У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

17 липня
2007 року                                                                                            м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

в складі:

Левченка Є.Ф.,
Лихути Л.М.,   Романюка Я.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом колективного підприємства “Навчально-відновлюваний центр Українського
товариства глухих” (надалі - КП “НВЦ УТГ”) до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи: відділення ГІРФО Оболонського району
м. Києва про виселення та скасування реєстрації та за зустрічним позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_5 до КП “НВЦ УТГ” про визнання права користування жилим
приміщенням за касаційною скаргою прокуратури м. Києва  на ухвалу Оболонського районного суду   м. Києва від 24 травня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2006 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У травні 2004
року КП “НВЦ УТГ” звернулося у суд з позовом до                        ОСОБА_1., ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи: відділення ГІРФО
Оболонського району м. Києва про виселення та скасування реєстрації,
посилаючись на те, що відповідачі без згоди адміністрації і ордеру вселилися у
квартиру № АДРЕСА_1 у м. Києві, яка має статус гуртожитку і відмовляються її
звільнити, хоч ніхто з відповідачів не перебуває у трудових стосунках з КП “НВЦ
УТГ”, а частина відповідачів зареєстровані в іншому місці. Відповідно ордеру
від 19 квітня 1996 року ОСОБА_1 та її дітям було надано право на зайняття
трьохкімнатної квартири № АДРЕСА_2 в м. Києві, але відповідачі з гуртожитку не
виселились, у надану квартиру не поселились, а
відповідно до договору купівлі - продажу
від 5 травня 1996 року ОСОБА_1. продала надану квартиру. У зв'язку з
вищевказаним позивач просив позов задовольнити.

ОСОБА_1.
звернулася у суд з зустрічним позовом до КП “НВЦ УТГ” про визнання права
користування квартирою № АДРЕСА_1 у
м. Києві, посилаючись на те, що статусу гуртожитку квартира не має, її
вселення відбулося з дозволу профспілкового комітету КП “НВЦ УТГ”.

ОСОБА_5
звернулася у суд з зустрічним позовом до КП “НВЦ УТГ” про визнання права
користування квартирою №АДРЕСА_3 у
м. Києві, посилаючись на те, що проживала у зазначеній квартирі, яка не
має статусу гуртожитку, більше 10 років. У 2002 році з метою проведення ремонту
КП “НВЦ УТГ” попросило її тимчасово звільнити квартиру, і вона переселилась у
АДРЕСА_1, однак з того часу вона не може користуватися жилим приміщенням.

Рішенням
Оболонського районного суду м. Києва від 18 квітня 2005 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2005 року та ухвалою
Верховного Суду України від 31 серпня 2005 року, позов КП “НВЦ УТГ” задоволено,
у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

У січні 2006
року ОСОБА_1. звернулась з заявою про перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що при розгляді справи не було
враховано, що право власності на будинок взагалі не зареєстровано.

Ухвалою
Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2006 року залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2006 року, відмовлено у
задоволенні заяви ОСОБА_1. про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

У касаційній
скарзі прокуратура м. Києва просить скасувати ухвалу Оболонського районного
суду м. Києва від 24 травня 2006 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від
30 червня 2006 року, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та
неправильне застосування судом норм матеріального права.

Колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно
ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, що судові рішення ухвалені з додержанням судом норм
матеріального та процесуального права і доводи скарги їх висновків не
спростовують.

Керуючись ст.ст.
331, 332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу прокуратури м. Києва
відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва
від 24 травня 2006 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2006
року залишити без змін.

Зупинення виконання рішення Оболонського
районного суду м. Києва від           18
квітня 2005 року скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду України :                                                                      Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Я.М. Романюк