Головуючий 1 інстанції Стиран В.В.
Справа № 22ц-1811- 2007р.  Доповідач Курило В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П. суддів Саніковой О.С.,
Шамрило Л.Г. при секретарі     Личкатій
В.В.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Центрально-Міському
районі м. Горлівки Донецької області на рішення Калінінського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 08
грудня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань в Центрально-Міському районі м.
Горлівки Донецької області про відшкодування моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом до відділення виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області, посилаючись на те, що
він працював на підземних роботах на підприємствах вугільної промисловості з 1969 по 2005 роки з важкими
умовами праці в умовах тяжкої фізичної праці, фізичного перевантаження,
несприятливого мікроклімату. Тяжко працюючи він отримав професійне захворювання
хронічний обструктивний бронхіт.

Внаслідок
вказаного професійного захворювання висновком МСЕК від 28 листопада 2005 р. йому було
вперше встановлено втрату професійної працездатності 40% третю групу
інвалідності. Повторно висновком МСЕК від 01
листопада 2006 року
йому було встановлено втрату професійної працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням хронічний обструктивний бронхіт 60%, а також підтверджена 3 група інвалідності.

Позивач вважає,
що йому заподіяна також моральна шкода, яка полягає в переживаннях у зв'язку з
пошкодженням здоров'я, а також в тому, що він став інвалідом, не може
залишатися працювати на своїй роботі, в нього порушені нормальні життєві
зв'язки, він не має можливості спілкуватися з людьми, погіршилась його
здатність до активної фізичної праці. Він відчуває фізичний біль і страждання,
задуху, роздратовується, вимушений проходити курси лікування, що у значній мірі
порушує

2

звичний уклад його життя. Все це
спричиняє йому моральні страждання і в рахунок відшкодування моральної шкоди
просив стягнути з відповідача 75
000 грн.

Рішенням
Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 08 грудня 2006 року позов
задоволений частково і на користь ОСОБА_1 з
відповідача стягнено в рахунок відшкодування моральної шкоди 27 000 грн.

В апеляційній
скарзі відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництв та професійних захворювань в
Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області просить рішення
скасувати і постановити нове рішення, яким в позові відмовити. В обґрунтування
апеляційної скарги відповідач посилається на те, що довідка МСЕК про процент
стійкої втрати професійної працездатності є підставою для відшкодування
матеріальної, а не моральної шкоди. Відповідачем нараховані і сплачуються
позивачу всі передбачені законодавством соціальні виплати в повному обсязі. Сам
факт наявності моральної шкоди позивачем в суді не доведений. Крім того,
Законом України „Про Державний бюджет України на 2006 рік" зупинена дія статей Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", які передбачають виплату моральної шкоди, тому правових
підстав для стягнення сум не існує. Винним в професійному захворюванні позивача
є підприємство, на якому він працював і отримав ушкодження здоров'я, тому і
відшкодовувати шкоду повинно підприємство. Також позивачем пропущений строк
позовної давності, передбачений ст. 233
КЗпП України.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду зміні, оскільки висновки суду не відповідають встановленим
обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в
апеляційному порядку.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач працював на підземних роботах на
підприємствах вугільної промисловості з 1969
по 2005 роки з
важкими умовами праці в умовах тяжкої фізичної праці, фізичного перевантаження,
несприятливого мікроклімату. Тяжко працюючи він отримав професійне захворювання
хронічний обструктивний бронхіт.

Внаслідок
вказаного професійного захворювання висновком МСЕК від 28 листопада 2005 р. йому було
вперше встановлено втрату професійної працездатності 40% третю групу
інвалідності. Повторно висновком МСЕК від 01
листопада 2006 року
йому було встановлено втрату професійної працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням хронічний обструктивний бронхіт 60%, а також підтверджена 3 група інвалідності.

Відповідно до
змісту ст. ст. 1, 21,
28, 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності", на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України покладено обов'язок відшкодувати застрахованим особам моральну шкоду у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяну умовами виробництва, при цьому сума
страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної
плати, встановленої на день виплати.

Як вбачається з
акту розслідування професійного захворювання від 9 листопада 2005р., ОСОБА_1
встановлено діагноз хронічний обструктивний бронхіт. Висновком МСЕК від 28 листопада 2005 р. йому було
вперше встановлено втрату професійної працездатності 40% третю групу
інвалідності. Повторно висновком МСЕК від 01
листопада 2006 року
було встановлено, що стан здоров"я потерпілого погіршився, він
визнаний  таким,   що
втратив  професійну  працездатність  у
зв'язку  з   професійним

3

захворюванням хронічний
обструктивний бронхіт на 60%,
а також підтверджена 3
група інвалідності.

У зв"язку з
ушкодженням здоров"я і втратою працездатності потерпілому дійсно заподіяно
моральну шкоду. Він визнаний інвалідом, йому протипоказана фізична праця. Іншої
роботи позивач виконувати не може через те, що все своє працездатне життя
працював в шахті і виконував певну роботу. Зараз він відчуває постійну задуху,
яка посилюється під час навіть незначних фізичних навантаженнях. Під час ходьби
він відчуває біль у ногах. За станом здоров"я він вимушений постійно
звертатися до лікарень, його життя знаходиться у залежності від вживання
лікарняних препаратів, відвідувань лікарні. Вказані обставини дійсно привели до
дискомфорту позивача, порушили його звичний образ життя і для організації
подальшого життя позивач повинен докладати зусиль, що безумовно дратує
позивача, викликає страждання і переживання.

За таких
обставин суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача моральної
шкоди і права вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю за нормами
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності".

Доводи скарги
проте, що Законом України „Про державний бюджет України на 2006 рік"
зупинена дія Закону „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди не можуть
бути підставою для скасування рішення суду і відмови у задоволені позовних
вимог.

Відповідно до ч.
27 ст. 77 Розділу 6 „Особливі
положення" Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік", з
метою приведення окремих норм законів у відповідність з цим Законом, зупинено
на 2006 рік дію
абзацу четвертого статті 1
( в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей),
підпункту „є" пункту 1
частини першої статті 21,
частини третьої статті 28
та частини третьої статті 34
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності".

Але згідно зі
ст. 58 Конституції
України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Наявність у
позивача професійного захворювання вперше була встановлена висновком МСЕК від 28 листопада 2005 року, тобто до
набрання чинності Законом України „Про державний бюджет України на 2006 рік". Таким
чином, вказаний Закон не регулює правовідносини між сторонами щодо
відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров"я. Тому
вказана норма закону не позбавляє потерпілого права на відшкодування моральної
шкоди, у зв'язку з тим, що втрата професійної працездатності позивачеві в
розмірі 40 % встановлена
вперше в 2005 році,
тобто до того як дія даної норми закону була зупинена.

Суд не може
прийняти до уваги доводи апелянта відносно того, що моральна шкода не повинна
відшкодовуватися в зв'язку з тим, що позивач пропустив тримісячний строк для
звернення до суду, передбачений ст. 233
КЗпП України. Дані відносини регулюються п, 3 ч. 1
ст. 268 ЦК України,
відповідно до якого позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Сторони не
перебували у трудових відносинах, тому правовідносини, що виникли між
сторонами, не регулюються нормами трудового законодавства.

, Також не
приймаються судом до уваги доводи відповідача відносно того, що шкода повинна
відшкодовуватися підприємством, на якому працював позивач. Зобов"язаня
відповідача по виплаті позивачеві страхових сум у зв"язку з ушкодженням
здоров"я, у тому числі і моральної шкоди, передбачені Законом України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві і професійного захворювання,

4

які спричинили втрату працездатності" . Вказаний Закон
не передбачає відповідальності підприємства за шкоду, заподіяну здоров"ю
працівника. Тому належним відповідачем по справі є Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області, і не роботодавець позивача.

Тому рішення
суду в наведеній частині є законним і підстав для його скасування не має.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції вважав, що для відшкодування моральної шкоди,
заподіяної потерпілому у зв"язку з ушкодженням здоров"я, необхідно
стягнути 27000 грн.

Але судова
палата у цивільних справах апеляційного суду вважає, що визначена сума є
надмірно великою.

Вирішуючи
питання про розмір страхового відшкодування моральної шкоди, суд враховує
ступень втрати позивачем професійної працездатності, його стан
здоров'я, що протягом одного року стан здоров"я позивача погіршився і
ступень втрати працездатності збільшився з 40 до 60%.

Між тим
апеляційний суд враховує і дії відповідача, направлені на поновлення здоров'я
позивача і добровільне відшкодування шкоди, завданої пошкодженням здоров'я, вік
потерпілого, виходячи з принципу розумності і зваженості, тих наслідків, які
мають місце у зв'язку з ушкодженням здоров'я позивача, апеляційний суд вважає,
що розмір відшкодування моральної шкоди має бути встановленим у 20 000 грн. У зв'язку з
чим рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст.
ст. 304, 307 ч. 1 п. З, 309 ч. 1 п. З, 314 ч.2, 316 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області задовольнити частково.

Рішення
Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 08 грудня 2006 року змінити.
Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 20
000 гривень.

В іншій частині рішення залишити без зміни. Рішення суду
апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але воно може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання рішенням суду апеляційної інстанції законної сили.

Головуючий: Судді: