Справа №22 - 2341 /2007                                     Головуючий
у 1 інстанції: Реутова B.I.
Категорія: 19                                                                  Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21   лютого 2007р.                                         Апеляційний суд Донецької
області у складі:

головуючого:
Краснощокової Н.С. суддів: Маширо О.П., Ігнатової Л.Є. при секретарі:
АндрусьВ.Г.

за участю
представника позивача  ОСОБА_1 та
представника відповідача Сисоєвої Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Донецьку
цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача - ОСОБА_1 та
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центрально -
Міському районі м. Горлівки на рішення Центрально - Міського районного суду м.
Горлівки від 27 грудня 2006р. у справі за позовом ОСОБА_2 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Центрально - Міському районі
м. Горлівки  про  відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006р. позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на
те, що він працював в структурному підрозділі "Шахтоуправління ім.. Леніна
ДП "Артемвугілля" з 2.09.2002р. 13 травня 2006р. з ним стався
нещасний випадок на виробництві, він отримав травму лівої руки, оскольчатий
перелом ногтевої фаланги, проведено ампутацію бугристості четвертого пальця
лівої кисті. Висновком МСЕК від 6.09.2006р. він визнаний таким, що втратив
професійну працездатність в розмірі 15% безстроково. Він тривалий час
лікувався, відчув сильний фізичний біль в момент травми, а потім в момент
операції, рука боліла ще тривалий час, а також продовжує боліти під час зміни
погоди. Порушено звичний уклад його життя, професійна працездатність втрачена
безстроково, тобто стан його здоров'я не покращиться, крім того, рука має
зображений вигляд і він змушений її ховати від сторонніх людей. У молодому віці
він вже не зможе працювати у повну силу. У нього з'явився комплекс
неповноцінності у зв'язку з трудовим каліцтвом. Зазначені обставини підтверджують
спричинення йому моральної шкоди, яку просив стягнути з відповідача в сумі 8
000 грн.

Рішенням Центрально - Міського районного суду м. Горлівки від 27 грудня
2006р. позов задоволено частково, стягнено з відповідача на користь позивача у
відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.

У апеляційній скарзі представник позивача просить змінити рішення суду та
стягнути у відшкодування моральної шкоди 5000 грн., посилається на те, що суд
недостатньо врахував приведені позивачем доводи і визначив замалу суму у відшкодування
моральної шкоди.

У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення та ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що судом при ухваленні
рішення порушені норми матеріального і процесуального права, зокрема, факт
заподіяння моральної шкоди не підтверджений висновком МСЕК та не доведений
позивачем в судовому засіданні. Не враховано вимоги Закону України "Про
державний бюджет України на 2006 рік" пунктом 27 ст. 77 якого зупинено на
2006 рік дію абзацу четвертого статті 1( в частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим та членам їх сімей), підпункту "є" пункту 1
частини 1 ст. 21, ч.3 ст. 28 та ч.3 ст. 34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань, які спричинили втрату
працездатності". Статтею 237 -1 КЗпП України передбачений обов'язок
роботодавця відшкодувати моральну шкоду, позивач пропустив строк, передбачений
ст. 233 КЗпП України. Тому законних підстав для задоволення позову немає.

В засіданні апеляційного суду представники сторін підтримували свої
апеляційні скарги.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення виходив із того, що позивач
працював на вугледобувному підприємстві, з ним стався нещасний випадок на
виробництві , позивач був травмований, висновком МСЕК від 6.09.2006р. йому
встановлено 15 % втрати професійної працездатності безстроково. Позивач
вимушений був лікуватись стаціонарно та амбулаторно, відчував моральні
переживання у зв'язку з ушкодженням здоров'я, порушені його нормальні життєві
зв'язки через неможливість продовження активного способу життя. Ушкодженням
здоров'я позивачеві спричинено моральну шкоду. З врахуванням характеру і
тривалості душевних і фізичних страждань, ступеня втрати професійної працездатності
суд частково задовольнив позов та стягнув з відповідача на користь позивача у
відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга представника позивача задоволенню не підлягає, апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати і у
задоволенні позову відмовити з наступних підстав.

Задовольняючи позов та стягуючи на користь позивача суму у відшкодування
моральної шкоди суд правильно встановив фактичні обставини справи та
обґрунтовано прийшов до висновку про те, що у зв'язку з отриманою на
виробництві травмою позивач втрати частково професійну працездатність, відчуває
фізичні та моральні страждання і йому спричинено моральну шкоду.

Однак, задовольняючи позов, суд не врахував, що право позивача на отримання
відшкодування моральної шкоди виникло саме у 2006р., оскільки нещасний випадок,
в результаті якого був травмований позивач, стався 13 травня 2006р.

Пунктом 27 ст. 77 Закону України "Про державний бюджет України на 2006
рік" зупинено на 2006 рік дію абзацу четвертого статті 1( в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей), підпункту
"є" пункту 1 частини 1 ст. 21, ч.З ст. 28 та ч.З ст. 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності". Зупинення дії Закону унеможливлює його застосування,
тому підстав для задоволення позову немає.

Суд помилково
застосував Закон, дія якого зупинена.

Порушення вимог матеріального права є підставою для
скасування рішення та ухвалення нового відповідно до п. 4 ч.І ст. 309 ЦПК
України.

У зв'язку з наведеним відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги
представника позивача.

Керуючись ст.ст.
307,309,313-316 ЦПК України, Апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну   скаргу           відділення   виконавчої
дирекції   Фонду   соціального

страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань України в Центрально - Міському
районі м. Горлівки задовольнити частково.

Рішення Центрально - міського районного суду м. Горлівки від 27 грудня

2006р.скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центрально -
Міському районі м. Горлівки про відшкодування моральної шкоди  відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його проголошення, касаційна скарга може бути подана
протягом 2-х місяців з дня набрання законної сили рішенням  апеляційного суду.