Справа 22ц - 861/ 2007 р.            Головуючий в
1-ій інстанції Кантур A.M.
цивільна.                    Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2007
року.             Апеляційний суд
Чернігівської області

в складі: головуючого
- судді Смаглюк Р.І., суддів Бобрової І.О., Редьки А.Г.,

при секретарі
Вареник О.М.,

з участю
позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3., апелянтки ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Чернігівської
області в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Прилуцького
міськрайонного суду від 28
березня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконкому
Прилуцької міської ради про визнання права на житло та про його приватизацію, -

встановив:

В апеляційній
скарзі ОСОБА_4, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив
питання про її права та обов'язки, просить скасувати вказане рішення і справу
направити на новий судовий розгляд в зв'язку з порушенням судом норм
матеріального та процесуального права з таких підстав.

В березні 2007 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до виконавчого комітету Прилуцької міської ради, в якому просить
визнати ОСОБА_6. таким, що втратив право користування квартирою № АДРЕСА_1 в м. Прилуки,
визнати за ним право користування цією квартирою та зобов'язати міську раду
надати йому право приватизації цієї квартири з таких підстав. З березня 1950 року він
проживає в м. Прилуки по АДРЕСА_2.
В суміжній квартирі НОМЕР_1
проживає його сестра -третя
особа ОСОБА_3. Договір найму цих квартир укладений з ОСОБА_3. Під одним дахом в
цьому будинку знаходиться кімната площею 20,7
кв. м, на яку видано охоронне свідоцтво в зв'язку з виїздом квартиронаймача
ОСОБА_6. на роботу в район Крайньої Півночі. Строк дії цього свідоцтва
закінчився 19 січня 2006 року, ОСОБА_6 в
квартиру не повернувся, в ній проживають незнайомі люди.

2

Він, позивач,
має право на пільгове поліпшення житлових умов як учасник ЧАЕС 2 категорії, тому
звернувся до відповідача з заявою про виділення йому цієї квартири, але отримав
відмову в зв'язку з тим, що вона не є вільною і на неї видано охоронне
свідоцтво. Оскільки він з сестрою ОСОБА_3 фактично утримують весь будинок, тому
просить визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право користування заброньованою
квартирою, визнати за ним та членами його сім'ї право користування нею,
зобов'язати відповідача надати право на її приватизацію.

Ухвалою суду від
15 березня 2007 року в якості
співпозивача залучена ОСОБА_2

Рішенням
Прилуцького міськрайонного суду від 28
березня 2007 року
позов задоволено частково. Суд визнав розірваним договір найму квартири
АДРЕСА_3 в м. Прилуки між виконкомом Прилуцької міської ради та ОСОБА_6. з 21
січня 2006 року, тобто по збігу 6 місяців з часу закінчення дії охоронного
свідоцтва, виданого 8 листопада 2000 року до 20 липня 2005 року, в зв'язку з
неповерненням його та членів його сім'ї в дану квартиру з Російської Федерації.
Визнав за позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, її
неповнолітньою донькою ОСОБА_6, право користування квартирою АДРЕСА_3, що складається з
кімнати 2-2, кухні,
сіней, тамбура. Відмовлено ОСОБА_1.
та ОСОБА_2 в
частині позову щодо приватизації квартири НОМЕР_1.

Рішення суду
обґрунтовано наступними обставинами. Відповідно до ст.ст. 73, 76, ч.ч.1-3 ст. 78 ЖК України
ОСОБА_7 мав право на бронювання квартири АДРЕСА_1 м.
Прилуки. За період броні належні платежі не сплачував, по закінченню строку дії
броні квартиру виконкому міськради не здав, фактично мав місце опосередкований
піднайм квартири через ОСОБА_9 на цей період ОСОБА_4, яка відповідно до ст.ст.
98-99 ЖК України зобов'язана звільнити квартиру добровільно, а в разі відмови -
підлягає виселенню без надання іншого житла. Оскільки ОСОБА_6 не виконані ці
умови, то відповідно до ч.2 ст. 107
ЖК України необхідно договір найму між ним та виконкомом Прилуцької міської
ради вважати розірваним. З 21
січня 2006 року
вважати розірваним договір бронювання квартири НОМЕР_1, тому що ні ОСОБА_6, ні члени його сім'ї не повернулися в
цю квартиру. При цьому, як вказав суд, наймодавець не обтяжений необхідністю
пред'явлення позову до ОСОБА_6 та його дочок про визнання їх такими, що
втратили право користування квартирою, відповідно до ст.ст.71,72 ЖК України, а
розшук їх як відповідачів по житловій справі не передбачений ст. 78 ЦПК
України.

Виходячи зі
змісту ст. 54 ЖК України, суд визнав підстави для надання цієї квартири
позивачам в користування, обґрунтувавши тим, що позивач ОСОБА_1 перебуває на
квартирному обліку, народився і проживає в цьому будинку, який є ветхим і
потребує ремонту, а міськвиконком не має коштів для цього, а тому не може
спірну квартиру відремонтувати і надати в порядку черговості іншим особам.

3

Вимоги щодо
права на приватизацію квартири НОМЕР_1
не підлягають задоволенню, оскільки позивачі не зверталися до власника - виконкому
Прилуцької міської ради з цього питання, який повинен обстежити як квартиру,
так і весь будинок, дати висновок щодо його стану та можливості реконструкції.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_4 просить вказане рішення скасувати і справу направити на новий
судовий розгляд з таких підстав. В спірній квартирі вона проживає на умовах
піднайму. Визнавши право на користування цією квартирою за позивачами, суд
фактично обумовив її виселення, чим порушив її права, оскільки вона не була
залучена до справи. Крім того, суд визнав розірваним договір найму житла між
ОСОБА_6м та міськвиконкомом, не врахувавши, що позивачі ОСОБА_1і є сусідами, а
не стороною в цьому договорі, який може бути розірваним відповідно до ст. 76 ЖК України
тільки за позовом наймодавця. Суд неправильно застосував ст.78 ЦПК України і не
залучив до справи ОСОБА_6. та членів його сім'ї, питання участі якого в справі
на вирішувалося судом відповідно до вимог ч.9 ст. 74, ч.7,9 ст. 76 ЦПК України,
неправильно застосував також ст. 54 ЖК України, оскільки спірна квартира є
окремою квартирою. Визнавши право користування нею за позивачами, суд фактично
взяв на себе неналежні йому функції по розподілу та наданню житла, які належать
виконкому міської ради.

Заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає
задоволенню частково, рішення суду -скасуванню
з постановлениям нового
рішення про відмову в позові з таких підстав.

Як вбачається з
матеріалів справи, будинок АДРЕСА_1 в м.
Прилуки має дві квартири. В квартирі АДРЕСА_2
проживають позивачі ОСОБА_1і та ОСОБА_3, квартира НОМЕР_1 є окремою
квартирою, на яку 8 листопада
2000 року
видано охоронне свідоцтво ОСОБА_6. до 20
липня 2005 року /л.с.9-12, 45/. Відповідно до
ст. 76 ЖК
України якщо наймач та члени його сім'ї не повернулися в заброньоване жиле
приміщення протягом шести місяців після закінчення строку дії броні, договір
найму жилого приміщення за позовом наймодавця може бути розірвано в судовому
порядку. Таким чином, позивачі ОСОБА_1і не мають права як визнавати ОСОБА_6.
таким, що втратив право користування спірною квартирою, так і вимагати
розірвання договору її найму, оскільки вони не є наймодавцями заброньованої
квартири. Це право належить відповідачу - виконавчому комітету Прилуцької
міської ради. Оскільки ОСОБА_1і є неналежними позивачами, тому їх вимоги в цій
частині не піддягають задоволенню.

Вимоги щодо
надання квартири НОМЕР_1
в користування позивачам на підставі ст. 54 ЖК України не відповідають вимогам закону. Відповідно до
нього, якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося

4

неізольоване
жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Судом встановлено,
що спірна квартира НОМЕР_1 є окремою ізольованою квартирою, а не жилим
приміщенням, що звільнилося в квартирі, тому підстави для вирішення питання про
її надання позивачам відповідно до ст. 54 ЖК України відсутні.

Таким чином,
рішення суду не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, постановлене з
неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, не
відповідає встановленим обставинам, тому підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення
про відмову в позові.

Інші доводи
апеляційної скарги: щодо незалучення до справи ОСОБА_6. та членів його сім'ї,
ОСОБА_4- свідчать
про допущені судом першої інстанції порушення процесуального права, але не
дають підстав для направлення справи на новий судовий розгляд, оскільки
незалежно від їх участі у справі, позивачі ОСОБА_1і є неналежними позивачами і
не мають права на задоволення їх позовних вимог.

За таких
обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.
303, 307, п.п.3,4
ст. 309, 313, 314, 316,
317, 319, 10, 62, 212 ЦПК України, ст.73-76, 54 ЖК України, апеляційний суд,-

вирішив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення
Прилуцького міськрайонного суду від 28
березня 2007 року
скасувати.

Відмовити ОСОБА_5, ОСОБА_2 в задоволенні
позову до виконавчого комітету Прилуцької міської ради про визнання права на
житло та права на його приватизацію.

Рішення набирає
чинності негайно і може бути оскаржене до Верховного Суду України в касаційному
порядку протягом двох місяців з дня проголошення.