Головуючий 1 інстанції
Справа № 22-1871-2007р.       Доповідач Курило Вії.
РІШЕННЯ

Іменем
України

13 лютого 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судці Курило В.П. суддів Саніковой О.С.,
Шамрило Л.Г. при секретарі     Личкатій
В.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в м. Шахтарську Донецької області на
рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Шахтарську Донецької
області про відшкодування моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом до відділення виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
м. Шахтарську Донецької області, посилаючись на те, що він працював на
підземних роботах на шахтах з 1972
по 2004 роки з
важкими умовами праці в умовах тяжкої фізичної «праці, фізичного
перевантаження, несприятливого мікроклімату. Його загальний трудовий стаж
.складає 37 років, з
яких підземний - 25 років 8 місяців. Тяжко
працюючи він отримав професійне захворювання хронічний обструктивний бронхіт
пилової етіології 2 стадії,
фаза загострення, емфізема легенів 1
ступеню, легенева недостатність 2
ступеню.

Внаслідок
вказаного професійного захворювання висновком МСЕК від 14 липня 2004 р. йому було
вперше встановлено втрату професійної працездатності 40% безстроково і
третю групу інвалідності.

Позивач вважає,
що йому заподіяна також моральна шкода, яка полягає в переживаннях у зв'язку з
пошкодженням здоров'я, а також в тому, що в нього порушені нормальні життєві
зв'язки, він не має можливості спілкуватися з людьми, погіршилась його
здатність до активної фізичної праці. Він відчуває фізичний біль і страждання
роздратовується, вимушений проходити курси лікування, що у значній мірі порушує
звичний уклад його життя. Все це спричиняє йому моральні страждання і в рахунок
відшкодування моральної шкоди просив стягнути з відповідача 25 000 грн.

2

Рішенням
Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2006 року позов
задоволений частково і на користь ОСОБА_1
з відповідача стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

В апеляційній
скарзі відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Шахтарську
Донецької області просить рішення скасувати і постановити нове рішення, яким в
позові відмовити. В обгрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на
те, що довідка МСЕК про процент стійкої втрати професійної працездатності є
підставою для відшкодування матеріальної, а не моральної шкоди. Відповідачем
нараховані і сплачуються позивачу всі передбачені законодавством соціальні виплати
в повному обсязі. Сам факт наявності моральної шкоди позивачем в суді не
доведений. Крім того, Законом України „Про Державний бюджет України на 2006 рік"
зупинена дія статей Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", які передбачають виплату моральної
шкоди, тому правових підстав для стягнення сум не існує. Винним в професійному
захворюванні позивача є підприємство, на якому він працював і отримав
ушкодження здоров'я, тому і відшкодовувати шкоду повинно підприємство. Також
позивачем пропущений строк позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач працював на підземних роботах на шахтах
„Вінніцкая" комбінату „Шахтарськантрацит", МП „Карбон" в
умовах тяжкої фізичної праці, фізичного перевантаження, несприятливого
мікроклімату і отримав професійне захворювання хронічний обструктивний бронхіт
пилової етіології 2 стадії,
фаза загострення, емфізема легенів 1
ступеню, легенева недостатність 2
ступеню.

Внаслідок
професійного захворювання висновком МСЕК від 14 липня 2004
р. йому було встановлено втрату професійної працездатності 40% безстроково, він
визнаний інвалідом 3 групи. У
зв"язку з пошкодженням здоров"я позивач зазнав моральних страждань.

В засіданні суду
апеляційної інстанції представник відповідача апеляційну скаргу підтримав,
просив її задовольнити.

Позивач і його
представник в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання
повідомлені.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні,
оскільки висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, що
відповідно до вимог ст. 309
ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в апеляційному порядку.

Відповідно до
змісту ст. ст. 1,21, 28,
34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", на Фонд соціального страхування від нещасних
випадків на виробництв та професійних захворювань України покладено обов'язок
відшкодувати застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, заподіяну умовами виробництва, при цьому сума страхової виплати не
може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої
на день виплати.

Як вбачається з
акту розслідування професійного захворювання від 1 липня 2004р., ОСОБА_1
встановлено діагноз хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології 2 стадії, фаза
загострення, емфізема легенів 1
ступеню, легенева недостатність 2
ступеню. Висновком МСЕК від 14
липня 2004р. позивачеві вперше було встановлено 40% втрати
професійної працездатності безстроково. Також йому було встановлено 3 групу
інвалідності.

3

Позивач у
зв"язку з професійним захворюванням страждає захворюванням органів
дихання, відчуває незручності в побуті, вимушений постійно лікуватись, не може
виконувати роботу, пов"язану з фізичними навантаженнями, влаштувати своє
життя і дозвілля, обмежений через кашель у спілкуванні з родичами і друзями.
Вказані факти дійсно спонукають позивача до переживань, його дратують,
спонукають до прийняття додаткових зусиль для організації свого життя. За таких
умов суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачеві у
зв"язку з ушкодженням здоров"я заподіяно моральну шкоду, яка підлягає
відшкодуванню за нормами Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності".

При цьому не
можуть бути прийняті до уваги посилання відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Шахтарську Донецької області на Закон України „Про
Державний бюджет України на 2006
рік", яким зупинена дія норм Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", які
передбачають відшкодування моральної шкоди застрахованим особам чи членам їх сімей,
оскільки таке зупинення не позбавляє постраждалих права на відшкодування
моральної шкоди, у зв'язку з тим, що втрата професійної працездатності
позивачеві встановлена в 2004
році, тобто до того як дія даної норми закону була зупинена.

Суд не може
прийняти до уваги доводи апелянта відносно того, що моральна шкода не повинна
відшкодовуватися в зв'язку з тим, що позивач пропустив тримісячний строк для
звернення до суду, передбачений ст. 233
КЗпП України, оскільки дані відносини регулюються п. З ч. 1 ст. 268 ЦК України,
відповідно до якого позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Норми
трудового законодавства у даному випадку не застосовуються.

Також не
приймаються судом до уваги доводи відповідача відносно того, що шкода повинна
відшкодовуватися підприємством, на якому працював позивач через те, що такі
доводи не грунтуються на законі.

Визначаючи
розмір моральної шкоди, суд правильно врахував стан здоров'я позивача, а саме,
що він на 40 % втратив
професійну працездатність за професійним захворюванням.

Між тим, суд
першої інстанції не врахував відсутність більш тяжких наслідків, стан здоров'я
позивача, дії відповідача, направлені на поновлення здоров'я позивача і
добровільне відшкодування шкоди, завданої пошкодженням здоров'я, вік
потерпілого. Крім того, виходячи з принципу розумності і зваженості, тих
наслідків, які мають місце у зв'язку з ушкодженням здоров'я позивача,
апеляційний суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди визначений
судом першої інстанції, є надмірно великим і має бути встановленим у 15 000 грн. У зв'язку з
чим рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст.
ст. 304, 307 ч. 1 п. З, 309 ч. 1 п. З, 314 ч.2, 316 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Шахтарську Донецької області задовольнити частково.

Рішення
Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2006 року змінити.
Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Шахтарську

4

Донецької області на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування моральної шкоди 15
000 гривень.

В іншій частині рішення залишити без зміни.

Рішення суду
апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але воно може бути
оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду апеляційної інстанції
законної сили.