У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 липня 2007 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф.,  Пшонки М.П.,   Романюка Я.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства “Страхова компанія
“Правекс-Страхування” про визнання договору частково недійсним та стягнення
страхової виплати, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського районного суду
Сумської області від 20 жовтня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської
області від 7 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2006 р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ВАТ “Страхова
компанія “Правекс-Страхування” про визнання договору частково недійсним та
стягнення страхової виплати.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 20.10.2006 р. позов
залишено без розгляду з підстав п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 7.12.2006 р. ухвала
місцевого суду змінена: визначено, що позов в частині вирішення вимог про
визнання недійсним п. 9.1 договору добровільного страхування підлягає вирішенню
компетентним судом, яким є місцевий загальний суд за місцем розгляду справи
третейським судом. В решті ухвалу місцевого суду залишено без змін.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення судами
норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання про
скасування судових рішень та передачу справи на новий розгляд до місцевого
суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду ухвал судів
першої та апеляційної інстанцій відсутні, виходячи з наступного.

Залишаючи позов без розгляду, місцевий суд виходив з того, що відповідно до
умов укладеного між сторонами договору страхування усі спори, розбіжності або
вимоги, які виникають з даного договору або у зв'язку з ним, у тому числі такі,
що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним,
підлягають вирішенню в постійно діючому Незалежному третейському суді при Всеукраїнській
громадській організації “Ліга юридичного захисту інтересів споживачів” і від
відповідача надійшло до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх
доказами заперечення проти вирішення спору в загальному суді.

Змінюючи ухвалу місцевого суду, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні
вимоги  про визнання  договору частково недійсним відповідно до
вимог ст. 2, п. 3 ч. 3 ст. 51 Закону України “Про третейські суди”
розглядаються компетентним судом, яким є місцевий загальний суд за місцем розгляду
справи третейським судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ухвала апеляційного
суду та ухвала місцевого суду в тій частині, що залишена судом апеляційної
інстанції без змін, постановлені з додержанням норм процесуального права та
відсутні передбачені ст. 342 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування ухвали
суду.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновки судів не спростовують.

Керуючись ст.ст. 332, 342  ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 7 грудня 2006 року та змінену
нею ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 20 жовтня                 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України :

Є.Ф. Левченко

М.П. Пшонки

Я.М. Романюк