У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 жовтня 2007 року                                                                               м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Григор'євої Л.І.,

суддів:

Балюка М.І.,                          Гуменюка В.І., Барсукової В.М.,                   Данчука В.Г., -

розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

в с т а н о в и л а:

У травні 2003 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2про стягнення коштів,
посилаючись на те, що у березні 2002 року видав відповідачу доручення з правом
розпорядження автомобілем “Даймлер”, 1979 року випуску. Вони домовились, що,
продавши автомобіль, відповідач поверне йому гроші в сумі 2785 грн., про що
останній видав розписку. Проте після продажу автомобіля ОСОБА_2 кошти не
повернув. Позивач просив задовольнити позов.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Новоград-Волинського міського суду від 3 грудня 2003 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 2785 грн.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11 березня 2004 року
рішення Новоград-Волинського міського суду від 3 грудня 2003 року скасовано і
ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалене рішення апеляційного
суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм
процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до статті 386 ЦК УРСР (1963
року) за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується виконати
від імені й за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Згідно статті 390 ЦК УРСР (1963 року)
повірений зобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості
про хід виконання доручення; по виконанні доручення без зволікання подати
довірителеві звіт з доданням виправдувальних документів, якщо це вимагається
характером доручення; без зволікання передати довірителеві все одержане в
зв'язку з виконанням доручення.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3., на підставі договору доручення від 19 жовтня 2002 року, уповноважив
ОСОБА_1керувати (користуватися), а також розпоряджатися (продати, подарувати,
обміняти тощо) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного
засобу (технічного паспорту) автомобілем марки Даймлер-Бенц, 1979 року випуску,
державний номер НОМЕР_1

Також, згаданим дорученням, надав право
ОСОБА_1 одержувати належні ОСОБА_3, за результатами угод, укладених на підставі
згаданого доручення, грошові суми (а.с. 56).

Дане доручення було видане на три роки
і дійсне до 19 жовтня 2005 року, ніким не скасовано і не визнано недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та постановляючи своє рішення про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, суд апеляційної інстанції
правильно виходив з того, що оскільки ОСОБА_1. видав генеральне доручення на
розпорядження автомобілем ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3, якому належить на праві
власності даний автомобіль, то право вимагати все одержане у зв'язку з
виконання доручення має лише власник автомобіля ОСОБА_3.

У відповідності до частини 1 статті 335
ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або вирішені
ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно
статті 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо
визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права.

Судом апеляційної інстанції досліджено
обставини справи повно, зібраним доказам дана оцінка.

Доводи скарги не спростовують висновків
суду.

Рішення суду апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його зміни або скасування не
встановлено.

Керуючись
статтями 333, 335-337, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської
області від 11 березня 2004 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                       Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                 М.І.
Балюк

В.М.
Барсукова

В.І.
Гуменюк

В.Г.
Данчук