Справа 22ц - 906/ 2007 р.            Головуючий в
1-ій інстанції Чурупченко М.І.
цивільна.                      Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня 2007
року.              Апеляційний суд
Чернігівської області

в складі:
головуючого - судді Смаглюк Р.І., суддів Бобрової І.О., Редьки А.Г.,

при секретарі
Вареник О.М.,

з участю сторін,
представника позивачки,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Чернігівської
області в м. Чернігові апеляційні скарги позивачки ОСОБА_1 та відповідачки
ОСОБА_2 на рішення Корюківського районного суду від 29 березня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на половину
домоволодіння та виділення його в натурі, визнання права власності на 25 дубових стовпів
та 1 куб. м
брусків довжиною 1,5 м та 1 машину дров та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної шкоди та
визнання права власності спадкового майна на житловий будинок з господарськими
спорудами,

встановив:

В апеляційних
скаргах позивачка ОСОБА_1 просить змінити вказане рішення і визнати за нею
право власності на половину домоволодіння, належного померлому ОСОБА_3,
відповідачка ОСОБА_2 - змінити
і стягнути на її користь 20042
грн. матеріальної шкоди, заподіяної спадковому майну, 480 грн. - вартості
спадкового майна, вивезеного позивачкою, та стягнути документально підтверджені
судові витрати, оскільки оскаржуване рішення не відповідає вимогам
матеріального і процесуального права з таких підстав.

В серпні 2006 року позивачка
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на
1/2 частину
домоволодіння в м. Корюківка, АДРЕСА_1 з таких підстав. З 1981 року вона
перебувала в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1. За цей час
вони за спільні кошти побудували омшаник з 3 кімнатами, навіс, зробили піч в
будинку, кухню, оббили плитами ДВП, встановили котел і поміняли труби водяного
опалення, сарай покрили шиферним дахом, купили 50 штук дубових стовпів довжиною
2,5 м, 2 м куб. брусків
довжиною

2

1,5 м, мали запас
дров 2 машини. Після смерті ОСОБА_3 відповідачка ОСОБА_2, як
спадкоємець за заповітом, вигнала її з будинку з особистими речами. Оскільки
позивачка прожила з померлим ОСОБА_3 24
роки, мала з ним спільне господарство і спільні кошти, вона вважає, що
відповідно до ст. 74 Сімейного
кодексу України набула право власності на частину майна. Крім того, вона 12 років перебувала
на його утриманні, я як утриманка, а також в силу набувальної давності теж
набула право власності на частину майна. Виходячи з цих підстав, ОСОБА_1
просить визнати за нею право власності на 1/2
частину спірного будинку і виділити в натурі цю частину, а також визнати
право власності на 25 дубових
стовпів, на 1 м куб.
брусків довжиною 1,5 м та на одну машину дров.

В жовтні 2006
року позивачка доповнила позовні вимоги щодо підстав задоволення позову і, крім
вказаних підстав, передбачених ст.ст. 74 Сімейного кодексу України, ст.ст. 344,
1241 ЦК України, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку
померлого ОСОБА_3 на підставі ст.ст. 60, 61, 62, 74 СК України, мотивуючи тим,
що за період фактичних шлюбних відносин спільною працею за спільні кошти були
проведені роботи, які значно поліпшили будинок та збільшили істотно його
вартість.

28 серпня 2006
року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в
якій просила стягнути з позивачки на її користь заподіяні спадковому майну
збитки в сумі 3000 грн. та 480 грн. вартості спадкового майна, вивезеного позивачкою.
Зустрічні вимоги обґрунтовані тим, що її померлому брату ОСОБА_3 належить 1/2 частина будинку
по АДРЕСА_1 в м. Корюківка, який спадкове майно заповів на її користь. 20 січня 2006 року з вини
позивачки, яка проживала в цій частині будинку, сталася пожежа, внаслідок якої
заподіяна шкода, яку відповідачка визначила в розмірі 3000 грн. Після
пожежі позивачка вивезла з будинку пральну машину, велосипед, диван, письмовий
стіл на загальну суму 480
грн. Тому просить стягнути ці збитки на її користь.

Заявою від 11 вересня 2006 року ОСОБА_2
доповнила позовні вимоги таким чином: визнати за нею право власності на жилий
будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в м. Корюківка, як за
спадкоємцем після смерті брата ОСОБА_3.

Заявою від 23 жовтня 2006 року відповідачка
збільшила позовні вимоги щодо шкоди, заподіяної будинку пожежею, до 20042 грн. відповідно
до кошторису, виготовленого ЖЕКом м. Корюківка.

Ухвалою суду від
23 жовтня 2006 року на її боці
залучений до справи в якості третьої особи ОСОБА_4, який звернувся до
нотконтори з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_3.

Рішенням
Корюківського районного суду від 29
березня 2007 року в
позові ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано   за   нею
право   власності   на
житловий   будинок   №   АДРЕСА_2

3

в м. Корюківка як за власником спадкового
майна після смерті брата ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відмова в
первісному позові ОСОБА_1 обґрунтована наступним. Позивачка ОСОБА_1 не довела,
що за час спільного проживання з померлим вони побудували та покращили
домоволодіння, документально це нічим не підтверджено, а показання свідків є
нікчемними і спростовуються показаннями свідків відповідачки. Відповідно до
ст.ст. 16, 17 Закону
України „Про власність" та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України / в рішенні не
вказано, на яку постанову посилається суд/ позивачка вправі вимагати не
визнання права власності, а відшкодування своїх затрат. Але такі вимоги нею не
заявлені. Визнання права власності на інші речі нею не доведено, тому в позові
необхідно відмовити.

Часткове
задоволення зустрічного позову обґрунтоване такими обставинами. ОСОБА_2 є
спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 від 20 вересня 2002 року, позивачка ОСОБА_1
відповідно до ст. 1258 ЦК України не може спадкувати, оскільки ОСОБА_2 є
спадкоємцем за заповітом, таким чином позивачка усувається від спадкування.
Спадкове майно складається з житла площею 65,6
кв. м, сараю, погреба, омшаника,
тому вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на це майно є законними і не
суперечать ст.ст. 1223,
1268 ЦК України, тому в цій частині вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
Вимоги щодо стягнення шкоди за ремонт домоволодіння та вартості вивезених речей
відповідачкою не доведені, тому не підлягають задоволенню. Оскільки сторони по
справі понесли однакові судові витрати, суд їх поклав на кожну зі сторін.

В апеляційній
скарзі позивачка ОСОБА_1 просить змінити вказане рішення і визнати за нею право
власності на половину домоволодіння померлого ОСОБА_3 з таких підстав.
Проживання з ОСОБА_3 позбавило її права на отримання квартири під час її роботи
на ІНФОРМАЦІЯ_2, де вона перебувала на квартирному обліку, тому що він
запевнив, що будинок залишиться їй. За період спільного проживання за спільні
кошти ними був побудований омшаник,
навіс, замінений дах на сараї, придбали котел та поміняли труби водяного
опалення. Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтвердили
вказані обставини, а суд безпідставно не взяв їх до уваги, обмежившись тим, що
вони родичі позивачки, хоч родичами є тільки дві особи. Відмову в позові суд
обґрунтував показаннями свідків відповідачки. Тому просить змінити рішення і
визнати за нею право власності на ідеальну 1/2 частку будинку.

В апеляційній
скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить змінити рішення в частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо стягнення шкоди в сумі 20042 грн., заподіяної
пожежею, та стягнення 480
грн. вартості вивезеного майна та в частині, що стосується судових витрат,
мотивуючи тим, що факт пошкодження будинку пожежею підтверджений актом від 14 березня 2006

4

року, вартість
затрат по ремонту підтверджена кошторисом на суму 20042 грн. Позивачка
ОСОБА_1 не заперечувала цього факту, отже визнала вину в заподіянні шкоди, тому
повинна її відшкодувати. Свідки підтвердили факт вивезення нею спадкового
майна: пральної машини, велосипеда, дивана, письмового стола на загальну суму 480 грн., але суд
безпідставно не стягнув на її користь вказану суму. Тому просить змінити
рішення і стягнути на її користь вказані суми збитків, а також визначити суму
судових витрат, що підлягають поверненню їй позивачкою, оскільки її вимоги
частково задоволені судом, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга позивачки підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга відповідачки
не підлягає задоволенню, рішення суду в частині визнання права власності на
спадкове майно - скасуванню з закриттям провадження по справі, в іншій частині
- залишенню без змін з таких підстав.

Як вбачається з
матеріалів справи, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3. на підставі свідоцтва про право на спадщинуНОМЕР_1 належить 1/2 частина будинку
з надвірними будівлями в м. Корюківка, АДРЕСА_1 /л.с. 15, 16/. Факт проживання
позивачки в цьому будинку в квартирі НОМЕР_2/
л.с. 4,7-9, 17/, поховання
нею померлого ОСОБА_3 / л.с. 10-11/ не є доказом
набуття нею права власності на частину цього майна. Підстави для визнання за нею
цього права, передбачені ст.ст. 60,
61, 62, 74 СК України, відсутні, оскільки позивачка не перебувала в
шлюбі з ОСОБА_3, не набувала цього майна спільно з ним за час проживання однією
сім'єю, оскільки спірна частина будинку була отримана ним як спадщина.

Посилання на ст.
344 ЦК
України як на підставу набуття права власності є безпідставним, оскільки
відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень правила цієї статті
поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом.

Відсутні
підстави для визнання права на обов'язкову частку в спадщині за позивачкою,
оскільки вона не входить до кола осіб, передбачених ст. 1241 ЦК України, на
яку вона посилається в позовній заяві.

Показання
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 щодо спільного ремонту
будинку позивачкою з ОСОБА_3, побудови омшаника,
заміни даху на сараї, купівлі котла, шиферу не дають підстав для
задоволення її вимог щодо визнання права власності. Відповідно до п.4 постанови
Пленуму Верховного Суду України №
7 від 4 жовтня 1991 року „Про
практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної
власності громадян на жилий будинок" право на відшкодування своїх затрат
належить також членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони брали участь
лише в будівництві підсобних будівель/літньої кухні, сараю тощо/ і

5

підсобних
приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений
на них ст. 156 ЖК
України обов'язок.

Позовні вимоги
щодо визнання права власності на 25
дубових брусків, 1 куб. м
брусків довжиною 1,5 м та на
одну машину дров доказами не підтверджені, тому суд обґрунтовано відмовив в
задоволенні цих вимог.

Таким чином,
висновок суду першої інстанції щодо вимог позивачки ОСОБА_1 є обґрунтованим, відповідає
вимогам закону, тому її апеляційна скарга в цій частині не підлягає
задоволенню.

Заперечення
проти визнання судом права власності на спадкове майно за відповідачкою ОСОБА_2
заслуговують на увагу з таких підстав.

Як вбачається зі
справи, спадкодавець ОСОБА_3 заповів своє майно відповідачці ОСОБА_2, яка
належним чином прийняла спадщину шляхом подачі заяви до нотконтори /
л.с.43-48/. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24 червня 1983 року „Про
практику розгляду судами України справ про спадкування" свідоцтво про
право на спадщину відповідно до гл.7 Закону України від 2 вересня 1993 року „Про
нотаріат" видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними
конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у
встановленому чинним законодавством порядку.

За наявності
умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину
вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Встановивши, що
питання про право на спадщину може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом
одержання свідоцтва про право на спадщину, суддя або суд відповідно на підставі
п.1 ст. 136, п.1 ст. 227 ЦПК України /1963 року/ відмовляє
в прийнятті заяви або закриває провадження по справі, роз'яснивши позивачеві це
право.

За заповітом
ОСОБА_3 від 20 вересня 2002 року
Корюківською держнотконторою заведена спадкова справа 20 від 1 лютого 2006 року /л.с.43, 44/, єдиною
спадкоємицею якого визнана ОСОБА_2.
Тому рішення суду в частині визнання за нею права власності на спадкове
майно необхідно скасувати, справу провадженням в цій частині закрити на
підставі п. 1 ст. 205 ЦПК України. Тим
більше, що вказаним рішенням суд визнав ОСОБА_2 власницею спадкового майна
після смерті ОСОБА_3. і визнав за нею право власності на житловий будинок з
господарськими будівлями в м. Корюківка, АДРЕСА_2, в той час як померлому спадкодавцю належить на праві
власності 1/2 частина
цього будинку з надвірними будівлями /
л.с. 16/, не
усунув протиріччя щодо нумерації будинку, оскільки ОСОБА_2 просила визнати
право власності по праву спадкування на будинок померлого ОСОБА_3. під АДРЕСА_1 / л.с.38/.

Таким чином,
апеляційна скарга позивачки ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Рішення суду в
частині відмови стягнення заподіяної шкоди від пожежі будинку на суму 20042 грн. та вартості
вивезеного майна на суму 480
грн. судом першої інстанції вирішені правильно.  Відповідачкою ОСОБА_2 не

6

доведена вина позивачки в заподіянні цієї шкоди
відповідно до ст. 1166 ЦК
України. Визнання нею факту пожежі не є доказом її вини в заподіянні шкоди
спадковому майну. Акт міськради від 14
березня 2006 року,
кошторис на суму 20042 грн.
підтверджують можливі затрати по ремонту, але не вину позивачки / л.с. 66-67/. Таким же чином
не доведено заподіяння шкоди на суму 480
грн., оскільки доводи позивачки, що вона забрала особисті речі
відповідачкою ОСОБА_2 не спростовані. Доказів належності цих речей спадкодавцю
ОСОБА_3, їх вартості вона суду не надала, тому відмова в задоволенні цих вимог
є обґрунтованою.

Вимоги щодо
стягнення понесених нею судових витрат за таких обставин не підлягають
задоволенню.

Таким чином,
апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 313-315, 317,
319, п.1 ст. 205, ч.2 ст. 206 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну
скаргу позивачки ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну
скаргу відповідачки ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Корюківського районного суду від 29
березня 2007 року в
частині визнання ОСОБА_2.
власником спадкового майна, що залишилося після смерті померлого ОСОБА_3.
та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями по
АДРЕСА_2 в м.
Корюківка Чернігівської області скасувати. Справу провадженням в цій частині
закрити як таку, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Роз"яснити ОСОБА_2. право отримали свідоцтво про право на спадщину за
заповітом в Корюківській державній нотаріальній конторі.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності негайно і може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному
порядку протягом двох місяців з дня проголошення.