Справа № 22ц-2212/2007 рік Головуючий першої інстанції Петруня Н.В.
Категорія: 05 Доповідач: Осипчук О.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„22" лютого 2007 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого: Висоцької B.C. суддів: Осипчук О.В., Біляєвої О.М. при секретарі: Таранець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Приватного підприємства „Ритм", ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання договорів купівлі - продажу та дарування недійсними, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподілі, -

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2006 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПП „Ритм" про визнання договорів купівлі - продажу та дарування недійсними, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл, посилаючись на те, що 6 березня 1993 року він і відповідачка ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який було розірвано 15 листопада 2005 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4ІНФОРМАЦІЯ_1народження. Під час спільного проживання у період шлюбу ними придбано таке майно: автомобіль «KIA Pregio» 1999 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1вартістю 29630,37 грн., автомобіль «HONDA Acord» 2005 року випуску чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2вартістю 138879,54 грн., автомобіль «FIAT Punto» 2003 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 вартістю 40600,41 грн., чотирьохкімнатна АДРЕСА_1 вартістю 41201 грн., чотирьохкімнатна АДРЕСА_2 вартістю 40257 грн., двокімнатна АДРЕСА_3вартістю 21704 грн., а всього майна на загальну суму 312 272 грн. 32 коп.

Крім того, під час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі в інтересах сім"ї на спільні кошти відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано приватне підприємство „Ритм", яке розтошоване за адресою: АДРЕСА_4. 6 червня 2006 року відповідачка ОСОБА_2, яка є директором і засновником цього приватного підприємства, без його на це згоди, уклала з дочкою від першого шлюбу, яку він удочерив, ОСОБА_3 договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу, згідно до якого ПП „Ритм" передало, а ОСОБА_3 прийняла у власність нежиле вбудоване приміщення площею 1165,30 кв.м., що розташовано по АДРЕСА_4, продаж приміщення було здійснено за 30000 грн. 17 червня 2006 року приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу був посвідчений договір дарування, за яким ОСОБА_3. подарувала ОСОБА_2. зазначене приміщення.

Позивач просив суд визнати договір купівлі - продажу від 6.06.2006 року та договір дарування від 17.06.2006 року недійсними, оскільки вони носять фіктивний характер, визнати нежиле вбудоване приміщення об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і поділити це приміщення, а також поділити все вище приведене спільно нажите майно між ними як подружжям.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено частково:

· визнано недійсним договір від 6.06.2006 року купівлі продажу нежилого вбудованого приміщення площею 1165,30 кв. м., розтошованого за адресою: АДРЕСА_4, який укладено між ПП „Ритм" в особі власника та директора ОСОБА_2 та ОСОБА_3і який посвідчено приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу;

· визнано недійсним договір дарування від 17 червня 2006 року нежилого вбудованого приміщення площею 1165,30 кв. м., розтошованого за адресою: АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_3та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу;

· визнано нежиле вбудоване приміщення, яке розтошоване за адресою: АДРЕСА_4 площею 1165,30 кв.м. загальною вартістю 740 872 грн. об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1та ОСОБА_2;

· виділено ОСОБА_1в користування ліву частину ( №1) нежилого вбудованого приміщення, розтошованого за адресою: АДРЕСА_4 за варіантом № 2 судово - технічної експертизи загальною площею приміщень по першому поверху 359,8 кв. м. і загальною площею приміщень у підвалі 239,8 кв. м. на загальну вартість 397 921 грн. Залишено за ОСОБА_1 в натурі автомобіль „ року випуску, державний номер НОМЕР_3 вартістю 40600 грн. 41 коп.; чотирьохкімнатну АДРЕСА_1вартістю 66 754 грн. 12 коп., а всього майна на суму 505 275 грн. 53 коп.

· виділено ОСОБА_2у користування праву частину (№2) нежилого вбудованого приміщення, розтошованого за адресою: АДРЕСА_4, за варіантом № 2 судово - технічної експертизи загальною площею приміщень по 1 поверху 278,0 кв. м. і загальною площею приміщень у підвалі 268,2 кв. м., загальною вартістю 342 951 грн. залишено за ОСОБА_2 в натурі автомобілі „ l/_" 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3вартістю 29 630 грн. 37коп., „/АОНЪА SCotOI " державний номерний знак НОМЕР_2вартістю 138 879 грн. 54 коп., чотирьохкімнатну АДРЕСА_2Донецької області вартістю 40 257 грн., двокімнатну АДРЕСА_3вартістю 21 704 грн., а всього майна на суму 573 421 грн. 91 коп.

· стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю вартості долі нежилого вбудованого приміщення, розтошованого за адресою: АДРЕСА_4 та виділеній частині майна в сумі 34 073 грн. 19 коп., а також 2360 грн. - судові витрати, пов'язані з оплатою витрат з інформаційно - технічного забезпечення та витрат на проведення експертиз. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 573,42 грн.

- відмінено накладений ухвалами суду від 26.06.2006 року арешт на майно сторін.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про зміну рішення і ухвшіення нового рішення про відмову в частині

позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільною власністю подружжя нежилого вбудованого приміщення, його розподілі.

В обґрунтування доводів скарги ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В апеляційному суді ОСОБА_2, та її представник підтримали доводи скарги в повному обсязі. Відповідачка ОСОБА_3. та третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_5 також просили скаргу задовольнити.

ОСОБА_1 та його представник до апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду телеграму про відкладення розгляду справи у зв'язку з його хворобою, але медичних документів на підтвердження своєї хвороби не надав і в тексті телеграми не наполягав на своїй обов'язковій присутності.

Представник ПП „Ритм" до апеляційного суду не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення присутніх осіб, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України неправильне застосування судом норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 6 березня 1993 року у відділі РАГС м. Костянтинівка сторони зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_4ІНФОРМАЦІЯ_1народження, та дітей ОСОБА_2 від першого шлюбу - ОСОБА_3, ОСОБА_6, які усиновлені позивачем відповідно до рішення Костянтинівського районного суду від 8 листопада 2002 року. 16 грудня 2002 року згідно рішення Костянтинівського районного суду шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом РАЦС по м. Костянтинівка, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 15.11.2005 року, актовий запис № НОМЕР_4. У період шлюбу за власні кошти сторін було придбане майно -декілька квартир та автомобілів. Крім того, 23 жовтня 1998 року розпорядженням виконкому Костянтинівської міської ради у м. Костянтинівка зареєстроване приватне підприємство „Ритм", єдиним засновником і директором якого згідно статуту є ОСОБА_2. На підставі договору купівлі - продажу НОМЕР_5 посвідченого 9 січня 2001 року, реєстраційний номер НОМЕР_6, Приватне підприємство „Ритм" придбало нежиле вбудоване приміщення, розтошоване за адресою: АДРЕСА_4, яке до 6 червня 2006 року знаходилося на балансі підприємства. Згідно договору купівлі - продажу від 6.06.2006 року вказане нежиле приміщення було продано приватним підприємством „Ритм" ОСОБА_3за 30000 грн. Відповідно до договору дарування від 17 червня 2006 року ОСОБА_3подарувала куплене нею нежиле приміщення ОСОБА_2.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині визнання цих угод купівлі - продажу та дарування нежилого приміщення недійсними, суд першої інстанції виходив з того, що вказані правочини носять фіктивний характер, укладені між сторонами про людське око, не відповідають загальним підставам дійсності правочинів, оскільки не спрямовані на реальне настання правових наслідків, обумовлених ними. Крім того, при укладені

договору купівлі - продажу нежилого приміщення не була отримана згода ОСОБА_1 на продаж майна, яке є їх спільною сумісною власністю як подружжя.

Між тим, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині визнання договору купівлі - продажу від 6.06.2006 року та договору дарування від 17.06.2006 року недійсними, визнання нежилого вбудованого приміщення за адресою: АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю подружжя і його розподілі, оскільки ці висновки не ґрунтуються на вимогах закону і матеріалах справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про визнання нежилого вбудованого приміщення спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2, оскільки відповідно до договору купівлі - продажу НОМЕР_5 спірне нежиле приміщення було придбане Приватним підприємством „Ритм" і ця угода ніким не оспорювалася. Згідно договору купівлі - продажу від 6.06.2006 року продавцем спірного нежилого приміщення було також ПП „Ритм", на балансі якого знаходилось це приміщення. Покупець ОСОБА_3. сплатила до каси ПП „Ритм" 30000 грн. за придбане приміщення, що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру № НОМЕР_7 і цей факт нічим не спростований. Посилання суду першої інстанції на те, що ненадання ОСОБА_3 суду доказів наявності у неї такої суми грошей на час укладення угоди, а також на те, що укладення договору дарування через 10 днів після попередньої угоди купівлі - продажу, свідчить про відсутність спрямованості на реальне настання правових наслідків - безпідставне і зроблено судом без наявності безперечних доказів того, що сторони ніяких дій по здійсненню укладених угод не вчиняли.

Апеляційний суд вважає, що обидві угоди - договір купівлі - продажу від 6.06.2006 року та договір дарування від 17.06.2006 року відповідають вимогам ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, і помилково визнані судом першої інстанції недійсними.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_5 в апеляційному суді пояснила, що правоустановчі документи свідчили про те, що нежиле приміщення, яке було предметом купівлі - продажу 6 червня 2006 року, належало на праві власності приватному підприємству „Ритм", тому вона не повинна була отримувати згоду ОСОБА_1 на його продаж. Вважає, що і договір купівлі - продажу і договір дарування укладалися особами, волевиявлення яких на укладення правочинів було вільне і відповідало їх внутрішній волі.

Визнавши спірне нежиле приміщення спільною сумісною власністю подружжя, суд розділив в натурі це приміщення і стягнув з ОСОБА_2 різницю вартості долі в виділеній частині майна у розмірі 34073 грн. 19 коп., а також стягнув 2000 грн. - витрати, понесені позивачем при проведені судово - технічної експертизи по спірному нежилому приміщенню, - з чим також не погоджується апеляційний суд і вважає, що в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені цих вимог.

Рішення суду в частині розподілу іншого майна ніким із сторін не оспорювалося.

Крім того, судом першої інстанції стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 573 грн. 42 коп., що є недостатнім, оскільки загальна вартість майна, яке за рішенням суду виділено відповідачці і ніким із сторін не оспорювалося, складає 230470 грн. 91 коп., відповідно 1% від цієї суми складе 2304 грн. 71 коп, а судом стягнуто тільки 573,42 грн. Таким чином з ОСОБА_2 підлягає додатково стягненню сума судового збору на користь держави у розмірі 1731 грн. 29 коп.

Довод апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом не було проведено розподіл трьох квартир та торгового кіоску, які належать позивачу і не були ним вказані в позові, апеляційним судом не приймається до уваги, оскільки це майно предметом розгляду в суді першої інстанції не було, відповідачка з зустрічним позовом про розподіл цього майна не зверталася.

Керуючись ст.ст. 307,309,314,316 ЦПК України, апеляційний суд -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2006 року в частині визнання недійсним договору від 6 червня 2006 року купівлі -продажу нежилого вбудованого приміщення площею 1165,30 кв.м., розтошованого за адресою: АДРЕСА_4 укладеного між Приватним підприємством „Ритм" в особі власника та директора ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також договір дарування від 17 червня 2006 року нежилого вбудованого приміщення площею 1165,30 кв.м., розтошованого за адресою: АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_3та ОСОБА_2 і в частині визнання цього нежилого приміщення загальною вартістю 740 872 грн. об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1та ОСОБА_2, в його розподілі та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1різницю вартості долі нежилого вбудованого приміщення в сумі 34073 грн. 19 коп. та 2000 грн. -витрат на проведення судової будівельно - технічної експертизи - скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_1про визнання недійсним договору від 6 червня 2006 року купівлі - продажу нежилого вбудованого приміщення площею 1165,30 кв.м., розтошованого за адресою: АДРЕСА_4 укладеного між Приватним підприємством „Ритм" в особі власника та директора ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також договору дарування від 17 червня 2006 року нежилого вбудованого приміщення площею 1165,30 кв.м., розтошованого за адресою: АДРЕСА_4, укладеного між ОСОБА_3та ОСОБА_2 і про визнання цього нежилого приміщення загальною вартістю 740 872 грн. об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1та ОСОБА_2, та в його розподілі - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 1731 грн. 29 коп.

В решті частини рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з часу набрання законної сили.