Справа №
22ц-1795/2007                                                 Головуючий
у 1 інстанції -Анісімова Н.Д.
Категорія - 29                                                                                                 Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

15 лютого 2007
року                                                                                                             м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючої -
Гурової О.М.,

суддів -
Могутової Н.Г., Шевченко В.Ю.,

при секретарі - Тимченко Г.В.,

за участю -
сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 8 грудня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа - Житлово-будівельний
кооператив „Мир-187" про поділ жилого приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на
рішення Кіровського райсуду
м. Донецька від 8 грудня 2006 року, яким в задоволенні його позовних вимог
відмовлено.

В
апеляційній скарзі Павленко просив скасувати зазначене рішення у зв'язку з тим,
що суд не врахував, що спірна квартира з 1992 року є власністю його та його
дружини в рівних долях. їх син ОСОБА_3 ніякого відношення до поділу квартири не
має, бо не є суб'єктом права сумісної власності подружжя. Суд, замість того,
щоб визнати за кожним з подружжя право власності на 1Л частину спірної
квартири, фактично розглядав спір про зміну умов договору найму жилого
приміщення, хоча такі вимоги учасниками процесу не заявлялись. Крім того, суд
не будучи фахівцем у галузі будівництва без призначення судово-будівельної
експертизи, зробив висновок про неможливість розподілу квартири.

Суд
першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, посилався
на те, що запропонований позивачем порядок розділу жилого приміщення буде
суттєво порушувати житлові права та інтереси відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
який є членом сім'ї члена ЖБК, зареєстрований і проживає в квартирі і, відповідно,
має рівне з позивачем право на користування жилим приміщенням. Оскільки позивач
не згодний на іншій порядок розділу житла, суд вважав за необхідне відмовити
ОСОБА_1 в позові.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду - скасуванню з таких підстав.

Відповідно
до ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку
і ухвалення нового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального
права.

Суд 1-ї
інстанції прийшов до висновку про те, що запропонований позивачем порядок
розділу жилого приміщення буде суттєво порушувати житлові права та інтереси
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а тому відмовив ОСОБА_1 в позові.

Апеляційний
суд вважає, що викладені в судовому рішенні підстави для відмови в задоволенні
позовних вимог не ґрунтуються на законі.

Як свідчать обставини справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1980
р. до 2003 р. перебували у зареєстрованому шлюбі. За даними ЖБК „Мир-187",
пайові внески за квартиру АДРЕСА_1 повністю сплачено в 1992 році, тому при
вирішенні спору суду слід було керуватись вимогами ст. 15 Закону України „Про
власність", згідно з якими член житлово-будівельного кооперативу, який
повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування,
набуває права власності на це майно. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, як
зазначено в ст. 16 вказаного закону та ст. 60 СК України, належить їм на праві
спільної сумісної власності. Частки майна дружини та чоловіка у разі поділу
майна, що є суб'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є рівними
(ст. 70 СК України).

На підставі викладеного, Апеляційний суд виходить з рівності часток ОСОБА_1
та ОСОБА_2 в спірній квартирі і вважає, що відповідач ОСОБА_3, хоча і є членом
сім'ї члена ЖБК ОСОБА_1, не має права на частину паєнагромадження і не вправі
вимагати поділу приміщення.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 146 ЖК України поділ квартири в будинку
житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною
допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю
подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване
жиле приміщення в займаній ними квартирі.

Можливість виділення ізольованого жилого приміщення
кожному з колишнього подружжя визнана обов'язковою умовою поділу квартири у
будинку ЖБК і пп. "в" п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України
№ 9 від 18 вересня 1987 р. „Про практику застосування судами законодавства про
житлово-будівельні кооперативи" (з наступними змінами від 25.12.1992 p.).

Між тим, як вбачається з технічного паспорту (а.с.10-11) квартира АДРЕСА_1
розташована на 7-му поверсі десятиповерхового будинку, що свідчить про
неможливість її розподілу на дві відокремлені квартири з самостійними виходами,
в зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі.

Діючим законодавством передбачено право суду встановити порядок
користування квартирою, якщо виділ частки в натурі неможливий, але в такому разі
необхідний відповідний позов сторони. З матеріалів справи видно, що з позовом
про встановлення порядку користування спірною квартирою ОСОБА_1 до суду не
звертався, на чому він наполягав і в апеляційній скарзі. Не ставилось позивачем
й питання про встановлення розміру ідеальної частки в спільному майні.

Враховуючи, що частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів
сторін, Апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу
в задоволенні вимог в зв'язку з вищевикладеними обставинами.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не будучи фахівцем у галузі
будівництва без призначення судово-будівельної експертизи, зробив висновок про
неможливість розподілу квартири не підлягають задоволенню, т. я. не ґрунтуються
на законі. По вказаній справі відсутні підстави, передбачені ст. 145 ЦПК
України для обов'язкового призначення експертизи. Згідно з ч.1 ст. 143 ЦПК
України суд може призначити експертизу, по-перше, за заявою осіб, які беруть
участь у справі; по-друге, при наявності обставин, що потребують спеціальних
знань у відповідній галузі. З журналу судового засідання вбачається, що ОСОБА_1
клопотання про призначення судово-будівельної експертизи по справі не заявляв.
Крім того, спеціальних знань для висновку про неможливість розподілу даної
спірної квартири не треба.

Керуючись
ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, Апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково
задовольнити.

Рішення
Кіровського районного суду м. Донецька від 8 грудня 2006 року скасувати.

Відмовити
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа -
Житлово-будівельний кооператив „Мир-187" про поділ жилого приміщення.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене
безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.