Головуючий 1 інстанції Березкына О.В.
Справа № 22-1240     Доповідач
УХВАЛА Іменем України

27 лютого 2007 року Апеляційний
суд Донецької області в складі: головуючого судді Курило В.П. суддів Саніковой
О.С, Шамрило Л.Г. при секретарі
Степаненко В.Б.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Єнакієве Донецької області
на рішення Єнакіївського міського суду Донецької області від 7 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Єнакієве Донецької області про відшкодування моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

В апеляційний
суд Донецької області надійшла апеляційна скарга відділення виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництв та
професійних захворювань в м. Єнакієве Донецької області на рішення
Єнакіївського міського суду Донецької області від 7 грудня 2006 року, яким
частково задоволені позовні вимоги позивача і на його користь з відповідача в
рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 12 000 грн.

В апеляційній
скарзі відповідача - виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування ставиться питання про скасування рішення
суду і відмові в задоволені позовних вимог через те, що факт моральних
страждань позивача не доведений, висновком МСЕК не підтверджений. Висновок МСЕК
про встановлення стійкої втрати професійної працездатності є підставою для
відшкодування позивачеві матеріальної, а не моральної шкоди. Відповідачем
нараховані і сплачуються позивачу всі передбачені законодавством соціальні
виплати в повному обсязі. Крім того, Законом України „Про Державний бюджет
України на 2006 рік"
зупинена дія статей Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", які передбачають виплату моральної
шкоди, тобто правових підстав для стягнення суми моральної шкоди не існує. Суд
в своєму рішенні не навів мотиви, відповідно до яких він прийшов до висновку
саме про таку суму відшкодування моральної шкоди. Не прийняв до уваги те, що
моральна шкода повинна відшкодовуватись власником підприємства, на якому
працював потерпілий і йому було ушкоджено здоров'я.

В
судовому  засіданні  апеляційного
суду  представник  відповідача підтримала доводи апеляційної
скарги, просила її задовольнити.

Позивач
заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним і
обгрунтованним.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач працював на підприємствах вугільної промисловості
і виконував роботи, пов'язані з локальним м'язовим навантаженням. Актом
розслідування хронічного професійного захворювання у позивача встановлено
професійне захворювання -
вібраційна хвороба, у зв язку з чим ОСОБА_1. неодноразово знаходився на
лікуванні у медичних закладах. Висновком МСЕК від 5 грудня 2002 року позивачу
встановлено 40% втрати
професійної працездатності та встановлена третя група інвалідності.

Внаслідок
професійного захворювання, отриманого в результаті шкідливих та небезпечних
умов виробництва, ОСОБА_1. заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних
стражданнях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, оскільки порушені його нормальні
життєві стосунки, які потребують від нього додаткових зусиль для організації
його життя, необхідністю звернення до лікарів, неможливістю отримати
високооплачувану роботу.

Суд вважає, що
ушкодженням здоров'я позивачу завдано моральну шкоду, для відшкодування якої
необхідно стягнути з відповідача 12
000 гривень.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, перевіривши матеріали
справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до
ст. 21 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а також з врахуванням рішення Конституційного Суду
України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у разі настання
страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасного випадку зобов'язаний
в порядку, встановленому законом, сплатити грошову суму за моральну шкоду при
наявності факту такої шкоди.

Суд встановив, що захворювання позивача є професійним, про що 5 листопада 2002 року складений акт розслідування хронічного професійного
захворювання. Висновком медичних органів позивачу встановлений діагноз:
вібраційна хвороба першого-другого ступеню - синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх
кінцівок зі стійкими нейротрофічними змінами. Відповідно до висновку МСЕК від 5 грудня 2002 року позивачеві
вперше було встановлено 40%
втрати професійної працездатності безстроково, він був визнаний інвалідом
третьої групи. Позивача було звільнено з роботи у зв'язку з отриманою
інвалідністю.

Ушкодження
здоров'я позивача є наслідком шкідливих і небезпечних умов праці. Він втратив
працездатність, що само по собі підтверджує наявність моральних страждань
позивача. Крім того, він регулярно лікується у лікарнях, є інвалідом 3 групи, обмежений
в спілкуванні, що для людини є неприємним, таким, що її дратує, засмучує,
спонукає до моральних страждань і переживань.

Розглядаючи
справу, суд повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін
і дійшов правильного висновку про те, що позивач надав суду достатньо доказів
наявності у нього моральних страждань внаслідок ушкодження здоров'я на
виробництві.

За таких умов
доводи відповідача про те, що факт моральної шкоди не доведений є
безпідставними.

При цьому не
можуть бути прийняті до уваги посилання Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Єнакієве Донецької області на те, що моральна шкода
повинна відшкодовуватись власником підприємства, на якому працював потерпілий і
де йому було ушкоджено здоров'я.

Також судом не приймаються до уваги
посилання відповідача на Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 рік", яким
зупинена дія норм Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", які передбачають відшкодування
моральної шкоди застрахованим особам чи членам їх сімей, оскільки таке
зупинення не позбавляє постраждалих права на відшкодування моральної шкоди.
Крім того, відповідних змін до вказаних норм Закону внесено не було, а
фінансування Фонду відповідно до ст. 46
зазначеного Закону здійснюється не за рахунок Державного бюджету, кошти на
здійснення страхування від нещасного випадку не включаються до складу
Державного бюджету України.

З урахуванням
ступеню моральних страждань потерпілого і наявності наслідків втрати
працездатності, суд першої інстанції в межах обумовленої законом суми правильно
визначив розмір грошової компенсації моральної шкоди позивача.

Рішення суду
відповідає вимогам закону і підстав для його скасування не має. Доводи
апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального законодавства, що
призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 304, 307,308, 314 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відхилити. Рішення Єнакіївського міського суду Донецької області від 7 грудня 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але вона може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ухвалою суду апеляційної інстанції законної сили.