договір  НОМЕР_1   (далі  Кредитний
договір);

-   згідно з умовами Кредитного
договору ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2000 гр. на строк дванадцять місяців (до 6 жовтня 2003 року), зі сплатою
відсотків за користування кредитом з розрахунку
33  %  річних;

ОСОБА_2 зобов'язувалася погашати отриманий кредит згідно
графіка погашення, доданого до кредитного договору та сплачувати  банку
відсотки  за  користування
кредитом;

умовами Кредитного договору передбачено, що у разі
несвоєчасного погашення основного боргу по кредиту, ОСОБА_2 зобов'язується
сплачувати 33 % річних
від суми залишку непогашеної заборгованості та у випадку порушення термінів
погашення відсотків по кредиту -
пеню в розмірі 0,3 %
за кожний день прострочення від суми
непогашеної  заборгованості  по
відсотках;

-    в той же день, 4 жовтня 2002 року було
укладено договір поруки НОМЕР_2
між банком та ОСОБА_4 та договір поруки НОМЕР_3, між банком та ОСОБА_3, згідно з умовами якого ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 зобов'язуються перед кредитором боржника (позивачем в даній справі) у
повному обсязі відповідати за виконання
ОСОБА_2   обов'язків  за
Кредитним  договором;

на вимогу банку про надання доказів щодо своєї
платоспроможності, ОСОБА_2 надала довідку про заробітну плату за останні шість
місяців, що стало підставою видачі ОСОБА_2
кредиту;

-    довідка   про
заробітну   плату   згодом
виявилась    неправдивою, оскільки   особа,
що   її   видала
-   ОСОБА_1,    являючись
директором колективного
підприємства   «Надія»   склав
та   видав   її
ОСОБА_2 хоча в дійсності остання в КП «Надія» не працювала і заробітної
плати  не
отримувала;

-   оскільки ОСОБА_1 був визнаний
винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. Збб КК України, та був звільнений від кримінальної
відповідальності внаслідок акту амністії, який усуває застосування покарання,
позивач просить стягнути з ОСОБА_1 солідарно суму заборгованості на
відшкодування майнової шкоди, яку було
завдано  банку  його
неправомірними  діями;

-   отримавши кредит, ОСОБА_2 обов'язку
по поверненню його та сплаті відсотків не виконує, в зв'язку з чим, станом на 29 червня 2006 рік за нею
утворилася заборгованість в сумі 8751
гр. 88 коп., в
тому числі заборгованість за кредитом в сумі 1757 гр. 15
коп., заборгованість за відсотками в сумі 2610 гр. 14
коп. та нараховано пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 4384 гр. 59 коп., які
позивач і просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь,
посилаючись на ст. ст. 4,
526, 553, 554, 1050, 1054   ЦК  України.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги
підтримав  у  повному
обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання на неодноразові
виклики не з'явилася, причин своєї неявки суду не повідомила, заяви про
перенесення судового засідання не надіслала, своїх представників у судове
засідання не направила, відповідачка була належно повідомлена про день та час
судового засідання, згідно з нормами
ч.   9  ст.   7
4   ЦПК
України.

Відповідач ОСОБА_1 позову не визнав, посилаючись на те,
що у ОСОБА_2 є поручителі за договором поруки, які і повинні відповідати по
зобов'язанням, а він тільки видав фіктивну довідку, за що вже поніс покарання;
поручителі вносили платежі в рахунок погашення кредиту, тому сума яку просить
стягнути позивач не відповідає
дійсності.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позову не визнала
в частині розміру боргу, пояснила, що вона вносила платежі в розмірі 1500
гр.   в  рахунок
погашення  кредиту.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання на неодноразові
виклики не з'явився, хоча про день та час судового розгляду справи був
повідомлений належним чином, заяви про перенесення судового засідання не
надіслав, своїх представників у судове засідання не направив.

У судовому засіданні встановлено, що Кредитний договір
було укладено 4 жовтня 2002 року. Того ж дня
ОСОБА_2 отримала споживчий кредит в розмірі 2000 гр. (а. с.
13) і стала ним користуватися.

Згідно з умовами Кредитного договору (п.2.1) ОСОБА_2 зобов'язана була погашати
отриманий кредит згідно графіка погашення, доданого до Кредитного договору, що
є його невід'ємною частиною.   Кошти   для
погашення  заборгованості   направляти
для

оплати в першу чергу прострочених відсотків, далі - відсотків по
кредиту, далі - простроченої
заборгованості за кредитом, далі -пролонгованої
заборгованості за кредитом, що залишилася частина суми  -  на  погашення  кредиту.

Крім цього, відповідно до п.п. 2.6, 2.7 Кредитного
договору у разі несвоєчасного погашення основного боргу по кредиту, ОСОБА_2
зобов'язується сплачувати 33
% річних від суми залишку непогашеної заборгованості та у випадку порушення
термінів погашення відсотків по кредиту -
пеню в розмірі 0,3 %
за кожний день прострочення від суми непогашеної заборгованості по
відсотках.

Відповідно
до   розрахунку   заборгованості   за
Кредитним  договором (а.с.7)
станом  на   29   червня 2006
року  за ОСОБА_2
утворилася    заборгованість  по кредиту
в    сумі   1757  гр.  15
коп., заборгованість
по   відсоткам  в
сумі   2610
гр. 10
коп.та  нарахована пеня   за
несвоєчасне   повернення   кредиту
в   сумі   4384   гр.   59   коп.,  а всього
8751  гр.   88
коп.

За викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги
банку підлягають задоволенню в повному обсязі відповідно до норм ст. 1054
ЦК  України.

У судовому засіданні також встановлено, що в день
укладення Кредитного договору, 4
жовтня 2002 року,
було укладено договір поруки НОМЕР_2
між банком та ОСОБА_4 та договір поруки НОМЕР_3, між банком та ОСОБА_3 (а. с. 9), згідно з умовами якого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зобов'язалися
нести відповідальність за виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за Кредитним  договором
у  повному  обсязі.

Оскільки
ОСОБА_2  порушила умови
Кредитного   договору, ОСОБА_4     та
ОСОБА_3  відповідно  до
норм    ст.   554  ЦК України  та    умов
п. 1  Договору
поруки  несуть  солідарну відповідальність    за
всіма    зобов'язаннями  ОСОБА_2
за Кредитним  договором.

Суд вважає посилання відповідача ОСОБА_1 на ту обставину,
що по Кредитному договору є поручителі за договором поруки, які і повинні
відповідати по зобов'язанням,
а він не повинен відповідати за порушення ОСОБА_2 зобов'язань,
необґрунтованими з наступних  підстав.

Відповідно до ст. 1166
ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному  обсязі
особою,   яка  її  завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо  вона  доведе,
що  шкоди  завдано
не  з  її
вини.

Постановою Царичанського районного суду від 21 березня 2005 року (а. с. 31) ОСОБА_1
звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України
внаслідок акта амністії, який усуває застосування покарання. При винесенні
постанови судом було встановлено, що ОСОБА_1 являючись директором колективного
підприємства «Надія» склав та видав ОСОБА_2 завідомо неправдивий офіційний
документ - довідку про те, що вона нібито працює в КП «Надія» та отримує
заробітну плату;   в  судовому.засіданні  ОСОБА_1
вину  визнав  повністю.

На підставі офіційного документу, складеного ОСОБА_1,
ОСОБА_2   незаконно  отримала
споживчий  кредит.

За викладених обставин, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України суд
вважає, що вимоги позивача щодо стягнення солідарно суми заборгованості за
Кредитним договором з ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

За викладених обставин суд вважає, що вся сума
заборгованості повинна бути стягнута із всіх відповідачів солідарно, тобто
позовні  вимоги  Банку
підлягають  задоволенню  в
повному  обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України
повинні бути покладені  на  відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 88, 208 - 209, 212 -  215,
224   228   ЦПК
України,   суд

ВИРІШИВ   :

Позовні вимоги Закритого акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4  про  стягнення
боргу  задовольнити  в
повному  обсязі.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4),             ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_5),
ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6),
ОСОБА_1 на користь
Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (, д/оз 0 в обл. НБУ, МФО 305299) 8 751 гр. 88 коп. боргу (1757 гр. 15 коп.
заборгованість по кредиту, 2610
гр. 14 коп.
заборгованість за відсотками та 4384
гр. 59 коп.
пені за несвоєчасне повернення кредиту),
судовий    збір  в  сумі  51  гр. та ЗО
гр.     витрат   на інформаційно-технічне    забезпечення   розгляду
справи,   а  всього стягнути  8   832   (вісім
тисяч  вісімсот  тридцять
дві)   гр.   88
коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду
Дніпропетровської області з подачею апеляції через районний суд шляхом подачі
заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення з
наступною подачею апеляційної скарги протягом
20  днів  після
подачі  заяви  про
апеляційне  оскарження.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою,
яка її  подає,   до
суду  апеляційної  інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається в строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження (10 днів з  дня
оголошення  рішення).

Головуючий: