Категорія № 41(3)                                                                          інстанції-Биканов
Доповідач - Ляховська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

01 березня 2007 року                                                                    м.
Кривий Ріг

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді
БАРИЛЬСЬКОЇ А.П.

суддів - ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є.,
СОКОЛАН Н.О.

при секретарі - ЧУБІНІЙ А.В.,

за участю
-представника позивачки ОСОБА_2,

представника відповідача Ларіна Андрія Володимировича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу
за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 19 лютого 2004 року за позовом
ОСОБА_1до Відкритого акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення середньої заробітної плати за
час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

26 грудня 2003р.
ОСОБА_1. звернулась
до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі -
ВАТ «ЦГЗК») і просила стягнути на її користь середню заробітну плату за час
вимішеного прогулу в сумі 822грн.80коп., а також компенсацію моральної шкоди в
сумі 5000грн. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що рішенням
Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03.07.2003р., залишеним без
зміни ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2003
року, її було поновлено на роботі прибиральницею виробничих приміщень шахти
імені Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК». Рішення в частині поновлення на роботі та
стягнення середньомісячного заробітку було звернено до негайного виконання.
Проте відповідач рішення суду не виконував, до роботи її не допускав і тільки 16 вересня 2003 року видав наказ
про поновлення її на роботі, а фактично допустив до роботи з 22 вересня 2003 року та з цього
часу став нараховувати заробітну плату.

Рішенням
Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2004
року позов ОСОБА_1. задоволено
частково, на її користь стягнено

2

середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 04
липня 2003 року до 21 вересня 2003 року в сумі
822грн.80коп. та на відшкодування моральної шкоди 1000грн., у задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

ВАТ «ЦГЗК» в своїй апеляційній скарзі ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального
права. Зокрема, на його думку, суд не звернув уваги на відсутність вини
відповідача у несвоєчасному виконанні рішення суду в частині поновлення
позивачки на роботі; неправильно визначив середній заробіток позивачки за час
вимушеного прогулу; не зазначив в рішенні про стягнення сум без урахування
прибуткового податку; та необгрунтовано стягнув моральну шкоду.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що рішенням Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 03.07.2003р., залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2003
року, позивачку ОСОБА_1поновлено на роботі на посаді прибиральниці
виробничих приміщень шахти імені Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК».

Наказ № 443-к
про поновлення ОСОБА_1. на
роботі на підставі цього рішення виданий відповідачем 16 вересня 2003 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що період
вимушеного прогулу позивачки тривав 55
днів, а саме з 04.07.2003р. по 21.09.2003р.

Проте цей
висновок суду не відповідає обставинам справи.

Оскільки виконання судових рішень, в тому числі і тих, що звернені до
негайного виконання, здійснюється у відповідності із Законом України "Про
виконавче провадження", період вимушеного прогулу працівника, за який
настає відповідальність роботодавця на підстави статті 236 КЗпП України,
слід обчислювати з моменту отримання підприємством ухвали державного виконавця
про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду.

Із матеріалів справи убачається, що ухвала про відкриття виконавчого
провадження по примусовому виконанню рішення суду про поновлення позивачки на
роботі отримана відповідачем 06
серпня 2003 року.

Стосовно до
правил статті 24 КЗпП
України, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання
власником або уповноваженим ним

3

органом про це наказу.

Таким
чином, період вимушеного прогулу
ОСОБА_1. складає
з 06 серпня 2003 року по 16 вересня 2003 року і становить
27 робочих днів.

Оскільки ВАТ «ЦГЗК» не виконав негайно рішення суду в частині поновлення
позивачки на роботі, він, на підставі ст..
236 КЗпП України, зобов'язаний виплатити позивачці за весь період невиконання
рішення, тобто, за 27 робочих
днів, виходячи із середньоденного заробітку, який складав 14грн. 96коп.,
середній заробіток в сумі: 27
днів х 14,96грн. = 403грн.93коп.

Період з 16 по 22 вересня 2003 року, коли
позивачка не допускалася відповідачем до роботи через виробничі фактори, є не
вимушеним прогулом, а вимушеним простоєм, тому правила ст. 236 КЗпП України на
цей період не поширюються, а позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку
за час невиконання судового рішення стосовно зазначеного періоду задоволенню не
підлягають.

З. інших,
ніж ті, що передбачені статтею 236
КЗпП України, підстав, позовні вимоги прозивачкою не заявлялися.

Крім того, суд першої інстанції стягнув на користь
позивачки 1000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

На думку колегії суддів, висновок про необхідність задоволення цієї частини
вимог є правильним, проте розмір моральної шкоди є дещо завищеним.

Беручи до уваги п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними
змінами) «Про судову практику по справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» та враховуючи характер та ступінь тяжкості страждань
позивачки, колегія суддів вважає, що відповідною компенсацією його моральних
шкоди є сума 100грн.

Крім того, суд першої інстанції, стягнувши з відповідача
державне мито в сумі 51 грн.неправильно
визначив розмір судового збору, оскільки не стягнув його в частині вимог про
відшкодування моральної шкоди.

Оскільки висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам
справи, колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно змінити в частині
задоволення вимог позивачки та зменшити розмір середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, стягнений з Відкритого акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» на її користь з 822грн.80коп. до
403грн.93коп., розмір моральної шкоди -
з 1000грн. до 100грн., а також стягнути додатково судовий збір в сумі
8грн.50коп.

Також необхідно
доповнити рішення вказівкою про те, що суми стягнені без урахування
прибуткового податку.

4

Керуючись ст.ст. 303,
307, 309 ч. 1
п. 3, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2004 року змінити,
зменшивши розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнений з
Відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат» на користь ОСОБА_1, з 822грн.80коп. до 403грн.93коп., розмір
моральної шкоди - з
1000грн. до 100грн., а також стягнути додатково з Відкритого акціонерного
товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави
судовий збір в сумі 8грн.50коп.

Доповнити рішення вказівкою про те, що суми стягнені без
урахування прибуткового податку.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.