Справа
№ 2-724/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20
червня 2007 року
Індустріальний районний суд м.

Дніпропетровська

в
складі:   головуючого судді: Мороз В.П.

при секретарі: Губаренко
О.А.

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровську

цивільну
справу за позовом    ОСОБА_1 до
Управління

житлового
господарства виконкому Дніпропетровської міської ради народних

депутатів,
третя особа Кукушкіна Людмила Василівна про визнання недійсним

свідоцтва
про право власності на житло та розпорядження органу приватизації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач
в звернувся із позовною заявою до Управління житлового господарства

виконкому
Дніпропетровської міської ради народних депутатів, третя особа

Кукушкіна
Людмила Василівна про визнання недійсним свідоцтва про право

власності
на житло та розпорядження органу приватизації.

В
судовому засіданні  ОСОБА_1 підтримала
позовні вимоги, просила суд їх

задовольнити
та визнати розпорядження органу приватизації НОМЕР_1 від 10

грудня
1998 року та свідоцтво про право власності на житло від 10.12.1998 року

на
65/100 квартири АДРЕСА_1 на

ім'я
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 недійсним.

Представник
відповідача, Управління житлового господарства
Дніпропетровської

міської
ради в судовому засіданні вказала на те, що
приватизація спірної

квартири
здійснена законно, ніяких порушень при приватизації не було.

Суд,
вислухавши сторони,   адвоката,
дослідивши матеріали справи, вважає, що

позовні
вимоги  ОСОБА_1 задоволенню не підлягають
з наступних підстав.

Судом
встановлено, що 18 жовтня 1975 року було зареєстровано шлюб між

ОСОБА_3
та ОСОБА_2, які є батьками позивача.

14.10.1987
року ОСОБА_3 було надано ордер НОМЕР_2 на квартиру АДРЕСА_1, в якій було також
вписано як членів

родини
квартиронаймача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка на теперішній час

проживає
окремо.

10.12.1998
року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було видано

свідоцтво
по право приватної власності на житло на 65/100 вищевказаної квартири

на
ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - позивача по справі.

В
той самий час батько позивачки - ОСОБА_3 не виявив бажання

приватизувати
належну йому частину в квартирі.

09.09.2006
року ОСОБА_3 - помер, кімната, яка була виділена йому в

користування
в спірній квартирі згідно рішення Індустріального районного

виконкому
від 11.11.1988 року, на теперішній час знаходиться на балансі

виконкому.

Відповідно
до ст.11 ЦПК України  суд розглядає
цивільні справи не інакше як за

зверненням
фізичних чи юридичних осіб,  в межах
заявлених ними вимог  і на

підставі
доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд
критично ставиться до посилань позивачки, що порушено її право власності на

житло
і в подальшому вона має бажання зареєструвати за собою право власності на

житло
на кімнату, яка залишається вільною після смерті її батька з огляду на

викладене
нижче.

Згідно
з ч.2  ст.8 Закону України “  Про приватизацію державного житлового

фонду”
передача займаних квартир ( будинків)
здійснюється в спільну сумісну

або
часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї,  які

постійно
мешкають в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими

зберігається
право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника

квартири.

Як
встановлено в судовому засіданні 11.11.1988 року рішенням виконкому

Індустріальної
районної ради НОМЕР_3 були змінені умови договору найму квартири

АДРЕСА_1
та розділені особові

рахунки
із виділенням ОСОБА_2 кімнати площею 17,2 кв.м., ОСОБА_3

кімнати
площею 10,2 кв.м.

Тобто,
судом не вбачається підстав для скасування свідоцтва про право власності

на
житло, оскільки ОСОБА_2 було проведено приватизацію належної ій

частини
квартири з урахуванням інтересів неповнолітньої ОСОБА_1

Позивач
згідно позовних вимог просить суд визнати розпорядження органу

приватизації
та свідоцтво про право власності на житло від 10.12.1998 на 65_100

спірної
квартири недійсними. Дані вимоги не можуть бути задоволені, оскільки з

позову
не зрозуміло яке саме право просить за ним визнати позивач, відсутні

посилання
на норми матеріального права, правові підстави для визнання такого

права.

Окрім
того, позивач в процесі розгляду справи не довела на підставі чого

повинно
бути анульовано свідоцтво по право власності на житло від 10.12.1998

року,
при цьому вона не просить визначити подальшу долю часток квартири.

Таким
чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не

ґрунтуються
на законі.

Згідно
ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на

які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не

може
ґрунтуватися на припущеннях, враховуючи положення ст.ст. 58, 59 ЦПК

України
про належність та допустимість доказів.

Таким
чином, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом при розгляді справи

у
їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1

не
знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та задоволенню не

підлягають.

Керуючись
ст.8 Закону України “  Про приватизацію
державного житлового фонду”

ст.ст.
10,  11, 58,59,60, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ
:

В
задоволенні позову    ОСОБА_1 - відмовити
в повному

обсязі.

Рішення може
бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області

через
Індустріальний районний суд, шляхом подачі у 10-ти денний строк, з дня

проголошення
рішення, заяви про апеляційне оскарження і подання після цього

протягом
20-ти днів апеляційної скарги, або без подання заяви про апеляційне

оскарження,
шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10-ти днів з дня

проголошення
рішення.

Суддя:

В.П.
Мороз