Справа №2-454/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

06 лютого 2007
року            Комсомольський районний
суд м. Херсона у складі:

головуючого -
судді Завальнюка І.В.,

при
секретарі - Квеквескірі О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

встановив:

У серпні 2006 року позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те, що він в період з лютого 2000 року по
липень 2006 року проживав однією сім'єю із ОСОБА_2., відповідачем по справі.
Вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але шлюб
не зареєстрували. При цьому, позивач зазначає, що у 2003 року вони, за спільні
кошти, придбали житловий будинок АДРЕСА_1, однак його оформлення було здійснено
на відповідача. Зважаючи на те, що зазначений будинок є спільною сумісною
власністю сторін, оскільки був придбаний внаслідок спільної праці членів сім'ї,
при цьому частки кожного співвласника у праві спільної сумісної власності є
рівними, ОСОБА_1просив суд визнати за ним право власності на ½  частину зазначеного будинку.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої вимоги із
викладених вище підстав, просили суд позов задовольнити, додатково пояснивши,
що спірний будинок було придбано за спільні кошти в той час, як він проживав із
відповідачем у цивільному шлюбі. Крім того, ремонтом даного будинку займався
він сам.

Відповідач ОСОБА_3. та її представник в судовому засіданні позов не
визнали, пояснивши, що спірний будинок було придбано за кошти її батьків, які й
знайшли продавця та домовлялися за купівлю. Крім того, пояснили, що із
позивачем вона зустрічалася, однак серйозних стосунків не було, інколи він міг
залишитися у неї на ніч. Також пояснили, що ремонт будинку проводився фактично
за кошти батьків, при цьому дійсно позивач порекомендував робочих, однак майже
всі матеріали були придбані її батьками, а позивач витратив на ремонт лише біля
700 гривень. Зважаючи на те, що знайомство із позивачем не можна вважати про
проживання однією сім'єю, оскільки фактично спільного побуту та взаємних прав і
обов'язків не було, а будинок було придбано за коштів батьків спеціально для
проживання в ньому її разом із своєю малолітньою дитиною, просили суд в
задоволенні позову відмовити.

Вислухавши
пояснення сторін та їх представників, покази свідків та дослідивши матеріали
справи, суд вважає позов не підлягаючим задоволенню. Судом встановлено, що
згідно договору купівлі-продажу від 26.11.2003 року, засвідченого приватним
нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, ОСОБА_2, відповідач по
справі, придбала за 8273 гривні житловий будинок АДРЕСА_1. Відповідно до п. З
договору право власності на житловий будинок у відповідача виникло з моменту
нотаріального посвідчення договору.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1., посилаючись на
те, що в період часу з лютого 2000 року по липень 2006 року проживав однією
сім'єю із відповідачем без реєстрації шлюбу, був пов'язаний з нею спільним
побутом, мав взаємні права та обов'язки та прибав зазначений будинок за спільні
кошти внаслідок їх спільної праці, оформивши при цьому всі документи на
відповідача, на підставі ст. 17 Закону України «Про власність» та ст. 368 ЦК України вважав
його спільною сумісною власністю сторін та просив суд визнати право власності
на ½  його частину.

При цьому як на підставу в обгрунтування своїх вимог
позивач послався на покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_3.,
ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7, які підтверджували факт проживання сторін
однією сім'єю без реєстрації шлюбу, придбання спірного будинку за спільні кошти
та факт проведення спільного ремонту будинку. Також свідок ОСОБА_8., який є
батьком позивача, в судовому засіданні додатково пояснив, що він дав сину 1750
гривень на проведення ремонтних робіт, де були взяті інші кошти йому невідомо.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням відповідача
свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 повідомили, що відносини
відповідачки із позивачем не були стійкими, їх взаємини не були пов'язані
спільним побутом та не тягнули за собою наявність взаємних прав та обов'язків.
Крім того повідомили, що спірний будинок було придбано за кошти батьків. Свідок
же ОСОБА_14, яка є родичем ОСОБА_15 - колишнього власника будинку, повідомиш,
що була присутньою під час зустрічі останньої з матір'ю відповідачки, яка
домовилася про купівлю будинку та особисто передала грошові кошти за нього.

Крім того, як на додаткову підставу своїх заперечень відповідач надала
довідку голови квартального комітету від 20.1L2006 року, завірену
заступником Комишанського селищного голови згідно якої ОСОБА_1за місцем
проживання відповідача не проживав та не проживає.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність» та ст. 368 ЦК України майно,
придбане внаслідок спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є
їх спільною сумісною власністю.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд
вважає, що позивач в силу ст. 10 ЦПК України не надав суду належних та
допустимих в спірних правовідносинах доказів придбання житлового будинку
АДРЕСА_1 внаслідок спільної праці його і відповідачки та за їх спільні грошові
кошти. При цьому суд вважає, що зазначені факти не можуть ґрунтуватися лише на
показах свідків. Надані ж позивачем докази отримання грошових коштів у борг в
січні 2004 року та придбання у липні 2006 року будівельних матеріалів для
проведення ремонту будинку не свідчить про придбання самого будинку за спільні
кошти у листопаді 2003 року.

Поряд із тим, із договору кугавлі-продажу спірного будинку убачається, що
останній придбано саме ОСОБА_2.. При цьому будь-яких письмових угод, якими б
визначалося, що придбаний будинок с
спільною сумісною власністю, між сторонами не укладалося.

При зазначених више обставинах суд вважає за необхідне в задоволенні позову
ОСОБА_1відмовити за необфунтованіетю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11.212-215
ЦПК України, ст.ст.355,368, ст. 17 Закону України «Про власність», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності відмовити за необірунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду
Херсонської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-деиний строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарга: