Справа №  22-2018                                        Головуючий
у 1 інстанії : Шеметова Н.Г.
Категорія    21                                                 Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2007
року                                Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого: Шабанової В.О.

суддів: РезниковоїЛ.В.,     Стратіло В.І.

при секретарі:
Кошмак Т.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Донецьку цивільну справу за апеляційною  Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від - нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Шахтарську    -
на рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області  від 25 грудня 2006 року   по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Шахтарську про
відшкодування моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

У грудні
2006 року позивач звернувся в суд з позовом до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України в м. Шахтарську про відшкодування моральної
шкоди, посилаючись на те, що працюючи з 1978 року на підприємствах вугільної
промисловості у небезпечних та шкідливих умовах він отримав професійне
захворювання вібраційну хворобу 1-2 ступеню і за висновком МСЕК від 21.06.2006
року його було визнано інвалідом 3 групи і встановлено 40% втрати
працездатності безстроково.

В зв'язку з
отриманим профзахворюванням він відчуває моральні та фізичні страждання які
висловлюються у болі в руках, які він не може повністю розігнути у ліктях . Він
відчуває , що його руки мерзнуть навіть у теплу погоду . Часом із за болі у
суглобах , він позбавлений можливості виконувати просту, легку роботу по
господарству. Вимушений звертатися за допомогою до близьких та сторонніх людей.
Оскільки порушені його нормальні життєві зв'язки, для відновлення яких йому
необхідні додаткові зусилля, він завдану йому моральну шкоду оцінює в 40000
грн. та просить вказану суму стягнути з відповідача.

Відповідач позов
не визнав, просив відмовити у задоволені позову, посилаючись   на неможливість   відшкодування   моральної
шкоди у зв'язку із припиненням дії ст. 34 Закону в даній частині Законом
„Про державний бюджет України на 2006 рік", а також порушенням позивачем
вимог ст..233 КЗпП України.

Рішенням
Шахтарського міськрайонного   суду
Донецької області від 25 грудня    2006
року позовні вимоги ОСОБА_1, задоволені частково, стягнуто з відповідача на
його користь у відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати вказане судове рішення, постановити нове
рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, оскільки
постановлене рішення не відповідає нормам матеріального права.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального законодавства.

Позивачем не доведено наявність моральних страждань. Дія ст. 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та профзахворювання, які потягли втрату працездатності"
в частині відшкодування моральної шкоди призупинена Законом „Про Державний
бюджет України на 2006 рік, порушено вимоги ст..237-1, 233 КЗпП України.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково,
рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в
позові, з наступних підстав.

Розглядаючи справу суд першої інстанції встановив, що
працюючи з 1978 року на підприємствах вугільної промисловості у небезпечних та
шкідливих умовах позивач отримав професійне захворювання вібраційну хворобу 1-2
ступеню і за висновком МСЕК від 21.06.2006 року його було визнано інвалідом 3
групи і встановлено 40% втрати працездатності безстроково.

Встановивши зазначене суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у
позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди,, на підставі ст.ст.
21, 28, 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які
потягли втрату працездатності". Стягнув з Фонду на користь позивача 20000
грн. на відшкодування моральної шкоди.

З даним висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає
нормам матеріального законодавства, що є, відповідно до положень ст. 309 ЦПК
України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення
по суті позовних вимог.

Заперечуючи проти позову Фонд посилався на те, що дія ст.
34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які потягли втрату
працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди призупинена
Законом „Про Державний бюджет України на 2006 рік".

Зазначені
доводи відповідача заслуговують на увагу. Як вбачається з матеріалів справи
позивачу висновком МСЕК від 21.06.2006 року
його було визнано інвалідом 3 групи
і   встановлено 40%   втрати працездатності безстроково.

Відповідно до п.27 ст.77 Закону України „Про Державний бюджет України на
2006"рїк"-та ст. 66 Закону" України „Про державний бюджет
України на 2007 рік" зупинено дію абзацу 4 статті 1 підпункту „єн"
пункту 1 частини першої ст. 21, частини З статті 28, частини 3 ст. 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та профзахворювання, які потягли втрату
працездатності".

У зв'язку з призупиненням дії закону позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди у вигляді стягнення грошової суми задоволенню не
підлягають.

Щодо порушення судом вимог ст..233 та 237 КЗпП України,
то вказані

доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки на
правовідносини, що виникли по

справі між позивачем   та
відповідачем відділенням виконавчої дирекції Фонду

регулюються
законодавством про страхові та соціальні виплати    поширюються загальні норми цивільного
законодавства

Згідно з даним законом всі види
відшкодування шкоди, в тому числі і

моральної, відшкодовуються
спеціально утвореним для цього органом, яким є Фонд

соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та профзахворювань

України і який фінансується за
рахунок внесків підприємств.

Доводи
апеляційної скарги про пропуск позивачем трьохмісячного строку звернення  за захистом
своїх прав в суд відповідно  до  ст.
233 КЗпП України є необгрунтованими.

2

Згідно з
п.1 ч.1 ст. 268 ЦК України на
вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'ю
або смертю позовна давність не поширюється.

Керуючись
ст.ст.307,309,313-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних
випадків на виробництві та профзахворювань України в м Шахтарську задовольнити
частково.

Рішення
Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 25 грудня 2006 року
скасувати, ухваливши нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в позові до відділення

виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних
випадків на виробництві та

профзахворювань України в м. Шахтарську Донецької області
про відшкодування

- моральної шкоди.

Рішення може біти
оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
його проголошення.