У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 жовтня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Головуючого       Патрюка М.В.,

суддів:                   Берднік І.С.,                       Прокопчука
Ю.В.,

Костенка А.В.,                             Пшонки М.П., -

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи - виконавчий комітет Сімферопольської міської ради, СМ БРТІ та приватний нотаріус Сімферопольського
міського нотаріального округу
ОСОБА_10, про визнання частково недійсним і частині прав покупця угод купівлі-продажу квартир та визнання недійсним договору дарування, за
касаційною  скаргою  ОСОБА_3 на
рішення Київського районного
суду міста Сімферополя від 18 серпня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 18 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а :

У
лютому 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулись  до
суду  з  позовом
до ОСОБА_3., ОСОБА_4.,  ОСОБА_5.,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8., ОСОБА_9., треті особи - виконавчий комітет
Сімферопільської міської ради і
приватний нотаріус Сімферопольського міського нотаріального округу ОСОБА_10, про визнання частково недійсними в частині покупця угод купівлі-продажу квартир та
визнання недійсним договору  дарування.                     .

Позивачі зазначали, що
у 1995 року на підставі колективної власності шляхом об'єднання
майнових вкладів його учасників було
створено та зареєстровано підприємство «Інтерстом», напрямком
діяльності якого є надання
стоматологічних послуг населенню.  Засновниками
цього підприємства були позивачі та  відповідачі ОСОБА_3. та ОСОБА_4.

З метою забезпечення підприємства
приміщенням 1 листопада 1995 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_6 договір доручення,
згідно якого доручив останній за його гроші
та на його ім´я придбати квартиру
АДРЕСА_1

10 листопада 1995 року
ОСОБА_6 придбала вказану квартиру на своє ім´я.

15  червня
1996  року  ОСОБА_1 уклав
з  ОСОБА_6 додаткову угоду до
договору доручення та доручив відповідачці подарувати придбану нею квартиру
батькові ОСОБА_4., що ОСОБА_6 і зробила 18 липня 1996 року.

З тією ж метою
забезпечення підприємства приміщенням 2 квітня 1997 року їхня мати ОСОБА_11
уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, згідно якого вона придбала цю
квартиру у ОСОБА_8. та ОСОБА_9

Вподальшому на підставі рішення
виконкому Сімферопольської
міської Ради № 95 від 28 квітня 1998 року «Про дозвіл реконструкції квартир ІНФОРМАЦІЯ_1» придбані для
забезпечення діяльності підприємства „Інтерстом” приміщення були реконструйовані
та добудовані. Державною
технічною комісією
реконструйованому в один об´єкт
приміщення, якому було присвоєно № 1,
було прийнято в експлуатацію, про що складено акт, затверджений
протоколом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю 29 березня
2004 року. Рішенням
виконкому Сімферопольської міської ради № 745 від 23 квітня 2004 року  оформлено право приватної власності на
реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_4. та ОСОБА_5.

17 травня 2004 року ОСОБА_4. та
ОСОБА_5. на підставі договору дарування подарували реконструйоване приміщення
ОСОБА_3.

Посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1(до
реконструкції) була придбана за його кошти, ОСОБА_1 просив визнати договір
купівлі-продажу, укладений 10 листопада 1995 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, недійсним
в частині
покупця, перевести права покупця за цим договором на нього,
визнати недійсними договір дарування цієї квартири, укладений 18 липня 1996
року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4.,
та договір доручення від 1 листопада 1995
року і  додаткову угоду до нього,  укладені
між ним  ОСОБА_6

З урахуванням його
вкладу в реконструкцію придбаних для підприємства квартир ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на 89/100
часток реконструйованого і добудованого приміщення.

ОСОБА_2 просив визнати
недійсним у частині
покупця договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2(до реконструкції), укладений 2
квітня 1997 року між ОСОБА_5.
та подружжям ІНФОРМАЦІЯ_2,  перевести права покупця за даною угодою на нього, оскільки квартира була придбана за його кошти, отримані ним від продажу
квартири його доньки ОСОБА_12 за
договором від 28 березня 1997 року.

Указуючи на те, що вони фактично є покупцями квартир
ІНФОРМАЦІЯ_1 за названою адресою (до реконструкції), цільовим призначенням квартир була
діяльність підприємства, яке займається наданням стоматологічних  послуг, а їх батьки - ОСОБА_4. та ОСОБА_5. є
пенсіонерами та підприємницькою діяльністю  не
займалися, позивачі просили визнати
частково недійсним у часті заявників рішення виконкому Сімферопольської міської Ради № 95 від 28 квітня
1998 року «Про дозвіл реконструкції
квартир ІНФОРМАЦІЯ_1» та рішення №
745 від 23 квітня 2004 року «Про оформлення права приватної власності квартир», акт Державної
технічної комісії про прийом до
експлуатацію приміщення після реконструкції і визнати їх заявниками та визнати недійсним договір дарування
рекуонструйованої квартири від 17 травня 2004 року.

ОСОБА_1 просить  суд
врахувати,  що реконструкцією приміщення  та надбудовою   під
стоматологічний кабінет займався
він    за свої   кошти, тому   його частка в загальному приміщенні  повинна бути
більша і  складатися  з
вартості  квартири № 1 без
врахування об'єднання
та вартості  робіт  по
реконструкції та  надбудові.

Рішенням Київського
районного суду м. Сімферополя від 18 серпня 2006 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано частково
недійсним в частині покупця угоду купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10 листопада
1995 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Переведено права
покупця на ОСОБА_1 та визнано його  покупцем квартири
АДРЕСА_1 по договору
купівлі-продажу від 10 листопада 1995 року.

Визнано недійсним
договір доручення від  1 листопада 1995
року та додаткову угоду
до нього від 15 листопада 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Визнано недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 18 липня 1996 року  між ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

Визнано частково
недійсним в частині покупця угоду купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2від 2 квітня 1997 року між ОСОБА_8.,
ОСОБА_9 та ОСОБА_5.

Переведено права покупця на ОСОБА_2 та
визнано його покупцем ½ частини квартири АДРЕСА_2по договору
купівлі-продажу від 2 квітня 1997 року, що складає 5/100 часток від усього
приміщення.

Визнано частково недійсним у частині заявників рішення
виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 95 від 28 квітня 1998 року
„Про дозвіл реконструкції квартир ІНФОРМАЦІЯ_1" та рішення № 745 від 23 квітня 2004 року „Про оформлення права приватної власності
квартир", а також акт Державної технічної комісії про прийом до
експлуатації приміщення після реконструкції згідно протоколу № 263 від 29 березня 2004
року та визнані заявниками по даним питанням ОСОБА_1та ОСОБА_2

Визнано частково недійсним договір дарування
від 17 травня 2004 року квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4., ОСОБА_5. та
ОСОБА_3., за виключенням 6/100 часток по відношенню до усього приміщення.

Визнано право власності за ОСОБА_1 на 89/100
часток  квартири  АДРЕСА_1

Визнано право власності за ОСОБА_2 на 5/100
часток  квартири  АДРЕСА_1

Залишено за ОСОБА_3. право власності на 6/100 часток
квартири АДРЕСА_1 згідно договору дарування від 17 травня 2004 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_3., посилаючись на порушення
судами норм матеріального і процесуального права, просить  скасувати постановлені по справі судові  рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст. 324 ЦПК України,
підставами касаційного оскарження судового рішення може бути лише неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду постановлені з
дотриманням норм матеріального й процесуального права. Підстав для їх
скасування немає.

Керуючись ст.ст. 336, 337,
345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Сімферополя від 18 серпня 2006 року та
ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 18 грудня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                             М.В.
Патрюк

Судді:                                                        І.С.
Берднік

А.В.
Костенко

Ю.В.
Прокопчук

М.П.
Пшонка