Апеляційний суд Запорізької
Справа №22-3287/07
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Гончар О.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 року                                                                                        м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді            Бондаря
М.С.

суддів                                    Гончара
О.С., Ломейко В.О.

при секретарі                     Тахтаул
О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21
червня 2007 року про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 21 червня 2007 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1.
про видачу судового наказу про стягнення коштів за договором займу.

З даною ухвалою суду ОСОБА_1. не згодний, в зв'язку з чим
25 липня 2007 року звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив її
скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вислухавши доповідача, дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.4 ч.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд має право
скасувати ухвалу і передати питання на новий розгляд суду першої інстанції.

Встановлено, що відмовляючи ОСОБА_1. у прийнятті заяви
про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за правочином -
договором позики, укладеним 07 листопада 2006 року між ОСОБА_1. і ОСОБА_2., суд
першої інстанції керувався тим, що відповідно до ч.1 ст.100 ЦПК України суддя
відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо заявлено вимогу непередбачену
ст. 96 цього Кодексу, або із заяви і поданих документів вбачається спір про
право. Розглянувши надані заявником заяву і копію розписки суд угледів з них
спір про “право цивільне”. Суд вважав, що, що вимога заявника зводиться до
примушування виконання кредитного договору, що вказує на наявність спору про
право цивільне.

Разом з тим, з такими висновками суду погодитись не
можна.

Відповідно до ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути
видано, якщо заявлено вимогу, яка ґрунтується на правочині, вчиненому у
письмовій формі.

07 листопада 2007 року між ОСОБА_1. і ОСОБА_2. в
письмовій формі укладено договір позики. Як доказ заявник надав копію розписки,
згідно якої позикодавець ОСОБА_1. передав позичальнику ОСОБА_2. 2500 грн., які
позичальник зобов'язувався повернути до 01 грудня 2006 року. Вважати зазначений
правочин нікчемним підстав не має.

Заявник в заяві про видачу судового наказу не ставить
питання про визнання, встановлення, поновлення, скасування позбавлення чи
припинення прав сторін, або ж усунення будь-яких перешкод щодо нього. За умови
надання заявником оригіналу розписки у суду першої інстанції були всі підстави
для видачі судового наказу. Отже за таких обставин судова колегія приходить до
переконання, що оскаржувана ухвала суду не ґрунтується на законі, а тому
підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 314, 315,
317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21
червня 2007 року про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу по
справі скасувати і передати питання на новий розгляд суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

суддя

суддя

Бондар М.С.

Ломейко В.О.

Гончар О.С.