РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14   березня
2007   року   колегія
суддів   судової   палати
у   цивільних   справах

Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим в складі:

головуючого
судці   - Іващенко В.В.,

суддів                         -
Летягіної О.В.,

- Сінані О.М.,

при секретарі  - Сафіній Ф.Ф.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі цивільну справу за заявою
ОСОБА_1 про встановлення факту каліцтва у зв'язку з виконанням трудових
обов'язків, за апеляційною скаргою ВАТ „Кримпобутрадіотехніка" на рішення
Залізничного районного суду м. Сімферополя від 01 грудня 2006 року,

встановила:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою
про встановлення факту нещасного випадку на
виробництві, мотивуючи тим, що з 01.06.2006 року по 09.01.1977 рік він працював
радіомеханіком третього розряду у Сімферопольському радіоательє Кримського
обласного підприємства „Битрадіотехніка". 26.08.1976 р., рухаючись
виконувати замовлення на приватному транспорті, в районі „московського
кільця" на об'їзної дорозі „Сімферополь-Ялта", він потрапив у
дорожньо-транспортну пригоду, де дізнався перелому хребта, внаслідок чого у
нього порушилися функції нижніх кінцівок. Звільнений з підприємства у зв'язку з
переходом на пенсії з інвалідності.
09.01.1982 року його визнано інвалідом праці першої групи, потребує стороннього
догляду. Для отримання допомоги з загальнообов'язкового державного соціального
страхування, йому необхідно встановлення факту нещасного випадку, так як
будь-яких документів на підприємстві та в Республіканському центрі МСЕК не
збереглося.

Рішенням
Залізничного районного суду м. Сімферополя від 01 грудня 2006 року заяву
ОСОБА_1 задоволено та встановлено факт отримання ОСОБА_1 каліцтва 28.08.1976
року у зв'язку з виконанням трудових обов'язків в Кримському обласному
підприємстві „Битрадіотехніка". Також з заявника стягнути витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погодившись
із судовим рішенням, ВАТ „Кримпобутрадіотехніка" звернулося з апеляційною
скаргу, в якої просить рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні заяви ОСОБА_1, оскільки висновки суду не відповідають
обставинам справи. Так, судом не враховано, що вироком суду від 07.12.1976
року, який має преюдиціальне значення, встановлено, що ОСОБА_1 спрямовував
26.09.1976 року на мотоциклі „Ява-350"
під керуванням ОСОБА_2, до дому. Позивачем не надано будь-яких доказів на
підтвердження факту отримання каліцтва, пов'язаного з виконанням
трудових обов'язків.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника апелянта, який
підтримав апеляційну скаргу та представника ОСОБА_1, яка заперечувала проти
задоволення скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Справа № 22ц-1339/2007

2

Ухвалюючи рішення,
суд першої інстанції виходив з того, що факти, викладені у вироку народного
суду Сімферопольського району від 07 грудня 1976 року спростовуються
поясненнями свідка ОСОБА_3,
допитаного у судовому засіданні 27.10.2006 року.

Проте,
відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій
особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком
народного суду Сімферопольського району від 07 грудня 1976 року встановлено, що
28 серпня 1976 року о 17 годин, не маючи посвідчення на право керування
мотоциклом, у порушення вимог ст. 10 „а" Правил дорожнього руху, ОСОБА_2
спрямовував, керуючи особистим мотоциклом „Ява-350", реєстраційний НОМЕР_1
по Ялтинської об'їзної дорозі з пасажиром ОСОБА_1. На другому кілометрі дорозі,
рухаючись зі швидкістю 100 кілометрів на годину, на повороті дорозі, у
порушення вимог ст. 73 Правил дорожнього руху, Крайніх не справився з
керуванням, в'їхав у кювет, де мотоцикл вдарився у дерево та перекинувся, а
пасажиру ОСОБА_1 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. Зазначеним вироком
суду ОСОБА_4 засуджено за ст. 215 ч. 2 КК України до трьох років позбавлення
волі, умовно з обов'язковим залученням до праці в місцях, які визначаються
органами, що відають виконанням вироків.

Таким чином, при
ухваленні рішення судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального
права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки преюдиціально
встановлені факти не можуть бути спростовані поясненням свідків, у даному
випадку свідка ОСОБА_3

Рішенням
народного суду Сімферопольського району від 15 вересня 1978 року з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 на підставі ст. 450 ЦК
України (1963 року), на відшкодування матеріального збитку одноразово
стягнуто 610 руб 37 коп., та починаючи з 01.09.1978 року по 27 руб. 80 коп.
щомісяця до 09.01.1979 року.

Окрім того,
судом першої інстанції не враховано, що рішенням народного суду
Сімферопольського району від 15 вересня 1978 року шкоду у зв'язку з ушкодженням
здоров'я на користь ОСОБА_1 стягнуто на підставі ст. 450 ЦК України (1963
року) з ОСОБА_1 ані підприємства, де працював заявник на підставі ст. 456 ЦК України (1963
року). Зазначене свідчить про те, що при розгляді цивільної справи ще у 1978
році не було встановлено вину підприємства та факт того, що каліцтво отримано
ОСОБА_1. у зв'язку з виконанням ним трудових обов'язків.

Відповідно до п.
2 ст. 2 ЗУ „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що потягли втрату працездатності", право на
забезпечення з страхування від нещасного випадку на виробництві мають особи,
права на отримання відшкодування яких раніш було встановлено відповідно до
законодавства СРСР чи законодавства України про відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок каліцтва на виробництві або професійного захворювання,
пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

Проте у судовому
засіданні заявником та його представником не доведено, що право ОСОБА_1 на
отримання відшкодування раніш було встановлено відповідно до законодавства СРСР
чи законодавства України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам
внаслідок каліцтва на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з
виконанням ними трудових обов'язків.

Зазначене свідчить про те, що висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи.

3

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про необхідність
скасування рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя від 01
грудня 2006 року та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 316 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим,

вирішив:

апеляційну скаргу ВАТ „Кримпобутрадіотехніка"
задовольнити.

Рішення
Залізничного районного суду м. Сімферополя від 01 грудня 2006 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у встановленні
факту каліцтва у зв'язку з виконанням трудових обов'язків в Кримському
обласному підприємстві „Битрадіотехніка"

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його

проголошення, та може бути оскаржено протягом двох місяців безпосередньо до

Верховного суду
України.