СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
№22-113/07                                                   Головуючий у 1-й інстанції': ТроценкоТ.А.
Суддя-доповідач: Гончар О.С.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 200'7 року                                                             м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого судді     Пільщик Л.В.

суддів Гончара О.С., Мануйлова Ю.С.

при секретарі            Ткаченко
М.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною,.скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 18 жовтня
2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна
спільною власністю подружжя і про поділ майна,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2005
року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання майна спільною
власністю подружжя і про поділ майна.

Зазначала, що
вона з квітня 2000 року перебуває з відповідачем в шлюбі, від якого у них є
неповнолітній син ОСОБА_3. За час шлюбу сторони придбали рухоме і нерухоме
майно, загальна вартість якого на думку позивача складає 389850 грн. З грудня
2004 року шлюбні відносини між сторонами припинено.
Дійти згоди про розділ спільно нажитого майна добровільному порядку сторони не
змогли. В зв'язку з чим, позивач звернулась до суду.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції сторони дійшли обопільної
згоди, щодо переліку спірного рухомого майна, його вартості і способу поділу.

Щодо нерухомого
майна, яке складається з будівлі магазину і господарського блоку по АДРЕСА_1,
то позивач просила визнати це майно таким, що придбано в період шлюбу (спільним майном подружжя) та поділити його
між сторонами, виділивши їй в натурі по 1/2 частці зазначених будівель.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня
2006 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Проведено поділ рухомого майна
подружжя Тахтаджисвих. При цьому на користь позивача з відповідача стягнуто
компенсацію на загальну суму 13438,5 грн.

Щодо нерухомого майна, то з відповідача на користь позивача стягнуто
компенсацію вартості 1/2 частини вартості будівлі магазину і
господарського блоку по АДРЕСА_1 на загальну суму 46633 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального
права, апелянт просила судове рішення скасувати, ухваливши нове, яким її
позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши
доповідача, дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1
ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до
вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги.

З матеріалів справи вбачається, що суд правильно встановив правовідносини,
які склалися між учасниками справи, дав їм належну правову оцінку, а також
дослідив надані сторонами докази  і

2

відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми
матеріального та процесуального права та прийняв рішення, яким спір
знайшов своє належне вирішення.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду
першої інстанції, а лише відображують позицію позивача, висловлену ним в
позові, і яку вона вважає такою, що є єдино вірною та едино можливою.

Так, суд першої інстанції правильно визнав спільним сумісним майном
подружжя автомобіль ГАЗ 2705 днНОМЕР_1, та будівлі (магазин і господарський
блок) по АДРЕСА_1. За обопільної згоди сторін провів розподіл рухомого майна, з
яким вони погодились.

Щодо нерухомого
майна, то суд в цілому правильно визначився з порядком його розподілу. При
цьому суд першої інстанції правильно вказав, що зазначене нерухоме майно
використовується виключно відповідачем при здійснені ним своєї підприємницької
діяльності, пов'язаної наданням населенню послуг похоронного характеру. Саме для цієї мети Бердянською міською радою
Запорізької області позивачеві як приватному підприємцю 05 липня 2002
року та 08 червня 2005 року виділено земельну ділянку під спірними об'єктами
нерухомості; Виконавчим комітетом Бердянської міської ради Запорізької області
05 грудня 2002 року надано дозвіл ОСОБА_2
на виробництво проектно-вишукувальних робіт для будівництва господарчої
споруди; Державною технічною комісією 03 січня 2003 року прийнято в
експлуатацію будівлю магазину ритуальних товарів по зазначеній адресі. Площі
магазину і господарського блоку повністю використовується відповідачем в своїй
підприємницькій діяльності.

В судовому
засіданні апеляційної інстанції відповідачем надано суду докази перерахування
ним на депозит суду коштів, які стягнуто з нього за рішенням суду першої
інстанції в якості компенсації вартості половини нерухомого і рухомого майна,
яке підлягає поділу. Дана обставина робить можливим залишення в силі рішення
суду щодо виплати позивачеві грошової компенсації за спірне майно, оскільки
відповідає вимогам ч.5 ст. 71 СК України.

Разом з тим, суд
першої інстанції зайве мотивував своє рішення щодо розподілу нерухомого майна
посилаючись на Інструкцію про порядок поховання, утримання кладовищ,
організацію ритуального обслуговування населення, затвердженої наказом №126 від
16.12.91 р. Державного комітету України по житлово-комунальному господарству,
оскільки даний нормативний акт втратив чинність ще 18 вересня 2004 року. Однак
дана обставина не може служити підставою для зміни судового рішення в цій
частині.

Позивач
зазначав, що вартість нерухомого майна є значно вищою, а ніж та, що визначена в судовому рішенні. Однак судова колегія критично
ставиться до такого заперечення, оскільки позивачем в ході судового
розгляду справи не заявлялось клопотання про проведення додаткової експертизи
для визначення вартості нерухомості.

Встановлено, що суд першої інстанції, постановляючи рішення неправильною
зазначив адресу, на якій розташовані спірні об'єкти нерухомості, а також не
зазначив, що вони виділяються на користь відповідача. Дана помилка суду
підлягає виправленню.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Немає
передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж
направлення справи на новий розгляд.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня
2006 року по справі змінити.

Визнати спільним
майном подружжя будівлі, розташовані за адресою АДРЕСА_1 Виділити ОСОБА_2,
будівлі розташовані за адресою АДРЕСА_1.

В іншій частині
рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2006
року по справі залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня проголошення.