АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції Адаменко Л.В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22"
лютого 2007 р.
Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду  Черкаської області в складі:

головуючого
ХрапкоВ.Д.

суддів                           Адаменко Л.В., Бородійчук В.Г.

при секретарі               Пономаренко Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2006р. по
справі за заявою ОСОБА_1,
ОСОБА_2, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права
власності на частину спадкового майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2
про визнання права власності на частину будинковолодіння, за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання права на !4 частину спадкового майна.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу,-

встановила:

21 березня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулись до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини та
визнання за ними права власності на частину в будинку АДРЕСА_1.

Свою заяву заявники обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати
ОСОБА_5, якій належало 2/5
частини будинку за вищевказаною адресою.

Після смерті вони та їх рідний брат ОСОБА_6 фактично
прийняли у спадщину вказану частину будинку, утримували його в належному
технічному стані, обробляли огород і сад, але до нотаріальної контори ні
протягом 6 місяців,
ні після не зверталися.

Після смерті їх брата ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,  вони звернулись до нотаріальної контори про видачу їм
свідоцтва про право на спадкове майно після смерті їх матері, проте державний
нотаріус своєю постановою від 7
березня 2006 року
відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії -
видачі свідоцтва про право на спадщину так, як ними пропущений строк
прийняття спадщини, а факт прийняття спадщини відсутній.

2

Факт
прийняття   ними   спадщини
в   суді   заявники
підтверджували   довідкою  квартального комітету та просили на підставі
ст.ст. 1216, 1217,
1220-1223, 1227 ЦК України визнати за кожним з них право власності на 13,33% частини
домоволодіння, належного їх матері, зазнаючи про те, що після її смерті було
три спадкоємці.

Рішенням Уманського міськрайсуду від 3 квітня 2006 року за ОСОБА_1
та ОСОБА_2 було визнано право власності за кожним по 13,33% частини
домоволодіння, яке належало їх матері.

За заявою ОСОБА_3 -
дружини рідного брата ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_6
про перегляд зазначеного рішення за нововиявленими обставинами ухвалою
Уманського міськрайонного суду від 16 травня 2006 року вказане рішення скасоване
з тих підстав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приховали, що у вказаному будинковолодіння
проживає дружина їх померлого брата, який є спадкоємцем після смерті їх матері.

22 травня 2006 року до суду із зустрічним позовом про
визнання права власності на 2/5 частини будинковолодіння до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулась ОСОБА_3, яка свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що після смерті
матері її чоловіка та відповідачів спадщину прийняв лише її чоловік, який разом
з нею проживав у спадковому будинковолодіння, підтримував його технічний стан,
а відповідачі ні фактично, ні юридично спадщину не приймали в зв'язку з чим їм
було нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивачка
просила визнати за нею право власності на 2/5
частини спірного спадкового будинковолодіння, як за спадкоємцем першої
черги відповідно до ст. 1261
ЦК України.

Ухвалене по справі рішення Уманського міськрайонного суду
від 11 серпня 2006 року ухвалою
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 27 вересня 2006 року було
скасоване з направленням справи на новий розгляд за апеляційними скаргами
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка не була притягнута до участі у справі як спадкоємець
першої черги після смерті її батька ОСОБА_6.

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про
визнання за нею права власності на 1/2 частину спадкового майна після смерті її
батька ОСОБА_6 Свої позовні вимоги вона обґрунтовувала тим, що її батько до ;
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2
проживав у будинковолодінні його матері, яка померла у ІНФОРМАЦІЯ_3, де він разом
із своїм братом ОСОБА_1
та сестрою ОСОБА_2 прийняли фактично, відповідно до п.1 ч.І ст.549 ЦК (1963р.)
спадщину після смерті їх матері. Так, як батько перебував у другому
зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, то вона має з нею рівне право на
спадкове майно після смерті батька.

Відповідно до ст.529 ЦК України в редакції 1963р. просила
визнати за нею право на спадщину
за  законом   на
1/2   частини   спадкового
майна  її  батька
ОСОБА_6   в   -будинковолодіння
АДРЕСА_1.

Рішенням Уманського міськрайонного суду від 26 грудня 2006 року в
задоволенні позову ОСОБА_1
та ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволений частково. Позов
ОСОБА_4 задоволений повністю. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності
за кожною на 20% будинковолодіння
розташованого по АДРЕСА_1. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять вказане
рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті їх позовних вимог,
мотивуючи тим, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та

3

вимог, заявлених в суді, судова палата приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга ,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає відхиленню із слідуючих підстав.

По справі достовірно встановлено, що як до смерті
спадкодавця ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, так і
після неї у належній їй частині будинковолодіння по АДРЕСА_1 постійно проживав
її рідний син ОСОБА_6. Вказане
ніхто із учасників процесу, в тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які також являлись
рідними дітьми померлої, але тривалий час проживали і проживають окремо, не
заперечували.

Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори
в передбачений ст.549  ЦК УРСР
шестимісячний строк з дня відкриття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не звертались.

Поскільки ОСОБА_6 прийняв спадщину з дня її відкриття, то
відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята ним спадщина визнається належною
йому, як спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Доводи апелянтів про те, що після смерті матері, тобто з
часу відкриття спадщини,  ОСОБА_6,
проживав не в належній частині будинковолодіння, а лише у времянці, не мають
значення по справі так, як відповідно до ст. 549 ЦК УРСР прийняття частини спадкового майна означає
прийняття спадщини в цілому.

Дії ОСОБА_6 після відкриття спадщини після смерті матері
відповідали вимогам ч.І ст.549 ЦК УРСР про те, що визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим
майном, належним спадкодавцю або якщо він подав заяву про прийняття спадщини до
нотаріального органу за місцем відкриття спадщини. Право вибору цих дій
належить спадкоємцю і ці дії повинні
бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, яким
відповідно до ст. 525 ЦК УРСР був день смерті спадкодавця.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали суду жодних доказів про те,
що вони в передбачений ст.549 цього Кодексу строк вчинили будь-які дії, які б
свідчили про те, що вони фактично вступили в управління та володіння спадковим
майном.

Надана ними довідка НОМЕР_1, видана
квартальним комітетом не свідчить про
те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом шестимісячного строку з часу  відкриття
спадщини  вчинили які-небудь
дії,  пов'язані  з фактичним
прийняттям спадщини.

Із змісту зазначеної довідки скоріше вбачається їх
допомога матері при її житті та про їх участь у її похованні. Крім цього, серед
інших осіб, зазначених у цій довідці є дані про ОСОБА_2, яка не є учасником
процесу (а.с.4).

Із заявою про прийняття спадщини після смерті матері
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до нотаріальної контори звернулись лише 6 березня 2006 року, після
смерті їх брата ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постановою нотаріуса Уманської державної нотаріальної
контори від 7 березня 2006
року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на
спадщину після смерті матері в зв'язку з тим, що ними пропущений шестимісячний
строк подачі заяви про прийняття спадщини та не доведений факт її прийняття.
Дану постанову ОСОБА_1 та ОСОБА_2  в
судовому порядку не оскаржували, хоч таке право їм роз'яснено, а копія
постанови вручена.

Після цього, 21
березня 2006 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права власності на  частку в спадковому будинковолодінні в
порядку окремого провадження з обгрунтуванням їх права на спадкове майно після
смерті матері померлої у ІНФОРМАЦІЯ_3,
нормами цивільного Кодексу України, введеного в дію з 1-го січня 2004 року, не
дивлячись на те, що з прийняттям та введенням в дію цього Кодексу факт
прийняття спадщини не встановлюється, а в разі пропуску шестимісячного строку
для прийняття спадщини з поважної причини

4

відповідно до ст. 1272
ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив його, суд може визнати
додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Проте, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не прийняли спадщину з
поважної г причини
питання не ставилось.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Помилкове застосування судом норм матеріального права не
впливає на суть та правильність прийнятого рішення так, як норми ЦК УРСР та ЦК
-України спірні правовідносини регулюють однаково;

Керуючись ст.ст. 303,
304, 307, 308,314,315 ЦК України, судова палата,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області
від 26 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може
бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання  законної сили.

Суддя