У Х В А Л А

Іменем
УКраїни

30
травня  2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                Патрюка М.В.,

суддів:                          Костенка А.В., Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П., Тітова Ю.Г., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до колективного
підприємства “Ковельбуд” про стягнення вартості вкладу з урахуванням  індексу інфляції за весь час прострочки, а
також річних від простроченої суми,

в с т а н о в и в

У березні 2003 року ОСОБА_1,
звернувся з указаним позовом, посилаючись на те, що він являється співвласником
колективного підприємства (далі - КП) “Ковельбуд”, яке утворилось шляхом викупу
трудовим колективом орендарів державного майна підприємства “Волиньбуд”. При
викупі підприємства ним було внесено 36 000 крб. готівкою, приватизаційний
сертифікат та зараховано на його рахунок кошти в сумі 161 750 крб., зароблені
під час оренди майна. У квітні 2002 року він звільнився з підприємства й
звернувся до відповідача з вимогою про виплату вартості вкладу, яка, за його
підрахунками, на час звільнення становила 10 648 грн. Під час розгляду справи
ОСОБА_1 зменшив свої позовні вимоги й просив стягнути з відповідача вартість
вкладу в сумі 4 929 грн., компенсацію у зв'язку з інфляцією в сумі 350 грн., 49
грн. річних та 1 700 грн. судових витрат.

Крім того, позивач просив
відшкодувати завдану йому моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

Рішенням Ковельського міського суду
Волинської області від 16 жовтня 2003 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто на його користь 238 грн. вартості вкладу, 0, 81 грн. річних та 254
грн. 87 коп. інфляційних нарахувань. У решті позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 15 червня 2004 року рішення суду першої інстанції
змінено. Зменшено суму компенсації у зв'язку з інфляцією до 16 грн., збільшено
суму присуджених річних до 2 грн. 65 коп. та додатково стягнуто 57 грн. 97 коп.
судових витрат. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального й процесуального права, просить скасувати ухвалені в справі
судові рішення та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд виходив із того, що вартість вкладу позивача
визначена ще в 1997 році в розмірі 238 грн., тобто в період, коли він був
працівником КП “Волиньбуд”, і в подальшому не змінювалась.

Проте з такими висновками
погодитися не можна з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1
перебував у трудових відносинах з орендним підприємством “Волиньбуд” і в 1993
році приймав участь у викупі державного майна та створенні колективного
підприємства “Волиньбуд”. При цьому він вніс майновий сертифікат на суму 1 050
000 крб., 36 000 крб. готівкою та зарахував кошти, зароблені ним під час оренди
цілісного майнового комплексу, у сумі 161 750 крб., а всього 1 247 750 крб. На
1 січня 1995 року вартість вкладу позивача була визначена в розмірі 190 590 000
крб. В 1999 році була проведена реорганізація КП “Волиньбуд” в зв'язку з чим
структурний підрозділ БУ “Ковельбуд”, в якому працював ОСОБА_1, був виділений в
окреме КП “Ковельбуд”. 30 квітня 2002 року позивач припинив трудові відносини з
відповідачем і звернувся із заявою про виплату вартості вкладу.

Згідно зі ст. 9 Закону України “Про
підприємства в Україні” (який діяв на час виникнення спірних правовідносин)
підприємство діє на підставі статуту. Статут затверджується власниками майна. У
статті 10 цього ж Закону зазначається, що майно підприємства становлять основні
фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається в
балансі підприємства. Джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні
внески засновників, доходи, одержані від реалізації продукції, доходи від
цінних паперів, кредити банків, капітальні вкладення і дотації з бюджету,
надходження від роздержавлення і приватизації власності, придбання майна іншого
підприємства, безоплатні або благодійні внески, інші джерела, не заборонені
законодавчими актами України.

Відповідно до ст. 23 Закону України
“Про власність”:

1. У власності колективного
підприємства є вироблена продукція, одержані доходи, а також інше майно,
придбане на підставах, не заборонених законом.

2. У майні колективного
підприємства визначають вклади його працівників. Розмір вкладу працівника у
майні колективного підприємства визначається залежно від його трудової участі в
діяльності державного або орендного підприємства, а також участі у збільшенні
майна колективного підприємства після його створення.

3. На вклад працівника колективного
підприємства нараховуються і виплачуються проценти в розмірі, що визначається
трудовим колективом виходячи з результатів господарської діяльності
підприємства.

4. Працівникові, який припинив
трудові відносини з підприємством, а також спадкоємцям померлого працівника.

Статтею 5.5 Статуту КП “Ковельбуд”
передбачено, що у разі виходу з підприємства
працівник (співвласник) має право одержати грошову або майнову
компенсацію свого паю.

Вирішуючи спір та стягуючи на
користь ОСОБА_1 вартість вкладу в сумі 238 грн. 20 коп., суд положення
зазначених норм закону не врахував і усупереч вимогам ст. ст. 15, 40 ЦПК
України (1963 року) належним чином не з'ясував вартість вкладу позивача у майні
колективного підприємства, маючи на увазі, що його розмір визначається залежно
від трудової участі працівника в діяльності орендного підприємства, його
первісного внеску, а також участі в збільшенні майна колективного підприємства
після його створення.

Крім того, суд не звернув уваги на
те, що при визначенні вартості вкладу працівника, який припинив із
підприємством трудові відносини, повинен ураховуватись баланс підприємства, що
існував на час його звільнення, оскільки саме в балансі підприємства
відображено, чи мало місце збільшення вартості майна підприємства в період
роботи працівника; у порушення вимог ст. 202 ЦПК України (1963 року) не дав
ніякої оцінки висновку судово-бухгалтерської експертизи № 4/72 від 18 липня
2003 року про загальну балансову вартість підприємства КП “Ковельбуд” на день
звільнення позивача; не з'ясував, чи не вийшло правління колективного
підприємства за межі своїх повноважень, затверджуючи дольовий фонд, оскільки
відповідно до п. 1.6. Статуту КП
“Ковельбуд” суб'єктом права колективної власності підприємства є
трудовий колектив, який володіє, користується та розпоряджається своєю
власністю.

За таких обставин, коли судові
рішення ухвалені з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права
вони не можуть вважатись законними й обґрунтованими та підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд.

Разом з тим рішення суду в частині
відмови позивачу у відшкодуванні моральної шкоди ухвалено з дотриманням вимог
закону та відповідно до роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в
постанові від 31 березня 1995 року № 4 “Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, а тому підстави для його
скасування в цій частині відсутні.

Керуючись ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Ковельського міського суду
Волинської області від 16 жовтня 2003 року та ухвалу апеляційного суду
Волинської області від 15 червня 2004 року в частині стягнення вартості вкладу
з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочки, а також річних від
простроченої суми скасувати та направити в цій частині справу на новий розгляд
до суду першої інстанції.

У решті  - рішення та ухвалу залишити без змін

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                М.В.
Патрюк

Судді:                                                                          А.В.
Костенко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка

Ю.Г. Тітов