Справа №22-2021/07 р.                                         Головуючий у 1 інстанції - Трипутіна Т.М.
Категорія - 21                                                             Доповідач
-    Зінов' єва А.Г.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 лютого 2007 р. Апеляційний суд Донецької
області в складі:

головуючого судді:                        Бугрим Л.М.

суддів:                                                        Рецебуринського
Ю.Й.

Зінов'євої А.Г.

при секретарі:     Іванові В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
Совєтському районі м. Макіївки (далі Фонд) на рішення Совєтського районного
суду м. Макіївки від 18 грудня 2006 р. по справі за
позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Совєтському районі м. Макіївки про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Совєтського районного суду м. Макіївки від 18 грудня 2006
року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1: з відповідача на його
користь у рахунок відшкодування моральної шкоди було стягнуто грошову
компенсацію у розмірі 5000
грн.

Не погодившись з
рішенням суду Фонд приніс апеляційну скаргу, в якій просили рішення суду
скасувати як таке, що не відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним
обставинам справи, яким суд дав неправильну правову оцінку. Просили постановити
нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обгрунтування
доводів апеляційної скарги відповідач посилався на те, що позивачем не надано
доказів спричинення йому моральної шкоди, наявність якої, зокрема, повинна бути
підтверджена висновком МСЕК. Крім того, Законом України „Про Державний бюджет
України на 2006 р."
дію норм Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", які передбачають відшкодування
моральної шкоди зупинено. Також вважають, що позивачем порушено строки,
передбачені ст. 233 КЗПП
України для звернення за захистом порушеного права, а відповідно до вимог ст. 237-1 КЗПП України,
оскільки позивач отримав травму у зв'язку з небезпечними умовами праці, то
моральну шкоду йому повинно відшкодувати підприємство.

Представник
відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав і просив її
задовольнити у повному обсязі.

Позивач до
судового засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи
повідомлений належним чином.

Заслухавши
доповідача, представник Фонду, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з
матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між
сторонами, надав їм відповідну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Згідно зібраним
доказам, позивач дійсно у період з лютого 2002
р. по липень 2003 р.
знаходився у трудових відносинах з ВП „Шахта Ясинська-Глубока" ДП
„Макіїввугілля", де працював гірничим робітником. 1 червня 2002 р. при виконанні
своїх службових обов'язків з ним стався нещасний випадок, він отримав тілесні
ушкодження, в результаті яких, на підставі висновку МСЕК від 16 січня 2003 p., йому
вперше було встановлено 15%
втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом, яке мало місце у 2002 р.

Відповідно до
вимог ст. 21 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності", при настанні страхового випадку Фонд соціального
страхування зобов'язаний у встановленому законом порядку сплатити грошову
компенсацію за моральну шкоду при наявності факту її заподіяння.

Виходячи з
наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки в результаті нещасного випадку він
отримав закритий двухлодижечний перелом правої голені. В результаті наявності
таких пошкоджень від трудового каліцтва він дійсно змушений додавати зусиль для
влаштування свого життя та побуту, що завдає йому моральні страждання, оскільки
в результаті травми в нього порушені функції опори.

Розмір грошової
компенсації судом першої інстанції встановлено в межах діючого законодавства, з
урахуванням фактичних обставин справи (процент втрати працездатності, діагноз,
наслідки, тощо), а також принципів розумності та достатності.

Апеляційний суд
не може прийняти до уваги доводи Фонду про те, що позивачем не надано доказів
спричинення йому моральної шкоди, яка у даному випадку повинна бути
підтверджена висновком МСЕК. Відповідно до діючого законодавства втрата
працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про
спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено.
Обов'язкове ж призначення МСЕК з приводу встановлення факту спричинення моральної
шкоди передбачається у випадку відсутності вищевказаних доказів.

Безпідставні
також посилання Фонду на Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 p.", яким
призупинено дію норм Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", які передбачають відшкодування
моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, оскільки право на отримання
компенсації у рахунок відшкодування моральної шкоди у позивача виникло в 2002 p., а Закон
зворотної сили не має.

Апеляційний суд
також не може прийняти до уваги посилання відповідача на порушення строків
звернення до суду, передбачених ст. 233
КЗПП України, оскільки правовідносини є тривалими і дана норма закону на
них не розповсюджується. Крім того, в трудових правовідносинах з Фондом позивач
не знаходився.

Щодо посилань на
ст. 237-1 КЗПП
України, то вони також безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем
стався в період дії Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", яким обов'язок відшкодування
моральної шкоди покладено саме на Фонди.

Таким чином,
рішення суду відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для його
скасування немає, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 303-304,
307 ч.1 п.1-308, 313,
314 ч.1 п.1, 315
ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання в Совєтському
районі м. Макіївки відхилити.

Рішення
Совєтського районного суду м. Макіївки від 18 грудня 2006
року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання чинності.