Справа № 2224                                         Суддя
1-ї ін.- Дяченко С.П.
Категорія -5                                             Доповідач
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007 р. Апеляційний суд
Донецької області у складі

Головуючої - Шабанової В.О.

Суддів - Резникової Л.В., Стратіло
В.І.

АдвокатаОСОБА_3

При секретарі- Кошмак Т.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

На рішення Краматорського міського суду Донецької області
від 19 грудня 2006 року

За позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання договору дарування недійсним, визнання права
власності на Уг частину квартири в порядку спадщини за законом,-

Третя особа: Перша державна
нотаріальна контора м. Краматорська.

В С Т А II
О В И В:

12.06.2006 р. ОСОБА_1звернувся з позовом до ОСОБА_2про визнання
договору дарування недійсним, визнання права власності на Уг частину квартири в
порядку спадщини за законом.

В заяві зазначав, що у 1995 році ( п'ятнадцять років
тому) він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, яка проживала в однокімнатній АДРЕСА_1

У 1996 році був прописаний в квартиру, а у 1997 році дана
квартира була приватизована ним та ОСОБА_4, у зв"язку з чим кожен з них
мав право власності на Уг частину даної квартири.

Згідно з договором дарування від 04.01.2002 року він та ОСОБА_4 подарували кожен
свою частину квартири відповідачці ОСОБА_2,
яка є донькою ОСОБА_4

Квартира зареєстрована в органах
БТІ на ім"я відповідачки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Відповідачка зареєструвалась в
зазначеній квартирі.

На даний час ОСОБА_2. вимагає
виселення його з квартири.

Посилаючись на те, що при укладанні договору дарування він цей договір не
читав, а нотаріус його зміст не роз'яснював, позивач просив визнати договір
дарування квартири недійсним , на підставі ч.І та ч.З ст.230 ЦК, як укладений під
впливом обману з боку ОСОБА_2,
оскільки він та його дружина вважали, що укладають договір довічного
утримання.

У
зв"язку з тим, що після смерті дружини він проживав у спірній
квартирі, спадщина ним була фактично прийнята, просив, визнати за ним право
власності на Уг частину квартири в порядку спадкування, після смерті дружини.

В судовому
засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав.

Відповідачка позов не визнала, наполягала на тому, що між
нею, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 існувала домовленість про укладання саме договору
дарування.

ОСОБА_1 чітко усвідомлював , що ним був укладений саме договір дарування, а
не договір довічного утриманняю

Третя особа- державний нотаріус пояснила, що договір дарування був
укладений та посвідчений в нотаріальній конторі у відповідності' з бажанням та
волевиявленням всіх сторін, в тому числі ОСОБА_1 Сторонам були роз'яснені
наслідки укладання саме такого договору.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19 грудня 2006
року договір дарування вказаної вище квартири визнаний недійсним в частині дарування
спірної квартири ОСОБА_1

За позивачем ОСОБА_1 визнане право на Уг частину однокімнатної АДРЕСА_1

В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

На дане рішення
подана апеляційна скарга відповідачкою ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт ставить питання про
скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в
задоволення позову ОСОБА_1

Вважає, що доводи позивача відносно того, що договір дарування був
укладений ним під впливом обману, свого підтвердження не знайшли.

Заслухавши доповідача, адвоката, який представляє інтереси позивача,
відповідачку, перевіривши матеріали справи апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення, з наступних підстав.

З обставин справи вбачається, що звертаючись з позовом в
суд ОСОБА_1 просив визнати договір дарування квартири недійсним на підставі ст.
230 ЦК України,
тобто, як укладений під впливом обману з боку відповідачки ОСОБА_2.

Розглядаючи справу, суд дійшов висновку про те, що доводи позивача ОСОБА_1
знайшли своє підтвердження; він дійсно мав намір укласти договір довічного
утримання, у зв"язку з чим визнав договір дарування квартири частково
недійсним.

При цьому на порушення ст. ст.212, 214 ЦПК України, суд
першої інстанції не дослідив обставини пов"язані із здійсненням обману з
боку відповідачки ОСОБА_2,
не зазначив в чому цей обман полягав, не послався на відповідні докази з цього
приводу , а також не послався на переконливі докази, якими підтверджується
намір ОСОБА_1 на укладання саме договору довічного утримання.

Оскільки висновок суду ґрунтується на недоведених обставинах, рішення суду,
відповідно до положень ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення.

Із встановлених судом першої інстанції обставин, які не
оспорюються сторонами вбачається, що у 1995 році( п'ятнадцять років тому)
ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4

До реєстрації шлюбу позивач проживав разом зі своєю сім"єю: дружиною,
двома повнолітніми дітьми в цьому ж АДРЕСА_1, в іншому під "їзді.

Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, ОСОБА_1 став проживати в однокімнатній
АДРЕСА_1

З пояснень даного свідка вбачається, що він не знає, яку
саме угоду відносно квартири укладав ОСОБА_1.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили також, що ОСОБА_1
казав їм про те, що після його смерті ОСОБА_2 „нехай
забирає квартиру".( а.с.49).

Проте зазначені показання свідків не можна вважати
переконливими доказами на підтвердження доводів позивача про те. що він, або ОСОБА_4 мали намір
укласти саме договір довічного утримання відносно квартири, а відповідачка
ввела їх в оману, щодо обставин. пов"язаних з укладанням договору.

З матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_4 також не ставила питання про визнання договору дарування
недійсним.

На інші докази, які б свідчили, про дії відповідачки, пов"язані із
навмисним введенням в оману, щодо природи договору та про намір сторін укласти
саме договір довічного утримання, позивач ОСОБА_1 не посилався і не надав їх
суду.

В той же час з пояснень сторін вбачається, що ОСОБА_2 з моменту дарування
квартири у 2002 році не здійснювала будь-яких дій, пов"язаних з доглядом
та утриманням ОСОБА_1 і з того часу він не пред"являв до неї будь-яких
претензій з цього приводу.

Доводи ОСОБА_7 про те, що після смерті дружини він
прийняв спадщину с необгрунтованими,
оскільки на момент смерті ОСОБА_4 спірна квартира вже належала на праві
власності ОСОБА_2 і
спадщина на неї не відкрилась.

Виходячи з наведеного апеляційний суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним, визнання права
власності на 'Л частину
квартири в порядку спадщини за законом, не підлягають задоволенню, як не
доведені.

У зв"язку з
цим в задовленні позову слід відмовити.

Керуючись
ст.307,309,313-316 ЦПК України, апеляційний суд,-ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 грудня 2006
року скасувати, ухваливши нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1в задоволенні позову до ОСОБА_2про визнання
договору дарування недійсним, визнання права власності на 1А частину квартири в
порядку спадщини за законом

Рішення може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох
місяців, починаючи з моменту його проголошення.