РІШЕННЯ

І М Е Н Е
М  У К Р А Ї Н И

20 червня 2007 року                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого Григор'євої Л.І.,  суддів:
Гуменюка В.І.,
Косенка В.Й.,  Данчука В.Г., Костенка А.В.,-

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання
договору купівлі-продажу та відшкодування суми завданих збитків,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2003 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що,
22  грудня 2001 року він купив у
відповідача автомобіль ВАЗ-21099 державний номер НОМЕР_1
за 2 800 доларів США.

27
березня 2003 року автомобіль був вилучений працівниками міліції як такий що перебував у розшуку і
повернутий власнику, у зв'язку з чим позивач позбавлений права користування
автомобілем і було понесено збитки.

Просив суд розірвати договір
купівлі-продажу автомобіля і зобов'язати відповідачів відшкодувати понесені ним
збитки, пов'язані з продажем речей неналежної якості, у вигляді повернення
вартості автомобіля у розмірі 15 000 грн., що еквівалентно 2 800 доларів США.

У судовому засіданні уточнив і
доповнив заявлені позовні вимоги, просив, крім визнання договору
купівлі-продажу недійсним, стягнути з відповідачів на його користь збитки, спричинені
продажем речей неналежної якості, у розмірі
14 924 грн., кошти, сплачені за проведення трасологічної експертизи в
розмірі    100 грн.,  та 300 грн. за послуги адвоката.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Луганська від 14 жовтня 2003 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного
суду Луганської області від 19 січня 2003 року, позов задоволено. Розірвано
договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3. та ОСОБА_1. 22 грудня
2001 року. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3. солідарно на користь ОСОБА_1.
спричинені збитки в сумі 14 924 грн., 300 грн. за послуги адвоката, 100 грн. за
проведення експертизи та 51 грн. державного мита.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 просять скасувати ухвалені судові рішення, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1., суд першої інстанції виходив з того, що 22 грудня 2001 року між
ОСОБА_1. та ОСОБА_2, ОСОБА_3. відбувся договір купівлі-продажу, згідно якого
відповідачі передали позивачу у власність автомобіль ВАЗ 21099, державний номер
НОМЕР_2 за суму 2 800 доларів США.

Вирішуючи спір, суд дійшов
висновку, що позов підлягає задоволенню з підстав, передбачених статтями 128,
234 ЦК УРСР (1963 року) та Закону України “Про захист прав споживачів”.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можливо.

Відповідно до статті 41 ЦК УРСР
(1963 року) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на
встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Згідно статті 386 ЦК УРСР (1963
року) за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується виконати
від імені й за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Як убачається з матеріалів справи
ОСОБА_2, згідно договору доручення від 20 грудня 2001 року, доручила ОСОБА_1,
ОСОБА_4. зняти з обліку в органах Державної автоінспекції та продати належну їй
автомашину марки ВАЗ 21099 (а.с. 4).

Тобто, ОСОБА_1. та ОСОБА_4.
зобов'язувались виконати від імені й за рахунок ОСОБА_2 дії по продажу
автомобіля.

З розписки, яку написала ОСОБА_2,
вбачається, що вона отримала від ОСОБА_1. гроші в сумі 2800 доларів США за
продану машину (а.с. 3).

Статтею 216 ЦК УРСР (1963 року)
передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним
чином.

Отже, між сторонами був укладений
договір доручення, який був виконаний.

Крім того в судовому засіданні
сторонами не було доведено той факт, що договір доручення був укладений з метою
прикриття договору купівлі-продажу.

За таких обставин вважати
обґрунтованими висновки щодо задоволення вимог про розірвання договору
купівлі-продажу та відшкодування збитків немає підстав.

Апеляційний суд на
наведене уваги не звернув, у порушення вимог статті 303 ЦПК України не
перевірив всіх доводів апеляційної скарги і залишив рішення суду першої
інстанції без зміни.

Відповідно до статті 341
ЦПК України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення і
ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Судовою колегією
встановлено, що при розгляді справи у апеляційному суді було допущено описку у
даті ухвали: замість 19 січня 2004 року записано 19 січня 2003 року.

Проте зазначена описка не
впливає на суть ухвалених рішень.

Крім того, зазначені
рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення.

Враховуючи викладене,
рішення Жовтневого районного суду м. Луганська від 14 жовтня 2003 року та
ухвала апеляційного суду Луганської області від          19 січня 2003 року підлягають
скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Керуючись
статтями 336, 341, 344, 346 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2,
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого
районного суду м. Луганська від 14 жовтня 2003 року та ухвалу апеляційного суду
Луганської області від 19 січня 2003 року скасувати.

Ухвалити нове рішення яким
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання
договору купівлі-продажу та відшкодування суми завданих збитків відмовити.

Рішення оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                                   В.І. Гуменюк

В.Г.
Данчук

В.Й. Косенко

А.В. Костенко