Справа №  22 - 1651                                 Головуючий
у 1 інстанії: Гусев В.В..
Категорія    21                                            Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого   2007 року                                   Апеляційний суд Донецької області
у складі:

головуючого: Шабанової В.О. суддів: Резникової Л.В.,     Стратіло В.І. при секретарі: Кошмаук Т.С..
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Донецьку цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м.Єнакієве

на рішення Єнакіївського  міського суду Донецької області  від 21
грудня 2006 року   по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м.Єнакієве про відшкодування
моральної шкоди,-  Заслухавши доповідача,
позивача,    представника відповідача,
перевіривши   доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2006 року позивач
звернувся в суд з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань
України в м. Єнакієве про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що
працюючи на підприємствах вугільної промисловості майже 15 років у
шкідливих та небезпечних умовах ,
він отримав професійне захворювання -
вібраційну хворобу ,
у зв"язку з чим висновком МСЕК від 27 лютого 2003
року йому за вказаним професійним захворюванням вперше було встановлено
втрату працездатності у розмірі 60%.
З часом стан його здоров'я погіршився і при повторному огляді висновком
МСЕК від 02.10.2006 року
було встановлено 85% втрати
працездатності за сукупністю захворювань: 60%
вібраційна хвороба повторно та 25%
первинно пневмоконіоз та визнаний інвалідом 1 групи безстроково.

В зв'язку з
отриманими професійними захворюваннями він відчуває моральні страждання, які
висловлюються у тому, що він став зовсім безпорадною людиною, в наслідку
вібраційної хвороби у нього відірвався тромб , у зв"язку з чим йому ампутували ногу, він постійно
відчуває сильний біль, не може вставати та пересуватися без сторонньої допомоги
потребує постійного стороннього догляду Оскільки порушені його нормальні
життєві зв'язки, для відновлення яких йому необхідні додаткові зусилля, він
завдану йому моральну шкоду оцінює в 75000
грн. та просить вказану суму стягнути з відповідача.

Відповідач позов
не визнав, просив відмовити у задоволені позову, посилаючись на недоведеність
позивачем розміру заподіяної моральної шкоди та неможливість відшкодування
моральної шкоди у зв"язку із припиненням дії ст. 34 Закону в даній
частині Законом „Про державний бюджет України на 2006 рік"

Рішенням
Єнакіївського міського суду Донецької області від 21 грудня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, стягнуто на його користь з відповідача у
відшкодування моральної шкоди 30000
грн.

2

В апеляційній
скарзі позивач просить скасувати судове рішення і постановити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, оскільки при розгляді справи
судом не в повному обсязі були встановлені обставини по справі , зокрема стан
його здоров"я.

Відповідач в
свою чергу просить скасувати вказане судове рішення, постановити нове рішення,
яким відмови ти позивачу у задоволені позову, оскільки постановлене рішення не
відповідає нормам матеріального права. На думку апелянта, факт заподіяння
позивачу моральної шкоди у зв"язку з ушкодженням здоров"я на
виробництві не знайшов свого підтвердження. Дія ст. 34 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та профзахворювання, які потягли втрату працездатності" в
частині відшкодування моральної шкоди призупинена Законом „Про Державний бюджет
України на 2006 рік".
Крім того відповідно до вимог ст. 237-1
КЗпП України відповідальність по відшкодуванню шкоди має покладатися на
підприємство, а також на те що позивачем пропущено трьохмісячний строк позовної
давності.

Апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга як позивача та і відповідача підлягає частковому
задоволенню з таких підстав:

Задовольняючі
частково позовні вимоги,  суд
виходив  з того,  що

позивач
працюючи   на підприємствах   вугільної промисловості у шкідливих
та

небезпечних умовах ,
майже 15 років
позивач отримав професійне захворювання -вібраційну
хворобу та пневмоканіоз, у зв"язку з чим висновком МСЕК від 21.10.2006року
при повторному огляді було встановлено 85%
втрати працездатності за сукупністю захворювань: 60% вібраційна
хвороба повторно та 25% первинно
пневмоконіоз та визнаний інвалідом 1
групи безстроково.

В зв'язку    з
отриманим професійними захворюваннями
позивач відчуває моральні страждання, і фізичний біль.

Відшкодування
моральної шкоди застрахованим особам є одним із способів захисту особистих
немайнових прав працівника і належить відшкодуванню незалежно від відшкодування
майнової шкоди.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення
Конституційного Суду України від 27.01.2004
p., моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на
виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України,
зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у
зв*язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров*я.

Як наслідок,
моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров*я тощо.

Ушкодження
здоров*я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов*язків,
незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому
моральні та фізичні страждання.

Встановлення
Законом обов*язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків
відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого
державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

При таких
обставинах суд прийшов до правильного висновку про те, що вимоги позивача про
стягнення на його користь моральної шкоди підлягають задоволенню, оскільки
позивач отримав професійне захворювання при виконанні своїх трудових обов'язків
.

3

Відповідно до
вимог п.З ст.34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на виробництві" моральна /немайнова/
шкода, заподіяна умовами виробництва ,
відшкодовується Фондом соціального страхування. Сума страхової виплати за
моральну шкоду визначається у судовому порядку.

Згідно з
вимогами ст.6 міжнародної Конвенцій про захист прав людини та основних свобод,
кожен при вирішені спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий
і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом. При цьому слід застосовувати практику Європейського суду
з прав людини в національному судочинстві, як інструмент функціювання
Конвенції, що є частиною національного законодавства.

Відповідно до
матеріалів справи "Буров
проти Росії"" /Розгляд по суті і справедлива сатисфакція/
Страсбург , 7 травня 2002 року,
Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не
можна вважати виправленими лише завдяки визнанню судом наявності порушення,
заявник зазнав певної моральної шкоді. Однак зазначена у вимозі конкретна сума
є надмірною.

Суд встановив
наявність спричинення позивачу моральної шкоди та визначив її суму
відшкодування у розмірі 30000
грн.. Проте визначена судом сума є надмірною, оскільки вказана моральна
шкода компенсована чітким виконанням держави, щодо сплати тих виплат, які
передбачені ст.34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на виробництві". Крім того , судом не було
враховано , що 25% втрати
працездатності за професійним захворюванням пневмоконіоз позивачу уперше було
встановлено 02.10.2006 року у
той час, як відповідно до п.27 ст.77 Закону України „Про Державний бюджет України
на 2006 рік"
та ст. 66 Закону
України „Про державний бюджет України на 2007
рік" зупинено дію абзацу 4
статті 1 підпункту
„єн" пункту 1 частини
першої ст. 21, частини 3 статті 28, частини 3 ст. 34 Закону України
„Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та профзахворювання, які потягли втрату
працездатності".

У зв"язку з
призупиненням дії закону позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у
вигляді стягнення грошової суми за втрату працездатності, яка була встановлена
висновком МСЕК у 2006 році
уперше задоволенню не підлягають.

Керуючись при
визначені суми відшкодування моральної шкоди принципом справедливості, як того
вимагає ст. 41 Конвенції,
а також враховуючи наслідки вібраційної хвороби, які стали причиною ампутації
ноги позивача, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити суму моральної
шкоди до  20000 грн..

Доводи
відповідача про неможливість відшкодування моральної шкоди у зв"язку із
припиненням дії ст. 34 Закону в
даній частині Законом „Про державний бюджет України на 2006 рік", не
можна прийняти до уваги ,
оскільки дія ст..34 України
"Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на
виробництві" була зупинена Законом України „Про державний бюджет України
на 2006 рік"
, а згідно
Конституції України та ч.4ст2 ЦПК України -
закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні
учасником цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної
сили. На 2003 рік
будь-яких обмежень щодо виплати моральної шкоди особам, які отримали втрату
працездатності на виробництві не встановлювалися.

Шодо порушення судом вимог ст..233 та 237
КЗпП України, то вказані

доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки на правовідносини, що
виникли по

справі  між позивачем         та відповідачем  відділенням виконавчої дирекції  Фонду

регулюються законодавством про страхові та соціальні
виплати    поширюються загальні норми
цивільного законодавства

Згідно з даним
законом всі види відшкодування шкоди, в тому числі і моральної, відшкодовуються
спеціально утвореним для цього органом, яким є Фонд

4

соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України і який фінансується
за рахунок внесків підприємств.

Доводи
апеляційної скарги про пропуск позивачем трьохмісячного строку звернення за
захистом своїх прав в суд, відповідно до ст. 233 КЗпП України, є необгрунтованими.

Згідно з п.1 ч.І
ст. 268 ЦК України
на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'ю або смертю позовна давність не поширюється.

Керуючись ст.ст.307, 309 ч.іп.1, 314 ЦПК України,
апеляційний суд -ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та  Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м.Єнакієве задовольнити частково.

Рішення
Єнакіївського міського суду Донецької області від 21 грудня 2006 року змінити.

Стягнути з
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Єнакієве на
користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 20000грн. (двадцять тисяч грн..)

В решті позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців .