Справа №22 - ц -
428/2007р.                                       Головуючий 1 інстанції: - Любая B.I.
Категорія: відшкодування збитків.                                                       Доповідач: - Кокоша В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

5 лютого   2007 року.                               Судова колегія судової палати з цивільних

справ
апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді  Макарова
Г.О., суддів - Хорошевського О. М., Кокоші В. В., при секретарі - Уманській М. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борівського районного суду Харківської області
від 24
листопада 2006 року по справі за позовом товариства
з додатковою відповідальністю „Страхова компанія „Кредо" м.
Запоріжжя ( надалі ТДВ СК „ Кредо") до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальних збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2005 року позивач звернувся до суду із вказаним  позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 1 червня 2004 року між ТДВ СК „Кредо", в особі страхового агента ЗАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено
договір страхування належного йому автомобіля „Сузукі"
державний номерний знак НОМЕР_1 строком на 12 місяців.

З листопада 2004 року на 2 км. автодороги
селищ Вище-Солоне - Нижче-Солоне Борівського району
Харківської області відбулася дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобілів ЗАЗ 1102 під керуванням водія ОСОБА_1 та
„Сузукі" під керуванням водія ОСОБА_2, внаслідок чого автомобілю
„Сузукі" заподіяно технічні пошкодження.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини водія ОСОБА_1, який в порушення вимог Правил дорожнього руху
України керував транспортним засобом у
стані алкогольного сп'яніння.

У зв'язку з настанням страхового випадку, ТДВ СК „Кредо" виплатила страхувальнику ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі
ЗО 401
грн. 79 коп.

Крім того, ТДВ СК „Кредо" понесла витрати для отримання довідки з ДАІ у розмірі 34 грн. 05 коп. та висновку товарознавця у
розмірі 130 грн.

Посилаючись на
вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1
на його користь матеріальні збитки у розмірі 30 565 грн. 84 коп. та витрати по сплаті державного мита у розмірі 305 грн. 66 коп.

Під час розгляду справи в суді, представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача матеріальні
збитки у розмірі 15 282 грн. 92 коп. та витрати по сплаті
державного мита розмірі 152 грн. 83 коп.

Зміну позовних вимог мотивував тим, що за його думкою дорожньо-транспортна пригода виникла з вини водіїв ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, а ступінь вини кожного з них
становить по 50 відсотків.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, посилаючись на те, що
дорожньо-транспортна пригода виникла лише з вини водія ОСОБА_2

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 24 листопада
2006 року
позов задоволено часткового.

З ОСОБА_1 стягнуто на користь ТДВ СК „Кредо" м. Запоріжжя матеріальні збитки у розмірі 15 282 грн. 92 коп. та судові витрати у розмірі 234 грн. 86 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм
матеріального і процесуального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції, а справу направити на новий розгляд до того ж суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням
справи на новий розгляд.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТДВ СК „Кредо", суд першої інстанції виходив з того, що зазначена дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини
обох володільців транспортних засобів, а розмір відшкодування збитків визначив відповідно до ступеня вини кожного із
них.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо
суд вирішив питання про права та обов'язки осіб,
які не брали участі у справі.

Із довідки відділення ДАІ Борівського РВ УМВС України в Харківській області від 17 листопада 2004 року та постанови Борівського районного суду Харківської області від 22 листопада 2004 року вбачається, що зазначена дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини водія
ОСОБА_1, який 3 листопада 2004 року   керуючи автомобілем ЗАЗ 1102 державний

номерний знак НОМЕР_2 не впорався з керуванням автомобіля, виїхав на зустрічну смугу дорожнього руху де зіткнувся з
автомобілем „Сузукі" державний номерний знак НОМЕР_1 під
керуванням водія ОСОБА_2, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали
технічні пошкодження.

Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України. (а. с. 8).

Оскільки автомобіль „Сузукі" державний номерний знак НОМЕР_1 був
застрахований ТДВ СК „Кредо", остання сплатила страхувальнику ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 30 401 грн. 79 коп. (договір страхування НОМЕР_3). ( а.с.5).

У зв'язку з цим, у вересні 2005 року ТДВ СК „Кредо" звернулося
в суд з регресним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування
страхової виплати.

Відповідно до висновків автотехнічної експертизи № 1952 від 26 квітня 2006 року та додаткової автотехнічної експертизи від 23 листопада 2006 року отриманих під час розгляду
справи в суді, винними у виникненні зазначеної
дорожньо-транспортної пригоди є водій ОСОБА_1, який керуючи автомобілем ЗАЗ 1102 порушив вимоги п.п. 10.1,12.3 Правил дорожнього руху України та водій ОСОБА_2, який керуючи автомобілем „Сузукі" порушив вимоги п. п. 10.1,10.4 Правил дорожнього руху України. (а. с.49-51, 68-72).

Тобто, за рішенням суду в даному випадку є місце наявність вини обох володільців транспортних засобів у виникненні
дорожньо-транспортної пригоди, а розмір відшкодування збитків має визначатися
відповідно до ступеня вини кожного із них.

Проте, ОСОБА_2 до участі у справі у якості належної особи судом не
притягнутий.

Ухвалене рішення суду першої інстанції, зачіпає інтереси ОСОБА_2 як
учасника дорожньо-транспортної пригоди, оскільки він разом з ОСОБА_1 визнаний за цим рішенням винним у
виникненні зазначеної дорожньо-транспортної
пригоди та встановлено ступінь його вини у розмірі 50 відсотків.

Оскільки суд першої інстанції вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_2,
який не брав участь у справі, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи
на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.5 ч.І ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 311, ст. 313, п.2 ч.І ст. 314,
ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова
колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити. Рішення Борівського
районного суду Харківської області
від 24 листопада
2006 року
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до того ж суду іншому судді.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її

проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо

до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею

законної сили.