Справа № 2190                                        Суддя
1-ї ін.- .Арапіна Н.Є.
Категорія - 21                                            Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 лютого 2007 p.. Апеляційний суд
Донецької області у складі

Головуючої - Шабанової В.О.

Суддів - Рєзникової Л.В., Стратіло
В.І.

При секретарі- Кошмак Т.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від
нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в м. Торезі
Донецької обНестініення   Торезького
міського суду від 07 грудня 2006 року.

За позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань
України в Торезі про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Рішення Торезького міського суду від 07 грудня 2006 року
частково

задоволений позов ОСОБА_1 до відділення виконавчої
дирекції Фонду

соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та

профзахворювань України в м. Торезі (надалі Фонд) про
відшкодування моральної

шкоди.           З    відповідача    на
користь    позивача    стягнуто
12 000    грн    на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду
ставить питання про скасування судового рішення, ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що факт заподіяння позивачу моральної
шкоди не знайшов свого підтвердження оскільки::

в справі не
міститься висновку медичних органів на підтвердження того, що. ОСОБА_1 переніс
моральні страждання..

Фонд не здійснював відносно позивача будь-яких
протиправних дій, які б спричини йому моральні страждання. Ушкодження здоров»я
позивача мало місце з вини підприємства, яке не створило небезпечних та
нешкідливих умов праці, тому відповідність за відшкодування шкоди має покладатися
на підприємство.

Позивач отримав одноразову допомогу, а також отримує щомісячні страхові
виплати. Тобто йому в повному обсязі відшкодовується шкода, заподіяна
ушкодженням здоров»я на виробництві.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди заявлені позивачем
з порушенням строків, передбачених ст.. 233 КЗпП України.

Дія статті 34 Закону України «Про загальнообов»язкове державне
соціальне  страхування  від нещасного
випадку на виробництві  та  професійного

Заслухавши доповідача, представника Фонду, перевіривши
матеріали справи апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а рішення суду підлягає зміні, з наступних підстав.

Розглядаючи справу по суті суд першої інстанції встановив, що позивач
працював на підприємствах вугільної промисловості з 1969 року на підземних
роботах в якості прохідника, гірничоробітника підземного, гірничомонтажника.

Згідно з висновком МСЕК від 28.10..2004 року йому вперше встановлена стійка
втрата працездатності розмірі 25% у зв"язку з профзахворюванням на
хронічний бронхіт-

07.07..2004 р. звільнено з роботи за власним бажанням, у зв»язку з
переходом на пенсію.

Дані обставини підтверджуються поясненнями сторін та
письмовими доказами: трудовою книжкою, відповідними висновками МСЕК та
медичними документами , актом розслідування професійного захворювання (
а.с.2-17).

Звернувшись в суд з позовною заявою про відшкодування
моральної шкоди , позивач посилався на те, що у зв»язку з захворюванням на
бронхіт, відчуває фізичні страждання через частий кашель, віддишу, вимушений
постійно лікуватися, його спілкування обмежене.

Захворювання негативно вплинуло на образ його життя, потребує додаткових
зусиль для організації свого побуту.. Просив відшкодувати моральну шкоду в
розмірі 20000 грн..

Розглядаючи справу по суті, суд правильно встановив
правовідносини по ній і обгрунтовано виходив з того, що у позивача виникло
право на відшкодування моральної шкоди у зв"язку із ушкодженням
здоров"я, на підставі ст.ст. 21, 28, 34 Закону України „Про загальнообов"язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
профзахворювання, які потягли втрату працездатності"

Відповідно до роз"яснень Пленуму Верховного Суду
України в п.. З
постанови „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди",- під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних страждань, які, зокрема, полягають у моральних
переживаннях у зв"язу з ушкодженням здоров"я, порушенні нормальних
життєвих зв"язків.

Вирішуючи спір по суті, оцінивши обставини по справі, суд
правильно дійшов висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода, у
зв"язку з ушкодженням здоров"я на виробництві, яка полягає у фізичних
та моральних стражданнях, порушенні життєвих зв"язків. Хвороба потребує
від нього додаткових зусиль для організації житія та побуту.

Дані висновки суду підтверджується обставинами справи та
письмовими доказами. Зокрема з висновку МСЕК, медичних документів вбачається,
що у зв»язку з ушкодженням здоров»я на виробництві, потерпілий втратив
працездатність , відчуває фізичні та моральні страждання через частий кашель,
віддишку, вимушений систематично лікуватися, його спілкування з близькими та
знайомими обмежене. Зазначене привело до негативних змін в образі його життя,,
потребує додаткових зусиль для організації життя та побуту.

Правовий висновок суду про заподіяння потерпілому
моральної шкоди перебуває у відповідності із вказаними вище роз»ясненнями
Пленуму Верховного Суду України, якими дане поняття моральної шкоди.

Відсутність висновку медичної комісії на підтвердження відчування
потерпілим моральних страждань, не спростовують висновку суду про заподіяння
йому таких страждань.

Відповідно до положень ст..34 Закону України «Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного

захворювання,
які спричинили втрату працездатності», наявність такого висновку не
передбачена, як обов»язковий доказ, за умови встановлення МСЕК наслідків
ушкодження здоров"я, якими є стійка втрата працездатності., що потягла
фізичні, моральні страждання, негативні зміни в образі життя.

У зв»зку з цим не можна прийняти до уваги доводи апеляційної скарги
відносно відсутності доказів про заподіяння потерпілому моральних страждань.

Доводи Фонду про зупинення Законом «Про Державний бюджет
України на 2006 р.» дії ст.. 34 Закону України «Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та
профзахворювань які спричинили стійку втрату працездатності» в частині відшкодування
моральної шкоди, не приймаються до уваги з наступних підстав.

Закон України «Про державний бюджет України на 2006 рік», як норма
матеріальної дії не має зворотної сили і не поширюється на правовідносини, які
виникли до його прийняття.

З обставин по справі вбачається, що право у позивача на відшкодування
моральної шкоди, згідно з відповідним висновком МСЕК виникло у 2004 році, тобто
до прийняття вказаного вище Закону.

Крім того відповідно до рішення Європейського Суду з прав
людини від 8.11.2005 року по справі «ОСОБА_2 проти України»- держава може
вводити призупинення або закінчити виплату, за умови внесення відповідних змін
в законодавство і органи державної влади не можуть відмовити у виплаті належних
сум.

Згідно зі СТ..46 Закону України. «Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та
профзахворювань які спричинили стійку втрату працездатності» , а також згідно
із Законом України «Про страхові тарифи на загальнообов»язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань,
які спричинили втрату працездатності», Фонд має автономне, незалежну від
будь-якої іншої, систему фінансування. Фінансування Фонду здійснюється за
рахунок внесків підприємств. Кошти на здійснення страхування не включаються до
складу Державного бюджету України, використовуються за їх прямим призначенням і
зараховуються на єдиний централізований рахунок Фонду.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем трьохмісячного строку
позовної давності, передбаченого ст.. 233 КЗпП України для звернення в суд за
захистом своїх прав, є безпідставними.

Спір, що виник між ОСОБА_1 . та Фондом не випливає з трудового
законодавства, а випливає із законодавства, яким регулюється порядок державного
соціального страхування, а саме- із Закну України «Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Даним Законом не
передбачені будь-яякі строки позовної давності.

На правовідносини, що випливають з даного закону поширюються загальні норми
цивільного законодавства про позовну давність. Спір про відшкодування
моральної(немайнової) шкоди відноситься до спорів, що носять немайновий
характер.

Відповідно до п.З ч.І ст.268 ЦК
України, на вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров»я або смертю позовна давність не поширюється.

Рішення суду в даній частині відповідає нормам матеріального та
процесуального законодавства: із Закону України «Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»., статтям ,
6,8,10,, 208 ЦПК України і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної
скарги, немає.

Згідно з роз»ясненнями в п. 9 постанови вказаного вище
Пленуму Верховного Суду України, -розмір моральної шкоди визначається залежно
від характеру та обсягу страждаріь, яких зазнав позивач, тривалості втрат,
можливості їх поновлення, тяжкості вимушених змін у життєвих та виробничих
стосунках.

Розглядаючи справу, суд визначив розмір моральної шкоди в
сумі 12000 грн.

Між тим, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не приведено
переконливих мотивів на обгрунтування саме такого розміру шкоди.

З обставин справи вбачається, що позивачу не встановлена інвалідність і він
є працездатним. Втрачений у зв"язку з ушкодженням здоров"я заробіток
йому компенсується шляхом виплат помісячних страхових сум.

ОСОБА_1 звільнився з роботи у зв»язку з наявністю пільгового стажу та
переходом на пенсію. З трудової книжки вбачається, що і на даний час він
продовжує працювати сторожем.

Враховуючи характер, обсяг, ступень, наслідки пошкодження здоров2я,
апеляційний суд вважає за можливе визначити розмір моральної шкоди в сумі 8
тис. грн..

Керуючись
ст.ст. 307,309 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,-ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу задовольнити частково..

Рішення Торезького міського суду від 07 грудня 2006 року, змінити,
зменшивши розмір моральної шкоди.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в Торезі Донецької
області на користь ОСОБА_18000 (вісім тисяч) на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін

Рішення апеляційного суду може бути оскаржене до Верховного Суду України
безпосередньо протягом двох місяців з дня його проголошення.