Справа № 22-ц-180                                                                    Головуючий у 1 -й інстанції Забара І.К.
Категорія 39                                                                               Суддя-доповідач Сибільова Л.О.
УХВАЛА

іменем   України

06 лютого 2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого -Попруги С.В.

суддів                 - Сибільової Л.О., Дубровної В.В.

з участю секретаря судового
засідання - Рой ЯМ.

та осіб, які беруть участь у справі - представника відповідача КТС ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» Совгири І.І., третьої особи
ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника
позивача ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» Гоча В.М., представника
третьої особи територіальної інспекції праці у Сумській області
Блохіної З.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та комісії по трудових спорах відкритого акціонерного товариства « Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе»

на рішення
Ковпаківського районного суду м.Суми від 11 грудня 2006 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства
«Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» (далі - товариство) до
комісії по трудових спорах відкритого акціонерного товариства "Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе" (далі - КТС), третя
особа з боку відповідача: ОСОБА_1, територіальна
державна інспекція праці у Сумській області, - про визнання
рішення комісії по трудових спорах від 27 квітня 2005 року
незаконним,-

встановила:

Зазначеним рішенням суду позовні вимоги ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» задоволено.

Рішення КТС ВАТ «Сумське МНВО ім. Фрунзе» від 27 квітня 2005 року визнано незаконним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, яке виразилось в тому, що суд не
розглянув справу як його трудовий спір з підприємством, що
привело до невірного розгляду спору, просить рішення суду
скасувати та направити справу на новий розгляд.

КТС в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить теж рішення скасувати
та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому зазначає, що суд незаконно залучив КТС, яка не
є юридичною особою, в якості відповідача до участі в
цивільній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянтів, які підтримують
апеляційні скарги з мотивів, в них викладених, представника позивача, який заперечує
проти скарг та вважає рішення суду вірним, вивчивши
матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в цеху № 1 товариства з 13 червня 1988 року - спочатку ІНФОРМАЦІЯ_1, а з 01 грудня 1988
року - ІНФОРМАЦІЯ_2. В подальшому ОСОБА_1 були

2

присвоєні
відповідно ІНФОРМАЦІЯ_3. Крім цього, ОСОБА_1 пройшов відповідне навчання та
отримав свідоцтво ІНФОРМАЦІЯ_4, був ознайомлений з інструкцією, яка встановлює в товаристві правила строповки вантажів та
переміщення їх кранами.

Із копії рапорту начальника другої зміни від 17 грудня 2004 року
вбачається, що цього дня на другій зміні на крані
НОМЕР_1 при переміщенні вантажу були порвані ланцюги та побиті стальне колесо та три відливки внаслідок того, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 невірно підібрав чалочні
пристосування при зацепці відливки вагою понад 20 тонн (обрав чалочні
пристосування для зацепки вантажу вагою до 10 тонн).

21 грудня 2004
року був складений акт про брак НОМЕР_2, а наказом НОМЕР_3 від 27 грудня 2004 року начальника цеху № 1 дані
втрати було покладено на ОСОБА_1

Відповідно до вказаного наказу з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, було утримано 362 грн. 99 коп.,
що підтверджується довідкою.

28 березня 2005 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до КТС, в якій просив розглянути на комісії питання про утримання з його
заробітної плати суми заподіяної шкоди за пошкодження деталей 17 грудня 2004 року.

19 квітня 2005 року ОСОБА_1 вдруге звернувся до КТС із доповненнями до своєї заяви, в якій просив комісію зобов'язати
адміністрацію підприємства проводити доплату за тимчасово відсутніх
працівників.

Комісія по трудових спорах рішенням
від 27 квітня 2005 року вирішила:

1)   згідно
ч.1 ст.130 КЗпП
України працівники несуть матеріальну відповідальність
за шкоду, заподіяну підприємству внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно
запису в трудовій книжці ОСОБА_1
працює по професії "ІНФОРМАЦІЯ_2". В обов'язки ІНФОРМАЦІЯ_2 не входять роботи по строповці вантажів і
переміщенню їх кранами. Згідно ст. 31
КЗпП України власник не вправі вимагати від працівника виконання роботи, необумовленої трудовим договором.
Оскільки ОСОБА_1 не порушував
покладених на нього трудовим договором обов'язків, то підстави для відшкодування матеріальної шкоди відсутні, а
наказ НОМЕР_3 від 27 грудня 2004 року про утримання суми шкоди є
незаконним;

2)
на підставі визнання КТС наказу
НОМЕР_3 від 27 грудня 2004 року по цеху № 1 незаконним зобов'язати адміністрацію цеху № 1 повернути ОСОБА_1 незаконно
утримані з його заробітної плати гроші в сумі 611 грн.;

3)
в зв'язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2
цеху № 1 ОСОБА_1 постійно, на протязі трьох останніх років, виконує роботу за тимчасово відсутніх працівників, так як згідно штатного розкладу в цеху № 1 повинно працювати 5
ІНФОРМАЦІЯ_2, а фактично працювало 3-4 ІНФОРМАЦІЯ_2,
- зобов'язати адміністрацію цеху № 1 зробити
необхідні розрахунки за три останні роки, нарахувати та сплатити ОСОБА_1
доплату за виконання роботи тимчасово відсутніх працівників.

Оскаржуючи рішення КТС, товариство посилалось на відсутність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання
незаконним наказу про відшкодування за його рахунок шкоди, завданої при
виконанні ним трудових обов'язків, та про нарахування йому коштів за виконання
роботи тимчасово відсутніх працівників.

З матеріалів справи вбачається і суд вірно прийшов до висновку, що між
ОСОБА_1 та товариством сторонами склались
трудові правовідносини, які регулюються трудовим законодавством.

Відповідно до ст. 228 КЗпП України у разі незгоди з рішенням комісії по
трудових спорах працівник чи власник або
уповноважений ним орган можуть оскаржити її рішення до суду в десятиденний строк з дня вручення їм виписки з протоколу
засідання комісії чи його копії.

3

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів» незалежно від того, працівником, власником або уповноваженим ним органом чи прокурором порушена
справа після вирішення спору в КТС, суд розглядає її в порядку позовного провадження, як трудовий спір, що вирішувався в
КТС, тобто, як вимогу працівника до підприємства, установи, організації.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, не зважаючи на відмову ОСОБА_1
від уточнення своїх вимог та викладення їх у позовній заяві, розглянув
зазначену справу як трудовий спір за вимогою ОСОБА_1 до товариства.

Згідно ч.3 ст.309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянти не надали доказів тому, що та обставина, що ОСОБА_1 мав при розгляді справи статус третьої особи, потягла за собою
невірне вирішення справи. Його права та обов'язки як учасника
цивільного процесу, передбачені ЦПК України, при розгляді справи не були порушені чи обмежені. Порушень процесуального права,
передбачених ст. 311 ЦПК України, які б могли бути
підставою для скасування рішення та передачі справи на новий розгляд, у справі не
вбачається.

При розгляді даної справи місцевий суд належним чином з» ясував та
перевірив доводи кожної сторони, проаналізував
надані по справі докази щодо всіх обставин спору, що виник, та вірно розглянув справу в порядку позовного провадження
як спір між працівником та підприємством.

Встановивши, що згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій, в обов'язки
ОСОБА_1 входило виконання робіт по строповці вантажів та переміщення вантажів кранами, і в результаті
недбалого виконання своїх обов'язків та порушення вимог Інструкції з безпечного ведення робіт для ІНФОРМАЦІЯ_4,
які обслуговують вантажопідйомні
крани, з якою він був ознайомлений, підприємству була заподіяна матеріальна шкода, що не заперечує і
сам ОСОБА_1, суд вірно прийшов до висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_1,
які були розглянуті в КТС.

Суду не були надані докази і того, що ОСОБА_1, поряд із своєю основною роботою ІНФОРМАЦІЯ_2, обумовлену трудовим договором, в
яку входить виконання робіт ІНФОРМАЦІЯ_4, окремо виконував роботу за інших
працівників. Посилання на наявність більшої планової чисельності ІНФОРМАЦІЯ_2 в
цеху як підставу для задоволення вимог про проведення
доплат є необгрутованими.

Апеляційні скарги не містять посилань на факти чи обставини, які могли б
бути підставою для скасування чи зміни судового
рішення, а тому його слід залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, комісії по трудових спорах відкритого акціонерного товариства "Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе" відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 11 грудня 2006 року в
даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена в

України протягом двох місяців.