Справа
№ 22ц-202/2007
суді 1 інстанції:
Категорія     41                                            Доповідач:
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 січня 2007 року                    Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді:
Перцової В.А.

Суддів :                       Козлова СП., Повєткіна В.В.

При секретарі:
Білоус А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.
Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного
товариства "Бонус"
про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану
відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку
та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ЗАТ
"Страхова компанія "Бонус"
і просив стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за період з
1 січня 2005 року по 28 липня 2005 року в розмірі 29 895 грн. 24 коп.,
компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2 491 грн. 02
коп., вихідну допомогу в розмірі 4
300 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку та 100000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те,
що наказом НОМЕР_1 він був
призначений на посаду директора Дніпропетровської філії ЗАТ "Страхова
компанія "Бонус".
У зв'язку з тим, що відповідач не виплачував йому заробітну плату, 20 липня 2005 року він подав
заяву про звільнення його з 28
липня 2005 року за
ч. З ст. 38 КЗпП
України. Спроби урегулювати спір в досудовому порядку не принесли бажаних
результатів, його претензія залишилась без відповіді. При розрахунках належних
виплат він виходив із щомісячної заробітної плати 4300 грн.
Неправомірними діями відповідача, який порушив його права, йому спричинена і
моральна шкода, оскільки, він не міг здійснити свої плани, відчував
психологічний дискомфорт.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська
від 12 жовтня 2006 року позов задоволено частково, з відповідача на користь
позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 21814 грн. 32 коп.,
компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1 529 грн. 10 коп., вихідну
допомогу сумі 9 480 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі
29 049 грн. 65 коп. та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди; з
відповідача також стягнуто держмито в розмірі 627 грн. 23 коп. і витрати на
інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення
суду з тих підстав, що суд не врахував дійсні обставини справи, надані докази,
не дав їм належної оцінки, безпідставно зробив висновок про перебування
позивача в трудових відносинах з відповідачем, вийшов при цьому за межі
заявлених позовних вимог.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач перебував у трудових відносинах з ЗАТ "Страхова
компанія "Бонус", з 15 грудня 2004 року по 28 липня 2005 року
працював на посаді директора Дніпропетровської філії цього товариства, за
період з січня 2005 року по час припинення трудових відносин відповідач не
виплатив йому заробітну плату, у зв'язку з тим, що відповідач порушив відносно
позивача законодавство про працю і позивач мав бути звільнений на підставі його
заяви по п. З ст. 38 КЗпП України, відповідач повинен йому сплатити вихідну
допомогу, також відповідач повинен сплатити позивачу компенсацію за
невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки розрахунку і
відшкодувати спричинену незаконними діями моральну шкоду.

З такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки
районний суд припустив порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду і постановити нове
рішення.

При розгляді справи, районний суд дослідив обставини
справи, пов'язані із встановленням наявності трудових відносин між сторонами,
часу та підстав їх припинення, надані на підтвердження цих обставин докази, дав
їм відповідну оцінку.

При цьому суд не врахував, що відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог; особа,
яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Як встановлено при розгляді справи позивач дійсно наказом
голови правління ЗАТ "Страхова компанія "Бонус" НОМЕР_1 був призначений
на посаду директора Дніпропетровської філії товариства. Але, наказом голови
правління НОМЕР_2 цей
наказ про прийняття ОСОБА_1 на зазначену посаду був скасований у зв'язку з тим,
що він фактично не приступив до виконання покладених на нього службових
обов'язків (а.с. 47).

Зазначений наказ не скасовано, незаконним він не
визнаний, позивач його в установленому законом порядку не оскаржив, позовні
вимоги про визнання цього наказу неправомірним не заявляв.

Позивач в своїй заяві від 20 липня 2005
року, направленій на адресу відповідача просив звільнити його на підставі
ч. З ст. 38 КЗпП
України з 28 липня 2005 року. Відповіді
на цю заяву він не отримав. В судовому засіданні представник відповідача
пояснив, що заява відповідачем не розглядалась, оскільки позивач з ним в
трудових відносинах не знаходився.

З приводу встановлення періоду перебування його в
трудових відносинах з відповідачем, підстави та дати звільнення, внесення
відповідних записів до трудової книжки позивач в установленому законом порядку,
шляхом пред'явлення відповідних позовних вимог до суду, також не звертався.

Таким чином, підстав для встановлення вищезазначених
обставин, які мають значення для вирішення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про
стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану
відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку,
моральної шкоди, а, відповідно, і для задоволення цих позовних вимог у суду
немає.

Тому, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну
скаргу задовольнити, рішення суду -
скасувати і в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. 307,
п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства
"Страхова компанія "Бонус"
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська
від 12 жовтня 2006 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Закритого акціонерного
товариства "Страхова компанія "Бонус"
про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану
відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку
та моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення; може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох

місяців з цього часу.

Суддя