Справа № 22ц-1999                                     Головуючий
у 1 інстанції Андреев
Категорія 21                                                  Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

22 лютого 2007
року                          Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого    Висоцької B.C.,

суддів                 Біляєвої О.М., Осипчук О.В.,

при секретарі   Таранець В.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську
про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом,
посилаючись на те, що він тривалий час працював на вугільному підприємстві в
шкідливих умовах. Згідно висновку МСЕК від 02.11.2004 року йому вперше
встановлений ступінь стійкої втрати професійної працездатності 30% в зв'язку з
професійним захворюванням - хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології,
він визнаний інвалідом 3 групи. При черговому переогляді 31 січня 2006 року
ступінь стійкої втрати працездатності збільшений до 40%.

У відповідності із Законом України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування..." він має право на
відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків.

Внаслідок ушкодження здоров'я він має складності у
побуті, постійно відчуває фізичний біль; йому потрібні додаткові зусилля для
організації життя.

Позивач просив
стягнути з відповідача в відшкодування моральної шкоди 70000 гр.

Рішенням Дзержинського міського суду від 21 грудня 2006
року позов задоволений частково, з відповідача на користь ОСОБА_1 в
відшкодування моральної шкоди стягнуто 12000 гр.

Не погоджуючись з рішенням суду, Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Дзержинську подало апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення місцевого суду та відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Відповідач посилався на те, що висновок МСЕК про встановлення факту наявності
моральної шкоди відсутній; позивачем не надані переконливі докази щодо завдання
моральної шкоди. Крім цього, Законом України „Про Державний бюджет України на
2006 рік" зупинено на 2006 рік дію статей Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній інстанції представник відповідача Михайловська Т.О.
підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду
справи повідомлений.

Апеляційний суд, вислухавши суддю-доповідача Біляєву О.М., пояснення
представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Згідно до вимог п. З ч.І ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Суд першої інстанції, розглядаючи вимоги позивача та задовольняючи їх
частково, виходив з того, що позивач тривалий час працював на вугільному
підприємстві в шкідливих умовах. В 2004 році позивачу вперше встановлена стійка
втрата професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням,
ступінь якої визначений в 40%. Ушкодженням здоров'я позивачеві завдані фізичні
та моральні страждання.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про
те, що вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я, підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст.21, 28, 34 Закону України
«Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності», саме на Фонд соціального страхування покладено обов»язок
своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, що заподіяна працівникові
внаслідок ушкодження його здоров»я, в тому числі сплатити йому грошову суму за
моральну шкоду при наявності факту заподіяння шкоди. Сума страхової виплати за
моральну шкоду визначається у судовому порядку і не може перевищувати двохсот
розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати.

Однак з висновком суду щодо визначення розміру моральної
шкоди в 12000 гр., що підлягає стягненню на користь позивача, погодитися не
можна.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4,
розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних
і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини
відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість
страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки
тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих
стосунках.

Між тим суд при визначенні розміру моральної шкоди не
врахував, що право на відшкодування виникло у потерпілого у 2004 році, коли
ступінь стійкої втрати працездатності був визначений в 30%. Також судом не
прийнято до уваги, що шкода, завдана здоров'ю позивача, компенсована чітким
виконанням держави щодо сплати тих виплат, які передбачені частинами 1, 2
статті 34 вищевказаного Закону, і при визначенні суми компенсації відшкодування
моральної шкоди слід керуватися принципом справедливості, як того вимагає ст.41
Конвенції.

Будь-яких переконливих доказів з приводу зміни ритму життя та звичок
позивач суду не надав.

Враховуючи викладене, обставини справи, тривалість моральних страждань
позивача, право якого на отримання матеріального забезпечення або соціальних
послуг виникло з настанням страхового випадку та який не надав переконливих
доказів про істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, апеляційний
суд вважає за можливе зменшити розмір стягнутої компенсації до 10000 гр.

Доводи скарги відповідача про те, що факт заподіяння моральної шкоди не
встановлений МСЕК, безпідставні і не грунтуються на законі, який не передбачає
обов'язковість висновків МСЕК в даному випадку. Ушкодження здоров'я, що
призвело до втрати працездатності, завдає моральних страждань потерпілому.

Посилання на Закон України „Про Державний бюджет України
на 2006 рік", яким зупинена дія статей Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди та який набрав
чинності з 1.01.2006 року, не є переконливими, оскільки спірні правовідносини
виникли в 2004 році, тобто з часу настання страхового випадку.

Крім цього, відповідно до статті 25 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" усі види страхових виплат і соціальних послуг
застрахованим та особам, які перебувають на їх утриманні, а також усі види
профілактичних заходів, передбачених статтями 21 та 22 цього Закону,
провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків за рахунок
коштів цього Фонду.

Керуючись
ст.ст.307 ч.І п.3, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних   випадків   на
виробництві  та  професійного
захворювання   України   в м.Дзержинську задовольнити частково.

Рішення
Дзержинського міського суду від 21 грудня 2006 року змінити.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Дзержинську на користь ОСОБА_1 в відшкодування
моральної шкоди 10000 гр. (десять тисяч гр.).

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може
бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців
з часу набрання законної сили.