Справа
№22ц-244,2007р.                                 Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: №40    Доповідач - Капітан І.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2007 року лютого місяця «05» дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в
складі:

Головуючого - Капітан І.А. Суддів: Цуканової І.В., Кузнєцової О.А. при секретарі - Однорог Л.Ю.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дніпровського районного суду
м.Херсона від «05» грудня 2006 року

за позовом

ОСОБА_1 до Херсонського
обласного будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи про

поновлення на роботі.

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом,
в якому просив скасувати наказ НОМЕР_1 від 15.06.06 року про звільнення його з посади ІНФОРМАЦІЯ_1 Обласного
будинку дитини для дітей з ураженням
центральної нервової системи (далі - Будинок дитини) за п.4 ст.40 КЗпП України та поновити його по цій посаді,
посилаючись на те, що з 10 по 15 червня
2006 року він прогулів не допускав, а звільнення, яке відбулося, є наслідком його відмови залишити роботу за власним
бажанням.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення
скасувати.

В письмових
запереченнях відповідач, посилаючись на безпідставність
доводів апеляційної скарги та - законність і обґрунтованість рішення, просить скаргу відхилити, а рішення
залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд 1 інстанції виходив з того, що будь-яких документів на підтвердження поважності причин
свого невиходу на роботу 10 червня 2006 року ОСОБА_1 суду не надав, 13 червня 2006 року взагалі не вийшов на роботу, а тому підстави для задоволення його вимог відсутні.

Проте такого висновку суд дійшов без ретельної перевірки обставин справи, з'ясування прав та обов'язків сторін, без
належної оцінки зібраних у справі доказів, з порушенням норм
матеріального права, що, відповідно до ст.309 ЦПК
України, є підставою для скасування рішення і ухвалення по справі нового
рішення.

2

Як свідчать матеріали справи, за заявою ОСОБА_1 від 23 грудня 2005 року /а.с. 36/ його було
прийнято на посаду ІНФОРМАЦІЯ_1 Будинку дитини на 0,5
ставки з окладом згідно зі штатним розкладом з 3 січня 2006 року (наказ №НОМЕР_2 від 03.01.06р. - а.с. 11/. Матеріали
справи також містять наказ №НОМЕР_2 від 03.01.06
року про прийом ОСОБА_1 на посаду ІНФОРМАЦІЯ_1 на 0,5 ставки з окладом згідно зі штатним розкладом з 03
січня 2006 року зі строком випробування 1 місяць /а.с.
37/. За клопотанням головного лікаря Будинку дитини
№НОМЕР_3 від 03.01.06 року ОСОБА_1 було направлено на курси ІНФОРМАЦІЯ_2 до м. Києва, слухачем яких він був
зарахований з 3 січня по 9 червня 2006 року включно /а.с. 30,39,40/.

Відповідно до наказу №НОМЕР_4 від 03.01.06 року, з яким позивача не було ознайомлено, ОСОБА_1, на підставі його заяви та путівки
№13 МОЗ України Київської медичної академії
післядипломної освіти ім. П.Л.Шулика, надано
додаткову відпустку у зв'язку з навчанням на курсах спеціалізації в м. Києві
терміном на 5 місяців з 03.01.06р. по 09.06.06р. включно /а.с. 79/. Факт подачі
і написання заяви про надання такої відпустки /а.с. 80/ ОСОБА_1 заперечує. Перед направленням на курси
спеціалізації ОСОБА_1 не був фактично допущений до своєї основної роботи, не був ознайомлений з умовами праці, трудовим розпорядком, що підтверджується
поясненнями самого позивача та єдиною датою наказу про прийом
його на роботу, клопотання про направлення його на курси, путівки та квитка слухача курсів - 3 січня 2006 року /а.с. 11,30,37,39,40/. Після закінчення навчального процесу на
курсах спеціалізації, який проходив з 9 год. до 1612
год. щоденно, крім вихідних днів - суботи та неділі /а.с.29/, ОСОБА_1 повернувся у м.Херсон 10 червня
2006 року і в цей день на роботу до Будинку дитини не з'явився. Згідно ст.73
КЗпП України та табелю щоденного обліку /а.с. 54/ 11 та 12
червня 2006 року були вихідними днями. Згідно
доповідних /а.с. 38, 41-47/ ОСОБА_1 не вийшов на роботу 10-го та 14-го
червня 2006 року, а 13-го та 15-го червня 2006 року
він з'являвся в Будинку дитини, але до своїх функціональних
обов'язків ІНФОРМАЦІЯ_1, які повинен був виконувати з 8 до 11 години, він не
приступав. Згідно актів /а.с. 48,53/ ОСОБА_1 відмовився від пояснень з приводу
своєї відсутності на роботі 10 червня 2006 року, свого запізнення на роботу на одну годину 15 червня 2006 року та -
надання виправдувальних документів. За поданням головного лікаря
/а.с. 49/ профспілковий комітет Будинку
дитини дав згоду на звільнення ОСОБА_1 за ст.40 п.4 КЗпП України /а.с. 50-51/. Згідно обхідного листа /а.с. 32/,
який, за поясненнями самого позивача, він
отримав від адміністрації Будинку дитини при виході на роботу вранці 13 червня 2006 року, ОСОБА_1 прийнято на роботу З січня, а звільнено - 13 червня 2006
року, підраховано також кількість днів невикористаної
відпустки. Згідно наказу №НОМЕР_5 від 1 червня 2006 року /а.с. 73/ зобов'язано
включити в графік роботи лікарів ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 з 10 червня 2006 року, а ОСОБА_1 приступити до роботи 10.06.06 року згідно графіка. З даним наказом ОСОБА_1 не ознайомлено. Згідно наказу НОМЕР_1 від 15 червня 2006 року /а.с.52/ ОСОБА_1 звільнено з роботи з 15 червня 2006 року за прогул без поважних причин, що мав місце з 10 по
15 червня 2006 року (п.4 ст.40 КЗпП України).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника у випадку прогулу (в тому числі відсутності
на роботі більше трьох годин протягом робочого дня)
без поважних причин. Оскільки законодавством не визначено
переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, у справах про звільнення за п.4
ст.40 КЗпП України суд вирішує питання про поважність
причин відсутності працівника на роботі виходячи з конкретних
обставин і враховуючи будь-які докази із числа передбачених
ст.57 ЦПК України.

Відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів
України від 13 березня 1998р. №59-день прибуття із
відрядження вважається неробочим днем.

3

Встановлені судом обставини підтверджують, що по закінченню повного курсу спеціалізації ОСОБА_1 повернувся з м. Києва до м.Херсона 10 червня 2006 року, у зв'язку з чим, цей день не може
вважатись робочим. Про існування наказів №НОМЕР_4 від
03.01.06 року щодо надання йому додаткової відпустки з 3 січня по 9 червня 2006 року та - №НОМЕР_5 від 01.06.06 року
щодо включення його в графік роботи з 10.06.06 року ОСОБА_1 не було відомо, оскільки ці
накази було видано в період його перебування на курсах.

Також судом встановлено, що 13 червня 2006 року ОСОБА_1 вийшов на роботу, що підтверджується доповідними /а.с.
42,46/, однак до виконання своїх функціональних
обов'язків не приступив з незалежних від нього причин. Такими причинами були: пропозиція адміністрації Будинку дитини звільнитися за власним бажанням, що підтверджується
обхідним листом /а.с. 32/, в якому зазначено дату його звільнення -13 червня
2006 року, та - поясненнями самого позивача, а також - не ознайомлення ОСОБА_1 зі своїми функціональними обов'язками, робочим місцем,
Правилами внутрішнього трудового
розпорядку, що підтверджується як єдиною датою видання наказу про прийом
позивача на роботу і документів про проходження ним курсів спеціалізації - З січня 2006 року, так і поясненнями позивача.
Відсутність ОСОБА_1 на роботі 14 червня 2006 року була викликана попередніми діями адміністрації Будинку дитини, спрямованими на його звільнення, і, при
тому, що в обхідному листі, виданому позивачеві, вже було
зазначено дату його звільнення - 13 червня 2006 року, такий невихід на роботу, на думку колегії, не можна вважати здійсненням
прогулу без поважних причин.

Факт допущення ОСОБА_1 прогулу без поважних причин 15 червня 2006 року
спростовується письмовими матеріалами справи /а.с. 53,54/, а саме: табелем щоденного обліку, де не зазначено ОСОБА_1 прогулом цей день, а також - актом від 15.06.2006 року, в
якому зазначено про запізнення ОСОБА_1
на роботу на одну годину.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки встановлені конкретні обставини
справи підтверджують, що з 10 по 15 червня 2006 року прогулів без поважних причин ОСОБА_1 не допускав. При тому, що тривалість
його робочого часу в Будинку дитини становить 3 години,
він 13-го і 15-го червня 2006 року перебував на роботі, однак до
виконання своїх функціональних обов'язків не приступав по незалежним від нього причинам, зазначеним вище. 10 червня 2006
року для нього, як для працівника, який прибув з
іншого міста з курсів спеціалізації, не повинен бути
робочим днем. 11-го і 12-го червня 2006 року -за трудовим законодавством вважалися неробочими днями, а 14-го червня 2006 року невихід ОСОБА_1 на роботу обумовлений об'єктивними
поважними причинами, які відповідачем не були
спростовані (консультація в Управлінні охорони
здоров'я з приводу пропозиції адміністрації Будинку дитини щодо звільнення з роботи, а також - проведення в Будинку
дитини обласних заходів).

За таких обставин наказ НОМЕР_1 від 15 червня 2006 року підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 - поновленню на попередній роботі.

Керуючись ст.40 КЗпП України, ст.303,307,309,314 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 05 грудня 2006 року
скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

4

Наказ НОМЕР_1 від 15 червня 2006 року по Обласному Будинку дитини для дітей з ураженням ЦНС про звільнення ОСОБА_1 з 15 червня 2006 року за прогул без поважних причин, що мав місце з 10.06.06р. по 15.06.06р. (п.4
ст.40 КЗпП України), скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 Обласного Будинку дитини для дітей з ураженням ЦНС з 15
червня 2006 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги до
Верховного Суду України.