СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА Іменем
України

20 червня 2007 року

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в
складі:

головуючого -
судді                          Товянської
О.В.

суддів                                                 Широкової
Л.В.

Снітка С.О.

при секретарі судового

засідання                                            Забеліній
О.О.

з участю

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану
на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 18 квітня 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Житлово-будівельний
кооператив № 2 м.Житомира,
про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, -

встановила:

У серпні 2005 р. ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом, просив визнати ОСОБА_2
таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1, що належить
житлово-будівельному кооперативу №2
(далі-ЖБК -2) Посилався
на те, що в квартирі зареєстрований його син - ОСОБА_2, який з липня 1998
р. по теперішній час даною квартирою не користується, а проживає в квартирі
АДРЕСА_2 .
Позивач вважає, що ОСОБА_2, переселився на інше постійне місце проживання, а тому, відповідно до ст.
107 ЖК
фактично втратив право на користування даною квартирою.

У листопаді 2006 р. відповідач ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву, просив суд зобов'язати
ОСОБА_1 не
чинити йому перешкод в користуванні квартирою та вселити його у спірну
квартиру, посилаючись на те, що він зареєстрований у спірній квартирі, з цієї квартири він був призваний на військову службу,
після повернення проживав у цій квартирі, проте батько чинить йому перешкоди у
користуванні квартирою - поміняв замок, влаштовує скандали,
погрожує розправою.

Рішенням
Богунського районного суду м.Житомира від 18 квітня 2007 р. в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням відмовлено за
безпідставністю. В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом
вселення відмовлено за безпідставністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі
07 грн. 50 коп.

Справа № 22ц/1309                                                                                       Головуючий у суді 1 -ї інстанції Коломієць О.С.

Категорія  29                                                                                                  Суддя-доповідач Товянська О.В.

Не погоджуючись з
даним рішенням , позивач
по первісному позову ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати в частині відмови
в задоволенні його позовних вимог та ухвалити нове рішення яким його позов
задовольнити, з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам
справи.

Обґрунтовуючи
доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що суд, встановивши, що
відповідач з 1998 року
дійсно не проживав у спірній квартирі, і це підтверджено відповідними доказами,
безпідставно відмовив у позові про визнання його втратившим права на житло.

В решті рішення не оскаржено.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1
проживає за адресою: АДРЕСА_1, і є членом ЖБК № 2 м.Житомира. Крім нього в квартирі зареєстрований син - ОСОБА_2(а.с.б), який не
є членом кооперативу і не має права на пай( частину паю).

Квартира є
однокімнатною , жилою
площею 17,4 м кв. В даний час в
квартирі разом з позивачем проживає його дружина ( повторним шлюбом) та малолітній син від цього шлюбу.

Відповідач, як
встановлено, створив сім»ю, проте ні він, ні його дружина власного житла не
мають. Оскільки у спірній однокімнатній квартирі проживає ціла сім»я, то
спільне користування цією кімнатою вважають неможливим.

Незабезпеченість
житлом викликала конфлікт між сторонами і викликало звернення до суду з цими
позовами.

Відмовляючи у
позові ОСОБА_1 у визнанні
ОСОБА_2 втратившим
право користування спірною квартирою з підстав, передбачених ст.107 ч.2 ЖК, суд
першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що відповідач обрав інше
постійне місце проживання чи забезпечений іншим жилим приміщенням.

Такі висновки суду є обгрунтованими, виходячи з
наступного.

Відповідно
до ч.2 ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на
постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в
тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним
з дня вибуття.

Відповідно до ч.2 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами Житлового кодексу України"
(зі змінами, внесеними постановами від 10
березня 1989 р. № 2, від 25 грудня 1992 р. № 13 та від 25 травня 1998 р. № 15) на ствердження
вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про
обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в
листах, розписка, переадресовка
кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше
жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на
невизначений строк тощо).

Таким чином,
відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні
позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач не надав
доказів, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_2 вибув зі спірної квартири і обрав інше постійне місце
проживання.

Доводи апеляційної скарги висновків, викладених у рішенні
суду не спростовують.

Ухвалене судом
першої інстанції рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його
скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303-304,
307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1   відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 18 квітня 2007 року залишити
без    змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.