Справа №2-249 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2007 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого
- судді Щасливої
О.В., при секретарі Морозової В.М., розглянувши
в відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом Запорізької обласної кредитної спілки „Довіра" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору і звернення
стягнення на предмет застави та зустрічному
позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Запорізької обласної кредитної спілки
„Довіра" (третя особа -
приватний нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3) про визнання недійсними договору
застави та договору про внесення змін до
нотаріально посвідченого договору застави,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом про розірвання договору кредиту, стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним
Запорізькою обласною кредитною спілкою „Довіра" з ОСОБА_1 15 червня 2005 року, в сумі 177600 грн. та зверненні стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яку відповідачки передали в
заставу за договором від 24 грудня 2003 року у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним
договором.

Під час судового розгляду представник позивача уточнив вимоги, просить про розірвання договору та стягнення з відповідачок
заборгованості за кредитним договором в сумі 112260 грн, а також звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування позову в судовому засіданні представник позивача пояснив,
що відповідно до договору кредиту від 24.12.2003 року відповідачка ОСОБА_1 отримала
кредит в сумі 120000 грн., а в забезпечення повернення
кредиту передала з відповідачкою ОСОБА_2 в заставу квартиру АДРЕСА_1 з укладенням між сторонами договору
застави від 24.12.2003 року. 15 червня 2005 року відповідачка ОСОБА_1
звернулась до спілки, членом якої вона є з 20 травня 2003 року, з заявою про збільшення суми кредиту до 120000 грн., на підставі якої в цей же день сторони уклали
кредитний договір на зазначену суму. Згідно із умовами договору кредиту та доповненням до нього позичальниця зобов'язалася
протягом 36 місяців повернути отриману суму кредиту та два проценти від суми залишку
кредиту щомісячно. Оскільки відповідачка виконувала свої
зобов'язання неналежним чином, на момент розгляду справи судом виникла
заборгованість в сумі 112260
грн., з яких 79000 грн.
складають неповернену суму кредиту, а 33260 грн. - проценти за користування кредитом.

Крім зазначеної суми, представник позивача просить стягнути з відповідачок
видатки по сплаті судового збору в сумі 1700 грн. 00 коп. та 30 грн. збору на інформаційно-технічне забезпечення. Просить звернути стягнення на предмет
застави -квартиру АДРЕСА_1, а також розірвати кредитний
договір від 15.06.2005 року.

Відповідачка ОСОБА_1, яка брала участь в процесі від свого імені та представляла інтереси співучасниці за довіреністю, позов
до себе визнала частково. Не заперечує проти стягнення з неї суми
заборгованості. Позов в частині вимог про звернення заборгованості на предмет іпотеки не визнала, оскільки спірна
квартира - єдине місце її помешкання, де крім неї зареєстрований та постійно проживає її
неповнолітній

2

син, 1996 року народження. За згаданих обставин позбавлення дитини житла було б безумовним
порушенням її права.

Представник відповідачки ОСОБА_1
підтримав доводи своєї довірительки.

Відповідачки звернулись до суду з зустрічним позовом про визнання
недійсними договору застави від 24.12.2003 року та договору про внесення змін
до нотаріально посвідченого договору застави від 16.06.2005 року.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що правочин щодо квартири, в якій перебуває на реєстраційному обліку
та проживає дитини, не міг укладатися без дозволу органу опіки
та піклування, оскільки це суттєво порушує права дитини на житло. Так як на
момент укладення оспорюваних договорів її син мешкав в квартирі, такі договори мають бути визнані недійсними з мотивів
невідповідності вимогам закону.

Представник ОСОБА_1 підтримав її
вимоги, наполягає на задоволенні позову.

Представники відповідача за зустрічним позовом вимоги позивачок не визнали
та пояснили, що на момент укладення договору застави та договору про внесення
змін до договору застави ОСОБА_2 та ОСОБА_1
не повідомили про те, що в квартирі, яка стала предметом іпотеки, мешкає
малолітня дитина.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування - пояснила судові, що у відповідності до Закону України
„Про охорону дитинства" всі правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації та
тягнуть за собою позбавлення належних дитині майнових прав,
здійснення розподілу, відчуження, обміну житла мають вчинятися лише з
дозволу органу опіки та піклування.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_3 - до суду не з'явилась. Надала письмову заяву, яка містить заперечення проти позову через те, що лише за
умови наявності у дитини: права власності на житло
договори щодо цього житла мають укладатись з дозволу органу опіки
та піклування. Заява також містить прохання розглядати
справу у відсутність третьої особи.

За загаданих обставин у відсутність згоди третьої особи на участь в справі відповідно до ст. 36 ЦПК України суд вважає за можливе
вирішення спору без участі приватного нотаріуса, який посвідчив оспорювані
правочини.

Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить
первісний позов таким, що підлягає частковому
задоволенню, і вважає за необхідне задовольнити зустрічний позов з наступних
міркувань.

Судом встановлено, що 20 травня 2003 року ОСОБА_1 стала членом кредитної спілки „Довіра". 24.12.2003 року сторони уклали кредитний
договір на суму 50000 грн. Цього ж дня ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рахунок забезпечення зобов'язань за договором кредиту передали в заставу квартиру АДРЕСА_1. 15.06.2005 року ОСОБА_1 отримала від кредитної
спілки „Довіра" кредит в сумі 120000 грн. 16.06.2005 року сторони уклали договір про
внесення змін до договору застави в частині суми
виданого кредиту та терміну його повернення. На момент вирішення спору заборгованість позичальниці ОСОБА_1 за договором становить 112260 грн., з яких 79000 грн. - сума неповерненого кредиту, а 33260 грн. - проценти за користування кредитом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно
виконуватись належним чином відповідно до умов договору,
а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Із змісту ст. 651 ЦК України випливає, що договір може
бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у випадку істотного порушення договору другою стороною.

Надані суду письмові докази, зокрема: кредитний договір, договір іпотеки, прибуткові
касові ордера, розрахунок заборгованості та інші, вказують на характер

3

правовідносин сторін і
підтверджують обґрунтованість позову, оскільки відповідачкою ОСОБА_1 допущені такі порушення своїх зобов'язань, що є
підставою для розірвання договору.

Суд не вбачає підстав для покладення зобов'язань за договором, стороною по якому є одна з відповідачок, на двох співучасниць, тому
вважає за необхідне стягнути суму заборгованості з ОСОБА_1, а в
задоволенні вимог до ОСОБА_2 в цій частині відмовити.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною шостою статті 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та
інтересам їхніх малолітніх дітей.

Відповідно до ст. 17 Закону України „Про охорону
дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права
без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження
житла.

Оскільки, як встановлено в судовому засіданні, в квартирі, що стала
предметом іпотеки, зареєстрований і постійно
проживає з народження малолітній син відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_4, суд вважає,
що укладення договору застави щодо цієї квартири
в забезпечення зобов'язань за кредитним договором є таким, що суперечить вимогам закону, істотно порушує право дитини на
користування житлом.

Відповідно до
ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Так як суд дійшов висновку про наявність порушень при укладенні договорів застави та про внесення змін до договору застави, суд
вбачає всі підстави для визнання цих договорів недійсними.

Визнаючи зазначені правочини недійсними, суд не знаходить підстав для задоволення вимог кредитної спілки про стягнення
звернення на об'єкт нерухомості, що передавався в
заставу, і вважає за необхідне в задоволенні вимог первісного позивача в цій
частині відмовити.

Попередньо оплачені первісним позивачем судовий збір та збір на
інформаційно-технічне забезпечення мають бути стягнутими з ОСОБА_1 пропорційно
до розміру задоволених вимог за вирахуванням відповідних витрат за зустрічним
позовом.

Керуючись ст. ст. 1046, 1048, 1054, 525, 526, 651, 203, 215 ЦК України, 10, 59, 60, 88,
212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш ИВ:

Позов Запорізької обласної кредитної спілки „Довіра" до ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Запорізької обласної кредитної спілки „Довіра" 112260 грн. заборгованості за кредитним договором, 1113 грн. 50 коп. судового збору, 11 грн. 40 коп. витрат по сплаті збору на інформаційно-технічне забезпечення, перерахувавши грошові кошти на поточний рахунок 1 в АБ „Металург", м. Запоріжжя, , МФО 313582.

В задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
звернення на предмет застави відмовити.

4

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Запорізької обласної кредитної спілки,Довіра"
задовольнити.

Визнати недійсними договір застави від 24.12.2004 року на квартиру АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з одного боку, та Запорізькою кредитною спілкою „Довіра, з другого боку, та договір від 16.06.2005 року про внесення змін до договору застави
від 24.12.2004 року.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом
десяти днів після його проголошення та подання
апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про оскарження або шляхом подання апеляційної скарги впродовж
терміну, встановленого для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя                                                         О.В. Щаслива