Справа №2-293/2007р
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15
березня  2007 року Ленінський районний
суд м. Кіровограда у складі:

головуючого.......................................    Циганаш
І.А.

при секретарі......................................... Балануци О.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу від 13.06.1995
року на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 недійсним, визнання права власності на
1/2 частину будинку , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
визнання права власності на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1.

В судовому
засіданні ОСОБА_1 змінила
позовні вимоги, звернулася з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу від 13.06.1995
року на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 недійсним, визнання права власності на 12
частину будинку посилаючись на те, що у 1991
році вона зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_4 11.04.1983 року мешкала в
будинку АДРЕСА_2. До них переїхав жити ОСОБА_3.
Будинок, в якому вона мешкала, належить їй на підставі договору-дарування від її
батьків. Прізвище в той час вона носила ОСОБА_1, її рідна сестра ОСОБА_2 в 1990
році одержала земельну ділянку по АДРЕСА_1 і на своїй попередній роботі взяла
позику на суму 15 тис. радянських рублів на будівництво, але потім у неї
відносини з чоловіком не склалися і вони з нею домовилися, що вони проведуть
обмін наступним чином: вона з ОСОБА_3 будують
спільний будинок по АДРЕСА_1, а сестра переходить жити в будинок АДРЕСА_2, тобто між ними фактично був укладений усний
договір міни, про який знав ОСОБА_3,
ОСОБА_2 перейшла з дитиною проживати в будинок АДРЕСА_2, де мешкали і вони з ОСОБА_3 з її семирічним
сином ОСОБА_4. Ссуду в сумі 15
тис, які ОСОБА_2 одержала на роботі, вона віддала їм на будівництво спільного
помешкання з ОСОБА_3, крім
того в неї були буд.. матеріали, які знаходились на подвір'ї будинку АДРЕСА_2,
а також гроші на будівництво їй давала її мати в присутності ОСОБА_3, протягом 4-х
років, починаючи з 1991 по 1995 рр., вони за спільні кошти з ОСОБА_3 побудували
спірний будинок всі буд. матеріали, які відповідач підписував і оплачував в УПТК " Сільбуд ", де він працював
головним інженером, потім начальником виписувалися на нього, інші на неї
або ОСОБА_2, так як вони з відповідачем проживали однією сім'єю ніяких
претензій чи підозрювань стосовно

2

ОСОБА_3 у неї не було, то всі документа на забудову, придбання буд. матеріалів
та по вводу будинку
в експлуатацію лишилися у нього, вводив
будинок в експлуатацію відповідач від імені її власника - ОСОБА_2. Коли
будівництво було повністю завершено і будинок введений в експлуатацію, сестра
дала їй довіреність на розпорядження нерухомим майном, у зв'язку з тим, що сама
собі продати або подарувати будинок вона не могла, то вона продала його ОСОБА_3
згідно договору купівлі-продажу № 4625 від 13.06.1995 року. 21 липня 1995 року
вони з ОСОБА_5 зареєстрували шлюб і він обіцяв їй, що закріпить за нею право власності на 1/2 частину спірного
будинку. Вони продовжували жити однією сім'єю, відносини перші роки у них були
нормальні, потім відповідач почав пити, бив її, ображав, принижував її
гідність, вона неодноразово просила відповідача закріпити за нею 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, так як будували
вони його разом, продати або подарувати частину спірного будинку він не
бажає, вона вважає, що має право на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, виділяти в натурі 1/2 частини будинку їй не треба, вона
тільки просить закріпити право власності на цю частину. Вважає, що її право на
1/2 частину будинку АДРЕСА_1 виникло до оформлення договору
купівлі-продажу від 13.06.1995 року, на той період власником спірного будинку
була її сестра ОСОБА_2 і те, що від її імені вона продала будинок сестра взнала
через 5-6 років, але на той час претензій до відповідача
не було, тому її право не порушувалося, розуміє, що без згоди ОСОБА_2 їй
не треба було виконувати продаж будинку, але стосунки між нею з ОСОБА_3 були дуже добрими і вона маючи довіреність від ОСОБА_2 розпорядилася її
майном, тому вважає, що цей правочин не відповідає закону,
договір купівлі-продажу від 13.06.1995 року
на 1/2 частину спірного будинку має бути визнано не дійсним, необхідно визнати за нею та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині будинку АДРЕСА_1.

В судовому
засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі,
посилаючись на обставини викладені у справі та пояснили суду, що з 1991 р. позивач та відповідач перебували у
фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім'єю за адресою
АДРЕСА_2, вели спільне господарство, будували спірний будинок. Шлюб не
реєстрували у зв'язку з тим, що на той час у відповідача не був розірваний шлюб
з першою дружиною, малолітній син позивача на той час називав відповідача
батьком, жили дружною сім'єю, разом з ними певний час проживала в будинку по вул. Гмирьова і її сестра, якій на той
час належала земельна ділянка по АДРЕСА_1, де будувався спірний будинок.
Свідками того, що подружжя проживало однією сім'єю є мешканці вулиці, про що
квартальний комітет надав довідку, про те, що
будинок будувався спільними зусиллями говорить той факт, що фінансову допомогу надавала
мати позивача, її друзі та приятелі приймали участь у будівництві, просять визнати договір купівлі-продажу від 13.06.1995
року на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 не дійсним, визнати за нею та ОСОБА_3 право власності
по 1/2 частині будинку АДРЕСА_1, приймаючи до уваги, що строк звернення до суду
ОСОБА_1 не
пропустила, скільки про порушення свого права вона дізналася за два роки до
звернення до суду, шлюб між нею та ОСОБА_3 не
розірваний.

Відповідач
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала, пояснила, що вона в 1990 році одержала земельну
ділянку по АДРЕСА_1 і на своїй попередній роботі взяла позику на суму 15 тис.
радянських рублів на будівництво, але потім
у неї відносини з чоловіком не склалися і вони з сестрою та ОСОБА_3 домовилися, що
вони проведуть обмін наступним чином: сестра з

3

ОСОБА_3 будують
спільний будинок по АДРЕСА_1, а вона
переходить жити в будинок АДРЕСА_2, оскільки в неї не було коштів для
будівництва, між ними фактично був укладений усний договір міни. Сестра з 1991
року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3, у неї були буд. матеріали, які вона віддала сестрі з ОСОБА_3 для будівництва
будинку, в 1992 році вона дала довіреність сестрі на продаж спірного будинку,
про те, що сестра оформила договір купівлі-продажу спірного будинку від її
імені, не будучи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 вона дізналася в 2001 році, ніяких коштів від сестри і ОСОБА_3 вона не
отримувала, вважає, що договір повинен бути визнаний частково не дійсним,
оскільки позивач і ОСОБА_3
проживали з 1991 року у фактичних шлюбних
відносинах, за спільні кошти вони будували спірний будинок.

Відповідач ОСОБА_3 та його
представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили суду, що
відповідач весь час до розірвання шлюбу з першою дружиною до травня 1995 р.
проживав в АДРЕСА_1, про що свідчить виписка з будинкової книги про те, що ОСОБА_3 був прописаний
за вказаною адресою до травня 1995 р.,
будинок він придбав у позивача за 300
000 000 крб., що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі -продажу, спірний будинок не є спільною сумісною
власністю, на час укладення договору він з позивачем не перебував у
зареєстрованому шлюбі, крім цього позивач пропустила строки позовної давності
для звернення до суду, тому позовні вимоги не визнають.

Заслухавши
пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню зі слідуючих підстав.

В судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_1
та ОСОБА_3 проживали у фактичних шлюбних відносинах в період з 1991
року по 21.07.1995 р., а
потім зареєстрували шлюб 21.07.1995 року, в 1991 році ОСОБА_3 прийшов
проживати до позивача в будинок АДРЕСА_2, в м. Кіровограді, 13.06.1995 р. між
позивачем, яка діяла на підставі доручення від 13 червня 1992 року від імені ОСОБА_2, та відповідачем по справі укладено
договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1,
договір нотаріально посвідчено, про що зроблено запис в реєстрову книгу за №
21850/14Ц а.с. 9). Згідно акту прийняття
забудови в експлуатацію забудова розпочата в 1991 р., закінчена в 1995 р.

З пояснень
свідка ОСОБА_6 вбачається,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
зустрічатися почали з 1989 року, разом приходили вітати їх з Новим 1999 роком,
вони дружили сім'ями, ОСОБА_3
перейшов жити до ОСОБА_1
на АДРЕСА_2 в 1991 році, в той час з ними разом проживала ОСОБА_2, на той
час вони разом користувалися льохом, який знаходився на вул. Гмирьова,
підтверджує той факт, що ОСОБА_1
та ОСОБА_3 проживали разом однією сім'єю і разом будували будинок
на АДРЕСА_1, неодноразово бачила як ОСОБА_1
готувала їжу в той час коли будувався спірний будинок, в Київ вона переїхала в
2004 році.

Свідок ОСОБА_7,
сусідка сторін, пояснила, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 вона знала як
подружжя, на той- час вона теж зі своїм чоловіком будували свій будинок по
АДРЕСА_3, разом вони будували свій будинок, син позивача називав ОСОБА_3 батьком, вона
не знала, що він його не рідний син, підтверджує той факт, що будинок АДРЕСА_1 вони будували разом.

Свідок ОСОБА_8
засвідчив що був водієм у ОСОБА_3 коли
той працював головним інженером та начальником УПТК в Кіровоградському
сільбуді,

4

ОСОБА_3 ніколи прорабом не був, ніяких об'єктів не вів, в
період з 1991 - 1995 рр. привозив його кожний вечір на
АДРЕСА_2, де ОСОБА_1 мешкала з сином і він там залишався, а в ранці забирав з АДРЕСА_1, крім
цього підтвердив, що на АДРЕСА_2 проживала також і  ОСОБА_2, на 40 річчя ОСОБА_3 святковий стіл на роботу готувала ОСОБА_1, коли проводилося будівництво на АДРЕСА_1 він
часто бачив на будівництві позивача та її сестру.

Свідок ОСОБА_9, син ОСОБА_1 підтвердив той факт, що ОСОБА_3 переїхав проживати до них на АДРЕСА_2 в 1991 році, коли
йому було 7 років, він його називав батьком, пам'ятає
як хрестили відповідача, а потім він став його хрещеним батьком у його двоюрідного брата ОСОБА_18, він теж допомагав
будувати будинок, що у них на АДРЕСА_2 були
буд. матеріали, які вони використали на будівництво будинку на АДРЕСА_1.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що вона є
другом відповідача, з ОСОБА_1 познайомилася у 1991 році, коли вона
проживала з відповідачем однією сім'єю,
підтверджує той факт, що позивач з ОСОБА_3 почали жити однією сім'єю по
АДРЕСА_2 з 1991 року і разом будували будинок по
АДРЕСА_1, сину ОСОБА_1 на той час було 7 років і він називав відповідача батьком, коли відповідач переїхав до
позивача у 1991 році з ними разом мешкала сестра позивача
ОСОБА_2 з маленьким сином, відповідач був запрошений бути хрещеним батьком її сина, і так як він сам не був хрещений,
то спочатку його охрестили, а потім він став
хрещеним батьком у сина ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 завжди представляв ОСОБА_1 як дружину, а ОСОБА_1 його як чоловіка і вона не знала про те, що
вони в період з 1991 - 1995 рр. не перебували у зареєстрованому шлюбі, підтверджує той факт, що на АДРЕСА_2 знаходились
буд. матеріали, які належали ОСОБА_1 і були використані на будівництво спільного будинку
по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 проживали разом на АДРЕСА_2 і
будували разом будинок по АДРЕСА_1, в 1994 році ОСОБА_1 представляла ОСОБА_3 як чоловіка, хоча вона знала, що вони не зареєстровані, син позивача
називав відповідача батьком, неодноразово вона була у
них в гостях, в 1995 року вона помагала їм клеїти шпалери в
спірному будинку.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що він знає ОСОБА_3 по спільній роботі, в 1995 році, коли цвіла черешня він
зайняв ОСОБА_3 50 млн. крб., які у нього зберігалися вдома, оскільки у нього грошей не було.

При постановлені рішення судом надається критична оцінка поясненням свідків
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 які
намагалися в судовому засіданні довести, що ОСОБА_3 мешкав зі своєю дружиною по АДРЕСА_1 до 1995 року, оскільки ОСОБА_14, і ОСОБА_15 являються близькими родичами відповідача ОСОБА_3, хоча ОСОБА_16, син відповідача, не заперечував, що
його батько по два - три дня не було вдома,
оскільки він був у відрядженні, але не зміг надати суду пояснень стосовно того чи проводилися якісь родинні свята
вдома, ОСОБА_15 підтвердила, що до 1991 року вони з
позивачем дружили сім'ями, а потім вони перестали
дружити, чому відповісти не змогла, ОСОБА_13 в даному судовому засіданні заперечувала той факт,  в іншому судовому засіданні пояснювала, що ОСОБА_3 залишив сім'ю коли їх сину було 15 років і він перейшов
в 10-тий клас, тоді як дійсно в 1991 році сину
відповідача ОСОБА_3 було 15 років, доказів того, що ОСОБА_15 та ОСОБА_3 проживали разом з 1991- 1995 рр. суду не надано,

5

крім цього судом надано критичну оцінку - виписці з будинкової книги,
оскільки вона стверджує лише факт прописки ОСОБА_3 до травня 1995 р., а не його фактичне проживання.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 не заперечував той факт, що позивач приймала участь у будівництві, надавала грошові
кошти на будівництво, будівельні матеріали зберігалися як
на буд. майданчику так і на АДРЕСА_2, самостійно клеїла шпалери, перетирала стіни, готувала обіди будівельній бригаді, її
малолітній на той час син називав його батьком,
крім цього буд. матеріали були і відповідача ОСОБА_2

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від
04.10.91 р. із змінами внесеними Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.92 та
№15 від 25.05.98 р., ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про власність» право власності виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з
цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за
рахунок спільної праці членів сім'ї -жилий будинок
стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою
угодою між ними.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності
починається від дня коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого або про особу, яка його порушила.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 шлюбні відносини припинилися 2 роки назад до звернення
до суду, тобто в 2004 році, шлюб між ними на сьогоднішній час не розірваний,
сторони з 1991 року проживали однією сім'єю, тому не ставилося питання щодо
визнання права власності та поділу майна, і тільки
після того як шлюбні відносини припинилися позивач зрозуміла, що її права порушені, оскільки вона за довіреністю від імені
сестри продала спірний будинок відповідачу ОСОБА_3, а сама залишилася без житла, тому суд приходить до висновку, що строк позовної давності
позивачем ОСОБА_1 не пропущений для звернення до суду з
вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Приймаючи до уваги те, що будівництво спірного будинку проведено силами позивача
та відповідача ОСОБА_3 під час
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в фактичних шлюбних відносинах, враховуючи те, що
сторонами по справі з 1991 року велося спільне
господарство та вони проживали однією сім'єю, будь якої письмової угоди між ними по володінню чи розпорядженню спірним
будинком не укладалося, суду такі докази не
надавалися, суд приходить до висновку про те, що необхідно визнати договір купівлі-продажу від 13 червня 1995 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_17, зареєстрований в реєстрі за №4625 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 недійсним та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1.

Дані
правовідносини регулюються ч. З ст. 203, ч. 2 ст.215 ст. ст. 256, 257, 260, 261, 267
ЦК України, ч . 1
ст.117, ст. 48 ЗУ "
Про власність ".

Відповідно до
ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 судові витрати у
розмірі 650 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11 57, 60, 79, 88, 212-215, 218 ЦПК України, -

6

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу від 13.06.1995
року на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 недійсним,
визнання права власності на 12 частину будинку - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу від 13 червня 1995 року, посвідчений
приватним нотаріусом Кіровоградського
міського нотаріального округу ОСОБА_17, зареєстрований
в реєстрі за №4625 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 12 частину
будинку АДРЕСА_1.

Стягнути   з   ОСОБА_3 на   користь
ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 650 грн.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються
Кіровоградському апеляційному суду через Ленінський райсуд м. Кіровограда.