Справа № 2-291/2007 p.
РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2007
року                             Калинівський
районний суд Вінницької області

в складі: головуючого                            Аліменко
Ю.О.

при секретарі                                          Романюк
Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка справу за
позовом ОСОБА_1 до військової частини А-1185 с. Гущинці, Калинівського району,
Вінницької області про стягнення грошової компенсації за продовольче
забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в позові вказує, що проходить дійсну військову
службу у Збройних Силах України і знаходиться на продовольчому та грошовому
забезпеченні у військовій частині А-1185 с. Гущинці, Калинівського району,
Вінницької області. Однак, порушено його законне гарантоване державою право на
отримання продовольчого забезпечення за рахунок держави, внаслідок чого у
військовій частині перед ним утворилася заборгованість. Тому він звернувся в
суд з даним позовом.

Представник
позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник
відповідача позовні вимоги не визнає.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення.

Так, в судовому засіданні з достовірністю було
встановлено, що позивач проходить дійсну військову службу у Збройних Силах
України і знаходиться на продовольчому та грошовому забезпеченні у військовій
частині А-1185 с. Гущинці, Калинівського р-ну, Вінницької області. Однак, в
порушення вимог законодавства він не отримував продовольчого забезпечення та
грошової компенсації за нього з березня 2000 року по 01.01.2007 року.

Згідно ч.2 ст.17 Конституції України держава забезпечує
соціальний захист громадян України, які знаходяться на службі в Збройних Силах
України та інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Крім того, згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року, яка передбачає
отримання військовослужбовцями за рахунок держави грошового забезпечення, а
також речового майна і продовольчих пайків, або, по їх бажанню, грошової
компенсації за них, а також згідно Постанови КМУ № 316 від 12.03.1996 року «Про
норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил
України та інших військових формувань» позивачі забезпечувались продовольчими
пайками по нормі №7 (згідно посади).

З 11.03.2000 року Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних
засобів» від 17.02.2000 року була призупинена дія ч.2 ст.9 Закону України «Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині
отримання військовослужбовцями продовольчих пайків і речового майна або, по їх
бажанню, грошової

компенсації.
Тому з березня 2000 року позивач не отримував ні продовольчих пайків, ні
грошової компенсації за них.

ч.3
ст.22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав та свобод. Крім цього, ст.16 Закону України «Про Збройні Сили
України» гарантує отримання військовослужбовцями за рахунок держави
продовольчого забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів
України, і дія даної норми не призупинялась ніякими нормативними актами.

Так,
відповідно до Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на
мирний час, затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 402 від
09.12.2002 року, забезпечення військовослужбовців продовольством здійснюється
за нормами харчування військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженими
Постановою КМУ № 426 від 29.03.2002 року. Військовослужбовцям норми харчування
видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування
(основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі
вартості цих норм. Тому позивачі повинні були отримувати продовольче
забезпечення до 29.03.2002 року за відповідною нормою Постанови КМУ від
12.03.1996 року № 316 «Про норми забезпечення продовольчими пайками
військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань», а з
29.03.2002 року - за відповідною нормою Постановою КМУ № 426 від 29.03.2002
року «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України та інших
військових формувань». Але позивач не отримував ні продовольчих пайків, ні
компенсації за них.

Згідно
розрахунку компенсації за продовольче забезпечення ОСОБА_1 за період з березня
2000 по 01.01.2007 року належить 19716 грн. 84 коп.

Тому
вимоги позивача щодо стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення
є законними.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 17, 22 Конституції України, ст.16 Закону
України «Про Збройні Сили України», ст. 9 Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постановою КМУ № 316
від 12.03.1996 року «Про норми забезпечення продовольчими пайками
військовослужбовців Збройних Сил норми харчування військовослужбовців Збройних
Сил України та інших військових формувань», Положенням про продовольче
забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженим Наказом
Міністерства оборони України № 402 від 09.12.2002 року ст.ст. 10, 60,212-215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити. Стягнути з військової частини А-1185 с. Гущинці, Калинівського
району, Вінницької області грошову компенсацію за продовольче забезпечення на
користь ОСОБА_1 в сумі 19716 грн. 84
коп.

Стягнути
з військової частини А-1185 с. Гущинці, Калинівського району, Вінницької
області 197 грн. 16 коп. державного мита в доход держави.

Стягнути
з військової частини А-1185 с. Гущинці, Калинівського району, Вінницької області на
користь територіального управління Державної судової адміністрації витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду
Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.