Справа № 22ц - 210 2007 року.                                        Судця місцевого суду Димитров В.І.
Доповідач апеляційного суду Лисенко П.П.
УХВАЛА.

5 березня 2007 року.                                                                           м. Миколаїв.

Колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Данилової О.О. та Кутової
Т.З.,

при секретарі Варміш О.С.,

з участю:

представника заявника Лежачова
В.В., у відкритому судовому засіданні за
апеляційною скаргою Закритого акціонерного товариства    комерційний    банк
„ПриватБанк"    (далі    -
ЗАТ КБ „ПриватБанк") переглянула ухвалу судді місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва
від З листопада 2006 року, постановлену за його ж заявою
про видачу судового наказу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявника, перевіривши у
межах оскарження обставини та докази, якими сторона їх стверджувала ,-

УСТАНОВИЛА:

25 листопад 2006 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з заявою про
видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 12 738 гривень 60 копійок
заборгованості по строковому кредитному договору, 2
184 гривні 25 копійок заборгованості по відсоткам за
користування кредитом і 263 гривні 38 копійок -пені.

Ухвалою судді
місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від З листопада 2006 року в прийнятті зазначеної заяви відмовлено, оскільки
із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

В апеляційній скарзі представник ЗАТ КБ „ПриватБанк", посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та
процесуального права, просить скасувати ухвалу і
постановити нову - про видачу судового наказу.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у прийняті заяви про видачу судового наказу, місцевий суд виходив з того, що із заяви та доданих до неї документів
вбачається спір про право.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з таким висновком
суду, вважає його вірним, обґрунтованим й законним.

Так, звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу відповідно до
п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, ЗАТ КБ „ПриватБанк" посилався на те, що його вимога ґрунтується на правочині, яким він вважає заяву ОСОБА_1( а.с- 4-5 ) про надання
строкового споживчого кредиту, вчиненому у письмовій формі, і, що відшукувані
грошові суми є безспірними.

Між тим, з умов надання споживчого кредиту ОСОБА_1., позичальник взяв у позикодавця грошові кошти у
розмірі 12 738 гривень 60 копійок, зобов'язуючись при цьому, протягом 24 місяців їх повернути і сплачувати щомісяця 2,9 % за користування
кредитом та комісію.

Таким чином, безспірним є тільки
розмір заборгованості по кредиту.

Розмір же плати за користування кредитом та розмір комісії за розрахункове обслуговування та консультативні послуги - визначено у
відсотках.

Тому грошові суми, нараховані позичальником у сукупності, як заборгованість
по оплаті за користування кредитом, комісія та пеня - не можна вважати
безспірними.

2

Оскільки наказне
провадження може бути порушено лише по документально
підтвердженим і безспірним вимогам, то у прийняті даної заяви Закритого акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" слід відмовити.

Такого ж висновку і з тих же мотивів дійшов і суд першої інстанції, а тому його
ухвала є законною і не підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати
,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" відхилити, а ухвалу судді місцевого
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 листопада 2006 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України.