Справа №2-1218/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 лютого 2007
року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого-судці                                                                     Кихтюка
P.M.

при секретарі                                                              Мелих
Л.В

з участю
позивача                                                                  ОСОБА_1.

представника
позивача                                                         ОСОБА_2.

відповідача                                                                              ОСОБА_3.

представника
відповідача                                                      ОСОБА_4.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про вселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про вселення. Свій позов
мотивує тим, що на протязі десяти останніх років опікував та доглядав
відповідача. Останній 13.06.2002 року склав на його ім'я заповіт, яким заповів
належну йому квартиру. 04.04.2003 року зі згоди відповідача та його дружини він
був прописаний як племінник у вказаному житлі, що підтверджується довідкою
Гіркополонківської сільської ради від 09.06.2006 року. В лютому 2006 року
відповідач змінив на вхідних дверях замок і перестав впускати його в дане
приміщення, виніс його речі на горище та виставив холодильник на подвір'я.
Вважає, що поселившись на правах члена сім'ї відповідача, набув рівне з ним
право на користування цим житловим приміщенням, так як на протязі тривалого
часу вів з ним спільне господарство і разом проживав. Оскільки, відповідач
чинить перешкоди в користуванні даною квартирою, то просить вселити його в дане
житлове приміщення.

В судовому засіданні позивач та представник позивача уточнили позовні
вимоги та просили вселити позивача в квартиру АДРЕСА_1 Луцького району. В решті
позовну заяву підтримали з підстав, викладених у ній.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не
визнали, суду пояснили, що дійсно було дозволено позивачу на правах оренди
користуватися сараєм, льохом та городом, за що останній розраховувався частиною
зібраного урожаю та вирощеної продукції. Веденням спільного господарства з
позивачем вони не займались. Позивача дозволили приписати як племінника, так як
в нього багатодітна сім'я і зробили це для оформлення субсидії. Складені
заповіти на ім'я позивача скасовані та не є підтвердженням набуття ним права
користування даним житлом. Просили в позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, покази свідків,
дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення
не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні
встановлено, що відповідачу та його померлій дружині ОСОБА_5 - у відповідності
до свідоцтва про право власності на житло від 25.12.1993 року на праві спільної
сумісної власності належить квартира №АДРЕСА_1 Луцького району(а.с.   ).

Позивач, як
племінник відповідача, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, однак в таких
родинних стосунках не перебував. Вказані обставини підтверджуються довідкою
сільської ради №НОМЕР_1(а.с.4) та сторонами не оспорюються.

Відповідно до
ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом у
будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування
жилим приміщенням.

У відповідності
до ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти
та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і ведуть спільне господарство.

Як встановлено в
судовому засіданні з пояснень сторін, позивач не є родичем відповідача.

Як вбачається з
пояснення позивача, відповідача, свідоцтва про право власності на житло від
05.04.2000 року, позивач має багатодітну сім'ю, якій на праві власної належить
квартира №АДРЕСА_3 Луцького району.

З показань
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12. встановлено, що позивач проживав і проживає разом
із своєю сім'єю, іноді бував у позивача, однак веденням спільного господарства
не займався та постійно з ним не проживав. Останню обставину не змога
підтвердити в судовому засіданні і дружина позивача ОСОБА_13 - допитана в
якості свідка.

Крім цього, дана
обставина спростовується актом обстеження житлових умов в лютому 2006 року, з
якого вбачається, що ОСОБА_1. зареєстрований по місцю проживання відповідача,
але фактично проживає з дружиною та дітьми в квартирі №АДРЕСА_3 Луцького
району.

Поряд з цим, з
довідки НОМЕР_2, показань свідка ОСОБА_14. вбачається, що відповідач з 1996
року обслуговується Територіальним центром соціального обслуговування
пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян Луцького району, працівником
якого вона була та доглядала дружину відповідача. Позивача в будинку
відповідача не бачила.

Отже, в судовому
засіданні позивачем не представлено доказів про вселення його до відповідача як
члена сім'ї.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985
року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК
України» при вирішення спорів з приводу користування жилим приміщенням осіб,
які вселись до наймача, суд повинен з'ясувати чи дотриманий порядок при їх
вселенні: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані
вони в даному жилому приміщенні, чи було це

постійним їх місцем проживання, чи
вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами певний порядок користування жилим
приміщенням.

Таким чином, у
відповідності до ст.60 ЦПК України позивачем не доведено в судовому засіданні
факт постійного проживання його в квартирі відповідача, ведення з ним спільного
господарства і тривалого проживання в спірному житлі та вселення його туди як
члена сім'ї. Крім цього, позивачем не представлено доказів та не спростовано
пояснень відповідача про наявність у них орендних відносин щодо користування
городом та надвірними будівлями і спорудами останнього.

Не заслуговує на
увагу та не приймається до уваги судом пояснення позивача та його представника
про те, що підтвердженням тривалості проживання, ведення спільного господарства
та проживання з відповідачем є наявність заповіту на ім'я на позивача на
вказане житло, так як він скасований та не є підтвердженням набуття права
користування даним житлом.

Поряд з цим, в
судовому засіданні встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2,
а відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, хоча з пояснень сторін вбачається,
що фактично реєстрація проведена за місцем проживання відповідача.

Не зважаючи на
це, на думку суду, прописка(реєстрація) позивача в жилому приміщенні
відповідача, згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування
судами ЖК України», сама по собі не може бути підставою для визнання права
користування жилим приміщенням.

Покази свідків
ОСОБА_15, ОСОБА_16. не спростовують вищенаведені висновки суду.

А тому, оцінивши
зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд не
вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача та приходить до висновку
про їх безпідставність.

Керуючись ст.ст.
10, 11, 57, 60, 88, 209 ч.З, 208, 215, 218 ЦПК України, ст. 64,156  ЖК України, с у д,-

вирішив:

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення в квартиру АДРЕСА_1 Луцького району
-відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Волинської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку, передбаченому ч.4 ст.295 ЦПК України.