Справа  № 2-481
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2007 року                                                                                                     м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді
Кочевої І.В., при
секретарі - Задорожко
Д.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач вказує, що перебував з відповідачкою у шлюбі з 16 вересня 2000 року. 26 січня
2007 року Василівським районним судом винесено рішення про розірвання шлюбу. За
час шлюбу було придбано автомобіль ВАЗ-21099 НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, кузов
НОМЕР_3, який був зареєстрований на відповідачку 27.11.2004 року відповідно до
свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4. На теперішній час
автомобіль перебуває у користуванні відповідачки, вартість автомобіля становить
39000 грн.
Позивач просить розділити спільно нажите майно - вказаний автомобіль, залишити його за відповідачкою - ОСОБА_2,
стягнути з неї на його користь 12 частину вартості автомобіля в сумі 19500 грн., судові
витрати та витрати на оплату послуг адвоката.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просить його задовольнити,
з підстав викладених у позові. Позивач стверджував, що за час спільного
проживання з відповідачкою та за час перебування з нею у шлюбі вони накопичили
необхідну суму грошей, яка була витрачена на купівлю автомобіля.

Відповідачка проти позову заперечує, суду пояснила, що
вона не згодна з тим, що вказаний позивачем автомобіль є спільною сумісною
власністю її та позивача, так як на купівлю цього автомобіля приблизно 27000 грн. їй
подарував рідний брат -
ОСОБА_3, а іншу частину грошей подарували її батьки, які продали
свій автомобіль ЗАЗ-1102
НОМЕР_5. Письмово договір дарування грошей не укладався. Таке рішення було
прийняте її родичами оскільки на той час її батько - ОСОБА_4 тяжко захворів,
родина вирішила, що на подаровані гроші буде куплено автомобіль, та оформлено
на неї, так як брат жив далеко -
у м.Харкові та не міг допомагати батькам. Відповідачка стверджувала, що на
день придбання автомобіля її батьки та рідний брат подарували їй гроші на
купівлю автомобіля, ні вона, ні позивач не мали таких грошей та фактично не
вклали в його придбання свої сумісно зароблені гроші. Також відповідачка
послалася на те, що автомобіль був куплений за гроші її родичів, що також
підтверджується вказівкою у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу - про право
керування автомобілем її братом та батьком, який на теперішній час помер.
Позивачка вважає подаровані їй родичами гроші своєю особистою приватною
власністю, отриманою за договором дарування, що відповідає п.2 ч.1 ст.57 СК
України. Відповідачка просить відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані сторонами докази та
матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно
до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

2

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно
ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як встановлено у судовому засіданні сторони у справі перебували у шлюбі з 16 вересня 2000 року, що
підтверджено свідоцтвом про одруження, копія якого є у справі. Рішенням
Василівського районного суду від 26.01.2006
року шлюб між сторонами розірвано. Батьками відповідачки є ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, що підтверджено свідоцтвом про народження відповідачки. ОСОБА_3 є
рідним братом відповідачки, що підтверджено його свідоцтвом про народження.
Батько відповідачки -
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджено його свідоцтвом про смерть.

За час шлюбу за відповідачкою був зареєстрований
автомобіль ВАЗ-21099 НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу АА 346515.
де вказано, що автомобіль одержаний на підставі акту прийома-передачі
МВЧ-163583 15.11.2004 року. У
цьому ж свідоцтві є вказівка про право керування автомобілем ОСОБА_4 та ОСОБА_3
Вказане підтверджено повідомленням МРЄВ ДАІ та свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу.

Факт купівлі
автомобіля за час шлюбу та його вартість сторонами не оспорювалася.

Відповідно до ст.208 ч.1 п.3 ЦК України
правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять та більше
разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у
письмовій формі. Таке ж положення передбачено щодо укладення договору дарування
ст.719, ст. 729 ЦК України.

Посилання відповідачки на те, що гроші на купівлю
автомобіля їй були подаровані рідним братом та батьками; пояснення свідків:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, що вказували на те, що гроші на купівлю автомобіля
відповідачці дарували близькі родичі -рідний
брат та батьки, та про те, що у сторін у справі не було власних грошей на його
купівлю; надані відповідачкою копію трудової книжки - на яку вона
посилалася, стверджуючи що не мала великих заробітків та за час шлюбу
перебувала у відпустці по догляду за дитиною, суд не може прийняти до уваги,
так як вказані докази є не допустимими, оскільки факт укладання договору
дарування грошей мав був укладений між відповідачкою та її родичами у письмовій
формі і має підтверджуватися письмовими документами.

Також суд не приймає до уваги надані відповідачкою заяву
її батька - ОСОБА_4 від 27.06.198 року про зняття
з реєстраційного обліку його автомобіля ЗАЗ-1102 та договір купівлі-продажу від
24.02. 1998 року,
відповідно до якого ОСОБА_4
продав ОСОБА_9
автомобіль ВАЗ-2107, оскільки надані докази є неналежними, так як не
свідчать про дарування відповідачці грошей її батьками.

Таким
чином, суд вважає недоведеним відповідачкою факт дарування їй грошей близькими
родичами, на які нею було придбано автомобіль.

3

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного доходу.
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено той факт, що спірний автомобіль було придбано за час
шлюбу, що не оспарювалося сторонами, але відповідачкою суду не доведено витрат
на купівлю автомобіля грошей, що були її особистою приватною власністю.

Відповідно до ст.61 СК України, ст.368 ч.3 ЦК України спірний автомобіль є об'єктом права спільної
сумісної власності сторін у справі.

Ст.68 ч.1 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Ст.70 ч.1 СК України вказує, що у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 ч.1 СК України майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

4.2 ст.71 СК України
вказує, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч.4 вказаної статті присудження
одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Ст.370 ЦК України
вказує, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістью
між ними, законом, або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК України.

Ст.364 ЦК
України передбачає, що співвласник має право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із
спільного майна є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації
вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його
згодою.

В огляду на вищевказане, суд вважає, що спірний
автомобіль є спільною сумісною власністю стороні у справі. Оскільки його поділ
в натурі не можливий, а відповідач бажає виділу його частки і згоден отримати
грошову компенсацію, тому суд вважає необхідним позовні вимоги позивача
задовольнити, залишити автомобіль у власності відповідачки, та стягнути з неї
на користь позивача 12 частину вартості автомобіля - (390002) 19500 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем суд
покладає на відповідачку, та вважає необхідним стягнути з неї на користь
позивача понесені ним витрати: 195 грн. за сплачене держмито, 30 грн. - витрат
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 200 грн. - витрат на
оплату юридичної допомоги адвоката.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41, 47, 124, 129 Конституції
України, ст.ст.60, 61, 68, 69, 70, 71,72 СК України, ст. ст.355,364, 368, 370
ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 14, 82, 208, 209, 214 -215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити. Розділити спільне майно -
автомобіль ВАЗ -21099  НОМЕР_1, двигун
НОМЕР_2, кузов НОМЕР_3 - залишити у власності ОСОБА_2.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 12 частини
автомобіля - у сумі 19500 грн., а також
судові витрати: 195 грн.
сплаченого держмита, 30 грн. - сплачених витрат
на інформаційно-технічне забезпечення

4

розгляду справи,
200 грн. - витрат на оплату
юридичної допомоги адвоката, а всього  - 19925 (дев'ятнадцять
тисяч дев'ятсот двадцять п'ять) грн.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений ст.294
ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.
Уразі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.