Справа № 22-ц-47  /2007року Категорія - житлове
Головуючий 1 інстанції- Золотарьова Л.І. Доповідач - Кісь
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

24 січня 200^-року.                                       Колегія судців судової палати у цивільних

справах
апеляційного суду Харківської області в складі: головуючого-судді   Кіся П.В., суддів - Кругової С.С., Пилипчук
Н.П., при секретарі Соколовій А.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засідання в залі суду в місті Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від
03.10.2006 року по цивільній справі за позовом виконавчого комітету Київської
районної ради м. Харкова до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого
комітету Київської районної ради м. Харкова про визнання особи такою, що
втратила право на житло та виселення,

та
за зустрічним позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_4, до виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова, ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3
про визнання наймача таким, що втратив право на жиле приміщення та визнання
права користування жилим приміщенням ,-

ВСТАНОВИЛА:

28.03.2005 року виконавчий комітет Київської районної ради
м. Харкова звернувся

до суду з позовом до ОСОБА_2 про
визнання його таким, що втратив право

користування кімнатою площею 14 м.кв.
в комунальній квартирі АДРЕСА_1, а також з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1,
третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної

ради м. Харкова
про виселення з вказаної кімнати ОСОБА_3,
ОСОБА_1 з усіма

проживаючими з
ними особами без надання іншого житлового приміщення.

Позивач обґрунтовував вимоги тим, що ОСОБА_2 довгий час -
більш ніж 6 місяців - по вказаній адресі не проживає, житлове приміщення
покинув добровільно, місцезнаходження його
не відомо, за медичною допомогою до лікарні не звертався, лікаря на дім
не викликав, актовий запис про смерть ОСОБА_2 та відомості про перетин ним
державного кордону відсутні, право власності на 8/100 частин вищевказаної
комунальної квартири на ім'я ОСОБА_2 не зареєстроване.

Спірну кімнату площею 14,0 кв.м, самовільно зайняла сім'я
ОСОБА_3 (чоловік -ОСОБА_3,
дружина - ОСОБА_1, неповнолітня донька - ОСОБА_4), від отримання приписів
про звільнення незаконно займаного житла зазначені особи відмовляються.

16.02.2006 року ОСОБА_1, яка
діє в своїх інтересах та інтересах

неповнолітньої
дитини ОСОБА_4, звернулася із зустрічною позовною заявою до

виконавчого
комітету Київської районної ради м. Харкова, ОСОБА_2, третя особа -

ОСОБА_3, про визнання ОСОБА_2
таким, що втратив право на житло в кімнаті

площею 14,0
кв.м, в комунальній квартирі АДРЕСА_1, а
також про визнання за нею і її неповнолітньою донькою ОСОБА_4

права
користування кімнатою площею 14 м.кв. у вказаній комунальній квартирі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала
тим, що ОСОБА_2 в 1994 році залишив спірну
кімнату добровільно, в кімнаті не проживає, житлом не цікавиться, плату

2

за кімнату та комунальні послуги з
цього часу не здійснює, кімната залишилася в безхазяйному стані, прийшла в
непридатність: відбувся обвал стелі, що грозив небезпекою для мешканців, які
проживають в комунальній квартирі. Вона зі своїм чоловіком за власні кошти
здійснили ремонт звільненої кімнати та поселилися в ній з їхньою неповнолітньою
дитиною. Платежі за користування житлом та комунальні послуги регулярно
здійснюються. З питань надання їхній сім'ї звільненої кімнати вона зверталася
до Київського райвиконкому м. Харкова, проте у встановленому порядку спірне
житло не було за ними закріплене. Просила визнати за нею та її неповнолітньою
дитиною ОСОБА_4 права користування цим звільненим житловим приміщенням, а саме,
кімнатою площею 14, 0 кв.м, в комунальній квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням
Київського районного суду м. Харкова від 03.10.2006 року позови виконавчого
комітету Київської районної ради м. Харкова задоволено.

Суд визнав ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування жилою площею в АДРЕСА_1, кімнати площею 14 кв.м., а
також вирішив виселити ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з вказаної кімнати без надання
другого житлового приміщення.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова, третя особа
- ОСОБА_3 про визнання за нею права проживання в кімнаті площею 14 кв.м, в
комунальній квартирі АДРЕСА_1 суд вирішив відмовити, визнавши вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим
приміщенням , як надані неналежним позивачем, врахувавши її позицію з цього
приводу, як показання по основному позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.10.2006
року та ухвалити нове, яким визнати за нею та її неповнолітньою дитиною ОСОБА_4
право користування житловим приміщенням - кімнатою площею 14 кв.м, в квартирі №
АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального права,
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що вона зі своїм чоловіком та неповнолітньою
дитиною займали кімнату площею 11 кв. м. в комунальній квартирі № АДРЕСА_1,
отже їх сім'я не була забезпечена житловим приміщенням у відповідності з
нормами, передбаченими ст..
47 ЖК України. Оскільки безхазяйна кімната площею 14, 0 кв.м, знаходилася в
занедбаному стані з 1994 року, кімнатою ніхто не цікавився, вони у 2000 році за
власні кошти зробили в ній ремонт та стали проживати. Вказує, що цей факт
підтверджується актами житлових органів. Платежі за користування житлом та
комунальні послуги з цього часу регулярно здійснюються. Зауважує, що з питань
надання їхній сім'ї звільненої кімнати вона зверталася до Київського РВК м.
Харкова, проте у встановленому порядку спірне житло не було за ними закріплене.

Вважає, що вона та її неповнолітня
дитина, згідно ст.. 54, 64
ЖК України є особами, яким в першу чергу повинне бути надане спірне житло, оскільки
вони потребують поліпшення житлових умов, при тому, що ніхто з інших наймачів
комунальної квартири не претендує на спірне приміщення, а загальний розмір
житлової площі не перевищує норми, встановлені ст. 47 ЖК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, підтверджено наявними в справі актами житлових органів, що ОСОБА_2
без поважних причин в кімнаті площею 14, 0 кв.м, в комунальній квартирі №
АДРЕСА_1 не проживає більш

3

ніж шість
місяців, зв'язку з кімнатою не підтримує, плату за користування житлом,
комунальні послуги, ремонт не здійснює, а отже, суд правильно дійшов висновку
на підставі ст.. 72 ЖК
України про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим
приміщенням.

Проте судова
колегія не може погодитися з висновком суду про задоволення вимог ВК Київської
районної ради м. Харкова про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з
спірної кімнати без надання іншого житлового приміщення та відмову в
задоволенні зустрічного позову про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 права
користування спірною кімнатою площею 14, 0 кв.м., як постановленим з порушенням
норм матеріального права.

Довідкою з місця
проживання підтверджено, що житлову площу розміром 47, 5 кв.м., яка складається
з трьох кімнат ( 11, 0 кв.м., 15,0 кв.м, 21, 5 кв.м.), займає сім'я ОСОБА_3 з
шести її членів, а саме, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_1,
неповнолітня дитина ОСОБА_4.

З матеріалів
справи вбачається, що на праві спільної сумісної власності 25/100 частин
комунальної квартири № АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_3.

ОСОБА_1 та її
неповнолітня донька ОСОБА_4. прописані та проживають в зазначеній комунальній
квартирі у якості наймачів, іншого житла не мають, позивач разом з чоловіком
ОСОБА_3 і неповнолітньою дочкою займали кімнату площею 11,0 кв.м.

З заяв мешканців
комунальної квартири №5 вбачається, що вони з 1998 року неодноразово звертались
до начальника ЖЕУ-5 ОСОБА_8, до начальника ЖЕО-1 Київського району м. Харкова з
проханням відремонтувати квартиру, вказуючи, що внаслідок протікання опадів
обвалилась частина стелі разом с
дошками і штукатуркою, вони вимушені ставити корита і тази, зливаючи
постійно з них воду (а.с.84,85).

Не отримавши
допомоги органів місцевого самоврядування, сім'я позивача за власні кошти
відремонтували стелю і всю кімнату площею 14 м.кв., погасила борги, що виникли
у зв'язку з несплатою ОСОБА_2 нарахованих сум за надані комунальні послуги. Цей
факт підтверджується актом комісії КЖЕП-5 від 06.10.2004 р. (а.с.17),
свідченням сусідів. З метою закріплення жилого приміщення ОСОБА_1 зверталась з
заявою на ім'я голови Київського райвиконкому про надання їй вільної суміжної
кімнати площею 14 м.кв. (а.с.77). Оскільки її заява була залишена без
задоволення, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.

З матеріалів
справи вбачається (а.с. 49, 52, 53), що рішенням виконкому Київської районної ради
м. Харкова від 17.2.2004 р. ОСОБА_1 перебуває на обліку як молода сім*я для
вступу в житловий кооператив, будівництво житла.

Відповідно до
вимог ч.2 ст. 54 ЖК України, якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле
приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення.

Посилання представника виконавчого
комітету Київської районної ради у м. Харкові на те, що ОСОБА_1 не знаходиться
на обліку, як особа, що потребує поліпшення житлових умов доводи апелянта не спростовує,
оскільки інші мешканці комуенальної квартири на спірну кінату не претендують.
Більше того, в колективній заяві від 25.10.2006 р. мешканці квартири ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили факт непроживання ОСОБА_2 більше 10 років у
спірній кімнаті і дали письмову згоду на передачу цієї кімнати ОСОБА_1 і її
неповнолітній дочці.(а.с.143)

4

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що кімната площею 14, 0
кв.м., що звільнилася в комунальній квартирі № АДРЕСА_1, на прохання ОСОБА_1 ,
що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов, може бути їй надана. При цьому загальний розмір жилої площі не
перевищує норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу.

На підставі викладеного, у
відповідності з п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, судова колегія змінює рішення суду першої інстанції, оскільки суд не застосував
закон, який підлягав застосуванню.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1ст. 307, 308, 313, 314, 316,317,319
ЦПК України, судова колегія ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 03.10.2006 року змінити.

Визнати за ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, право
проживання в кімнаті площею 14 кв.м, в комунальній квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні позову виконавчого
комітету Київської районної ради м. Харкова до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа -
Орган опіки та піклування виконавчого комітету
Київської районної ради м. Харкова про виселення відмовити.

В іншій частині рішення залишити
без зміни.

Рішення
апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня його проголошення.