апеляційний суд автономної
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
березня  2007 року колегія
суддів судової палаті у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

Головуючого, судді:   Моісеєнко Т.І. суддів:   Полянської В.О. Іщенка В.І. при
секретарі:   Березовському ,М.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до відкритого
акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод

ім. Січневого
повстання 1918 року», третя
особа - Семисотська
сільська рада Ленінського

району АР Крим,
про усунення перешкод у користування земельної ділянкою, шляхом знесення

паркану,
звільнення від майна земельної ділянки та встановлення меж земельної ділянки,
за

апеляційною       скаргою           ОСОБА_1   на рішення
Ленінського районного суду

Автономної
Республіки Крим   від 18 грудня 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні   2005
року   ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ВАТ «Київський електровагоноремонтний завод ім. Січневого повстання 1918 року» (далі ВАТ
«КЕВРЗ») про-усунення перешкод у користування земельної ділянкою, шляхом
знесення паркану, звільнення від майна земельної ділянки та встановлення меж
земельної ділянки.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що 08 травня 2003 року ОСОБА_1 за
договором купівлі-продажу придбала у ОСОБА_2 належний йому на праві приватної
власності жилий будинок НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1, на земельній ділянці Семісотської сільської ради. Згідно запису у по
господарській книзі НОМЕР_2
за 1991-1995 роки, за
ОСОБА_3, яка була
власником вказаного будинку ще до ОСОБА_2, було закріплено 0,1 гектара
присадибної земельної ділянки.

Після укладення
вказаного договору купівлі-продажу від 08.05.2003
року, працівниками бази відпочинку «Чайка», яка є структурним підрозділом
ВАТ «КЕВРЗ», вибудовано паркан на земельній ділянці, яка належить до купленого
позивачкою будинку.

В уточненій
позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що працівниками відповідача неправомірно, за
рахунок земельної ділянки будинку, збільшено земельну ділянку Бази відпочинку
«Чайка». Відповідач безпідставно користується спірною земельною ділянкою, на
якій самовільно побудував тимчасові споруди, а саме туалет, пральню та дві
душові.

ОСОБА_1 також
вказує, що 10 вересня 2003 року
Семісотською сільською радою позивачці дано дозвіл на розробку технічної
документації для передачі у приватну власність присадибної земельної ділянки,
однак працівники відповідача перешкоджають проведенню замірів земельної
ділянки, яка розташована за парканом.

Справа № 22-ц-499- ф/2007                                                              Головуючий
в першій інстанції

суддя Українець
Л. І.

суддя-доповідач   Моісеєнко Т.І

-2-

Позивачка просила суд зобов'язати
відповідача усунути перешкоди у користування земельною ділянкою, яка
розташована за вказаною адресою, у розмірі ОД гектарів, шляхом перенесення
паркану на 6 метрів
від меж земельної ділянки належного позивачці будинку. знесення тимчасових
самовільних споруд та встановлення меж земельної ділянки, яка належить будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1
довжиною 49,52 метрів,
шириною 21,70 метрів з
боку вулиці Набережна та 19,28
метрів з боку вулиці Зарічна.

Рішенням суду
першої інстанції від 18 грудня 2006 року ОСОБА_1 у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивачки є
необгрунтованими, оскільки при переході права приватної власності на будинок
земельна ділянка у розмірі 0,1
гектарів ОСОБА_1 в натурі не виділялася і не була зазначена у договорі
купівлі-продажу..

Не погодившись з
рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, мотивовану
тим, що судом не прийнято до уваги положення статті 120 Земельного
кодексу України, згідно якої при переході права власності на жилий будинок,
право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала
попередньому власнику.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення її позову у повному обсязі.

Колегія суддів,
заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи й
обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не
підлягає.

Судом
встановлено, що 08 травня 2003 року ОСОБА_1 за
договором купівлі-продажу придбала у ОСОБА_2, через його представника - ОСОБА_4,
належний йому на. праві приватної власності жилий будинок НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, на
землях Семісотської сільської ради. У вказаному договорі купівлі-продажу , зареєстрованому
в реєстрі за НОМЕР_3, земельна
ділянка, на якої розташований жилий будинок, зазначена у розмірі 305 кв. м (а.с.5).

Згідно
технічного паспорту , виданого
29 вересня 2000 року Керченським
міжрайонним Бюро технічної інвентаризації, розмір земельної ділянки, на якому
розташований вказаний жилий будинок, складає також близько 305 кв.м. (19,4 м.х15,70м.=304,58
кв.м) (а.с.11,61).

Приватний
нотаріус Димарецька Т.О.,
якою засвідчений договір купівлі-продажу від 08.05.2003 року, пояснила, що згідно з витягом із реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданого Керченським орендним підприємством бюро
технічної інвентаризації 05.05.2003
року НОМЕР_4, площа
земельної ділянки також складає 305
кв. м. (а.с.129,131)

Рішенням 24 сесії 23 скликання
Семісотської сільської ради від 12.09.2001
року було задоволено заява ОСОБА_4, що діяв в інтересах ОСОБА_2, про
передачу у приватну власність земельної ділянки розміром 0,03 гектарів,
розташованої за адресою вулиця АДРЕСА_1. Вказане рішення було скасовано
рішенням 06 сесії 24 скликання
Семісотської сільської ради від 27.11.2002
року, яким адреса жилого будинку в АДРЕСА_1 було змінено на адресу:
АДРЕСА_2 (а.с.48,55, 115).

На момент
укладення договору купівлі-продажу від 08.05.2003
року право приватної власності на цю ділянку у порядку, встановленому
законодавством, оформлено не було.

Викладені
обставини підтверджують, що при укладенні договору купівлі-продажу від

08.05.2003
року у    ОСОБА_2, який був
власником' жилого будинку НОМЕР_1    по вулиці

АДРЕСА_1, знаходилось у користуванні    земельна

ділянка розміром 305
кв.м.

Зменшення
розміру земельної ділянки з 0,1
гектарів до 305 кв. м.
гектарів відбулось   за

час,
коли власником будинку був саме ОСОБА_2,
який цього не оскаржував.

3 вимогами про
визнання недійсним   договору   купівлі-продажу від 08.05.2003 року, в

частині
вказівки розміру   земельної ділянки, на
який розташований придбаний нею будинок,

ОСОБА_1
до суду не зверталась.

3

Згідно положень
статті 120 Земельного
кодексу України, при переході права на будівлю і споруду за новим власником
будинку зберігається право користування земельною ділянкою в тих же розмірах,
що і за попередніми власниками і на тих же умовах.

З цих підстав
колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що при переході права
приватної власності на будинок земельна ділянка у розмірі 0.1 гектарів ОСОБА_1
в натурі не виділялася та вона не має підстав вимагати від відповідача усунення
перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 про те що, працівниками відповідача після укладення
договору від 08.05.2003 року
самовільно збудовано паркан, в наслідок чого захоплено 0,7 гектарів
земельної ділянки, яка належить її дому, колегія суддів вважає не
обгрунтованими, оскільки із матеріалів справи вбачається , що рішенням 24 сесії 23 скликання
Семісотської сільської ради від 12.09.2001
року «Про надання земельних ділянок ВАГ «КЕВРЗ», було затверджено проект
відводу земельних ділянок ВАТ «КЕВРЗ» під базу відпочинку «Чайка» та надано у
тимчасове користування земельні ділянки загальною площею 0,49 гектарів по
вулиці АДРЕСА_1.(а.с.53,77).

Згідно висновку
експерта НОМЕР_5 від 31.06.2006 року, у
користуванні ВАТ «КЕВРЗ» фактично знаходиться, згідно нумерації плану земельної
ділянки, ділянка №1 та
ділянка №2, загальною
площею 0,49 гектарів,
що відповідає проекту відводу, затвердженого рішенням сільської ради від 12.09.2001 року (а.с. 104-114).

Рішення
Семісотської сільської ради від 12.09.2001
року «Про надання земельних ділянок ВАТ «КЕВРЗ» ОСОБА_1. не оскаржено та не
скасовано.

Посилання
ОСОБА_1 на те що, спірна земельна ділянка знаходилась у користуванні ОСОБА_3.,
яка була попереднім власником будинку, ще до ОСОБА_2, колегія судів не приймає
до уваги, оскільки наявність правовідносин з приводу користування спірною
ділянкою між ОСОБА_3 та ОСОБА_1. з матеріалів справи не вбачається.

Доводи ОСОБА_1
про те, що у ОСОБА_3, згідно запису у по господарчої книзіНОМЕР_2 за 1991-1995 роки, було
закріплено 0,1 гектара
присадибної земельної ділянки, колегія суддів також не приймає до уваги,
оскільки ці записи не підтверджують право позивачки на користування спірною
ділянкою.

Крім того,
згідно запису у по господарчої книзіНОМЕР_2 на 2001-2005 роки, станом на 01 січня 2003 року, тобто до
укладення договору купівлі продажу будинку від 08.05.2003 року, розмір земельної ділянки, що знаходилася у
користуванні ОСОБА_2 й надійшла у користування позивачки, складав 0,3 гектара.

Рішення суду
першої інстанції є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм процесуального
та матеріального законодавства. Безперечних доказів, яки спростовують висновки
суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Підстав до скасування
рішення суду першої інстанції колегія судів не вбачає.

Враховуючи наведене,
керуючись статтями 303,308
Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати по
цивільних справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
- відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду Автономної Республіки Крим   від 18
грудня 2006

року - залишити без
змін.

Ухвала    набуває чинності з дня проголошення, може
бути оскаржена в касаційному порядку протягом 2 місяців.