Справа №22-269                                           Головуючий у Іінст.Рожин Ю.М.
Доповідач - Собіна І.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 березня 2007 року                                                                                     м. Рівне

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

Головуючого судді  Собіни І.М.

Суддів Григоренка М.П., Оніпко О.В.

При секретарі судового засідання
Томашевській І.М.

З участю представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу
за апеляційною скаргою представника Тучинської спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернат на рішення Гощанського
районного суду від 28 грудня 2006 року в справі за позовом Тучинської
загальноосвітньої школи-інтернат до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

встановила:

Рішенням Гощанського районного суду від 28 грудня 2006 року в позові
відмовлено за недоведеністю.

У поданій апеляційній скарзі представник Тучинської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат (далі школи) вказує, що
між сторонами у справі 24 травня 1999 року було
укладено письмовий договір про повну індивідуальну матеріальну
відповідальність.

Актом контрольно-ревізійного відділу управління освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації від 20
квітня 2006 року, були встановлені порушення у
фінансово-господарській діяльності школи.

Таким чином, висновок суду про те, що позивач в судовому засіданні не надав переконливих доказів винних дій
відповідача, не ґрунтується на матеріалах справи.

Судом першої інстанції під час розгляду справи не досліджено та не дано належної оцінки всім обставинам та фактам, що мають
значення для вирішення спору.

2

Просив оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

В судовому засіданні представник школи свою апеляційну скаргу підтримав
і дав пояснення в межах її доводів.

ОСОБА_1 просив рішення суду
залишити без зміни.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі і
з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. 130 КЗпП
України про загальні підстави і умови
матеріальної відповідальності працівників, згідно з якими,
відповідальність працівника може наступати тільки за заподіяну ним пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбаченому
законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі,
організації винними протиправними діями (бездіяльністю)
працівника.

Судом встановлено, що згідно акту контрольно-ревізійного відділу управління освіти і науки Рівненської обласної
державної адміністрації від 20 квітня 2006
року школі заподіяно шкоди завищенням об'єму виконаних робіт по ремонту шкільних приміщень зайвим списанням 1 м. куб. дощок на суму
1477 гривень 44 коп. та витрат
насіння картоплі та моркви на суму 1032 гривні 72 коп., які не були компенсовані наступним врожаєм
у 2005 році.

Нестача матеріальних цінностей може виникати з різних причин (крадіжка,
псування, неналежний облік та зберігання, привласнення), сам по собі факт
виявлення нестачі не може свідчити про винні дії працівника.

Позивач не довів, якими саме протиправними, винними діями (бездіяльністю) відповідача заподіяну шкоду навчальному
закладу.

Так, в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 пояснили, що біля 1 м. куб. дощок було викрадено.

Окрім того, суд, в іншій справі за позовом ОСОБА_1 до навчального закладу про поновлення на роботі, не знайшов законних підстав для його звільнення з посади за
наслідками перевірки
контрольно-ревізійного відділу управління освіти і науки Рівненської ОДА за п. 2 ст. 41 КЗпП України у
зв'язку із втратою довіри,   вказавши
в   рішенні   про
те,   що   сам
факт   нестачі

3

матеріальних цінностей, а саме 1 м.
куб. дощок не може бути підставою для звільнення працівника з посади.

Колегія суддів, встановивши, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а доводи апеляційної скарги
не спростовують правильності висновків суду наведених в ньому, суд не знаходить
підстав для скасування такого рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Тучинської спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернат відхилити, а рішення Гощанського
районного суду від 28 грудня 2006 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Сторони мають право оскаржити ухвалу апеляційної інстанції і рішення місцевого суду до Верховного Суду України
протягом двох місяців починаючи з дня набрання законної сили цією ухвалою, з подачею касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.