У Х В А Л А

Іменем  України

20 червня 2007 року                                                                                 м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Григор'євої Л.І.,

Берднік
І.С.,

Гуменюка В.І.,

Костенка А.В., -

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів
забезпечення позову,

в с т а н о в и л а:

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 3 травня 2006 року постановлено
стягнути зі ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2 176 851 грн.

У липні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із заявою про зміну способу виконання рішення суду, а згодом - про
скасування заходів забезпечення позову, в якій просив скасувати заходи
забезпечення позову, вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва  від 1 грудня           2005 року, у вигляді накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що ця квартира є власністю
іншої особи.

Ухвалою Шевченківського районного суду
м. Києва від 26 вересня 2006 року, залишеною
без  змін  ухвалою
апеляційного  суду м. Києва  від 10 січня 2007 року, скасовано заходи
забезпечення позову, вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від
ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

У поданій до Верховного Суду України
касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного
суду м. Києва від               26
вересня 2006 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 січня                     2007 року й залишити заяву
ОСОБА_1. про зняття арешту з квартири без розгляду, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ухвалою
суду було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 яка належала ОСОБА_1., з метою
забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1. про стягнення боргу.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
3 травня 2006 року зі ОСОБА_1. стягнуто 176 851 грн., на підставі якого
відкрито виконавче провадження.

У порядку виконання рішення суду
постановою державного виконавця від ІНФОРМАЦІЯ_2 накладено арешт на спірну
квартиру та заборону на її відчуження, яка станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована
на праві власності за боржником (а.с. 39, 40).

Крім того, постановою державного
виконавця від 7 лютого 2006 року виконано ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення арешту на спірну квартиру в порядку
ст. ст. 149, 152 ЦПК України (1963 року).

Постановляючи ухвалу про скасування на
підставі ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходів забезпечення позову, вжитих
відповідно до ухвали суду від
ІНФОРМАЦІЯ_1, суд  першої
інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що підставою для
цього є рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2006
року, яким право власності на спірну квартиру визнано за ОСОБА_3

Однак, при вирішенні питання про
скасування заходів забезпечення позову судами порушені норми процесуального
права.

Виходячи зі змісту ст. ст. 152-154 ЦПК
України забезпечення позову - слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони
матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання
прийнятого за його позовом позитивного рішення, у зв'язку з чим скасування цих
заходів судом може мати місце у разі виконання судового рішення або відмови у
задоволенні вимог позивача.

Вирішуючи питання про скасування
заходів забезпечення позову за заявою боржника
в  процесі  виконання
судового  рішення  відповідно
до ст. 154 ЦПК України, суд не врахував, що процесуальні питання,
пов'язані з виконанням судових рішень, у тому числі щодо звільнення майна з-під
арешту, регулюється розділом VI ЦПК України на Законом України “Про виконавче
провадження”.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за
наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, суд за заявою сторони чи
державного виконавця вирішує питання щодо порядку чи способу виконання рішення
суду.

У тому ж випадку, коли особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, вона (а
не боржник) може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно та
про звільнення майна з-під арешту (ст. 59 Закону України “Про виконавче
провадження”).

Усупереч зазначеним нормам суд у
процесі виконання судового рішення, вирішив відповідно на підставі ст. 154 ЦПК
України питання про звільнення майна з-під арешту за заявою особи, якій, згідно
з її доводами, це майно не належить, тим самим вирішив питання про права на це
майно третьої особи - ОСОБА_3., не залученої до участі у справі і якою заявника
не було уповноважено на звернення до суду.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1. подано дві заяви:
про зміну способу виконання  рішення суду
та про скасування заходів забезпечення позову, з яких судом розглянута лише
остання.

На ці порушення норм права апеляційний суд уваги не звернув.

За таких обставин постановлені з порушенням процесуальних норм права ухвали
підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26
вересня 2006 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 січня 2007 року
скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                 Л.І.
Григор'єва

В.І. Гуменюк

А.В. Костенко

І.С. Берднік