РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

30 січня 2007 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
в складі:

Головуючого, судді:                         Любобратцевої Н.І.

Суддів:                                              Данила Н.М.

Чистякової Т.І.

При секретарі: Бахтагареєвій
М.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Сімферополь цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до редакції газети „Голос Криму", 3-і особи -спеціальний
кореспондент газети ОСОБА_2 і в.о. Голови Державного Комітету України у справах
національностей та міграції Воронін В.М., про захист честі, гідності, ділової
репутації, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою редакції
газети „Голос Криму" на рішення Центрального районного суду М.Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 03.07.2006 р.,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до редакції газети „Голос Криму", 3-і особи - спеціальний кореспондент
газети ОСОБА_2 і в.о. Голови Державного Комітету України у справах
національностей та міграції Воронін В.М., про захист честі, гідності, ділової
репутації, відшкодування моральної шкоди у сумі 100 грн.

Позивач просить визнати такою, що не
відповідає дійсності, інформацію, яку було опубліковано в газеті „Голос
Криму" №46 (573) за 12.11.2004 р. у статті під назвою „Депутат грозит крымским татарам", а
саме висловлювання: „Депутат грозит
крымским татарам» и
«Он грозился, что группа жителей юго-восточного Крыма намерена самостоятельно
расправиться со «злоумышленниками». Також просить визнати коментар
спростування, надрукований відповідачем під назвою „Не наступайте на горло журналистам, не вышибайте из рук
перо» (автор - ОСОБА_2) в газеті „Голос Криму" за 08.07.2005 р. таким, що
порушує ст.37 Закону України „Про печатні засоби масової інформації в
Україні". Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 грн. і зобов'язати редакцію газети „Голос
Криму" опублікувати спростування вказаної інформації у вигляді
резолютивної частини судового рішення без будь-яких коментарів.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що в газеті „Голос Криму" (№46 (573) за 12.11.2004 р. у статті під
назвою „Депутат грозит
крымским татарам" спеціальний кореспондент ОСОБА_2 свідомо
помилково стверджувала про те, що нібито представники
Російської громади, членом Президії якої він є, як завжди, рішуче настроєні проти
кримських татар, а депутат ОСОБА_1 не забув згадати „меджліс-курултай" у
зв'язку із самозахопленням земель в „Тихой
бухте" та погрожував, що нібито якась група жителів
південно-східного Криму збирається самостійно розправитись із „злоумышленниками". В публікації
автор посилається на його виступ на пленарному засіданні 6-ї сесії 4-го
скликання Верховної Ради АРК від 09.11.2004 р., проте, зміст виступу передала і розтлумачила неправильно
і необ'єктивно. Вказану інформацію позивач
вважає недостовірною і такою, що спрямована на розпалювання міжнаціональної ворожнечі.

Справа №22- 188/2007 р.

2

Після цієї публікації, він двічі
29.03.2005року та 11.05.2005року письмово звертався до редакції газети «Голос
Криму» за спростуванням даної недостовірної інформації, однак редакція, у
встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк ніякої відповіді не
надала та вибачень не принесла. Тільки 08.07.2005року в газеті «Голос Криму»
було опубліковане його власне спростування інформації від 12.11.2004 р., однак, у цій же
газеті поряд зі вказаним спростуванням було надруковано статтю ОСОБА_2 під
назвою „Не наступайте на горло журналистам,
не вышибайте из рук перо», яка знов образила його честь, гідність та ділову
репутацію, як депутата, громадянина
України, руського за національністю. Тобто, замість вибачення кореспондент знов
публічно його образила, незаконно звинувативши в нетерпимості до кримських
татар та розпалюванні міжнаціональної ворожнечі. Позивач вважає, що подібні
публікації сприяють провокаціям і несуть загрозу не тільки йому, але і його
рідним і соратникам по Руській громаді.

Представник
редакції газети „Голос Криму" з позовом не погодився, пояснивши, що у
статтях кореспондент передавала зміст виступів депутата ОСОБА_1 у тому вигляді,
як вона їх зрозуміла, давала свою оцінку виступам та в коментарях висловлювала
свою власну думку з вказаних питань.

3-я особа
ОСОБА_2 позов не визнала, пояснивши, що у статтях вона передавала зміст
виступів депутата ОСОБА_1 у тому вигляді, як вона їх зрозуміла, давала свою
оцінку виступам та в коментарях висловлювала свою власну думку з вказаних
питань.

Рішенням
Центрального районного суду м. Сімферополь Автономної Республіки Крим від
03.07.2006 р. позовні вимоги задоволено частково. Визнано такою, що не
відповідає дійсності інформацію , що була опублікована про ОСОБА_1, як депутата
Верховної Ради АРК, в газеті „Голос Криму" за 12.11.2004 р. №46 (573) та
за 08.07.2005 р., а саме:
„Депутат грозился
крымским татарам» та «Он
грозился, что группа жителей юго-восточного Крыма намерена самостоятельно
расправиться со «злоумышленниками». Вказані публікації в газеті „Голос Криму" за
12.11.2004 р. і
08.07.2005 р. визнані таким, що принижують честь, гідність та
ділову репутацію ОСОБА_1 , як депутата Верховної Ради АРК та члена Президії
Російської (Русской) Громади (Общины) Криму. Редакція
газети „Голос Криму" зобов'язана опублікувати спростування вказаної вище
інформації у вигляді резолютивної частини даного судового рішення без будь-яких
коментарів. В решті позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі головний редактор газети „Голос України" просить скасувати рішення,
відмовивши позивачеві в задоволенні позову, вважає, що судом порушені норми
матеріального і процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач вказує на її
необґрунтованість.

Перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, заслухавши
головного редактора газети «Голос Криму», представника апелянта, третю особу
ОСОБА_2, позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з
ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову з
наступних підстав.

Згідно ст..213
ЦПК України рішення суду повинне бути законним і обґрунтованим. Цим вимогам
закону оскаржене рішення не відповідає.

Стаття 15 ЦК України
передбачає право кожної особи на захист цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, способами що встановлені ст.. 16 цього
Кодексу.

Із матеріалів
справи вбачається, що 09.11.2004року депутат Верховної Ради АР Крим ОСОБА_1
виступив на пленарному засіданні 6-ї сесії 4-го скликання ВР АР Крим.
Стенограма виступу приєднана до матеріалів справи. ( а.с.8)

Задовольняючи
частково позовні вимоги, суд виходив з того, що інформація, яка була
опублікована про позивача в газеті «Голос Криму» за 12.11.2004року та
08.07.2Ш5рокуг,*8Р^аїйй:
«Депутат грозился
крымским татарам» та «Он
грозился, что

З группа жителей юго - восточного Крыма намерена
самостоятельно расправиться со «злоумышленниками» принижує честь позивача, його
гідність та ділову репутацію, як депутата ВР АР Крим. На думку судової колегії
такі висновки суду є поспішними та помилковими, й тому погодитися з ними не
можна, оскільки вина відповідача відсутня. Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у його постанові «Про застосування судами
законодавства регулюючого захист честі, достоїнства і ділової репутації
громадян і організацій» №7 від 28.09.1990року з наступними змінами, п.3 - суди
при розгляді цивільних справ повинні з'ясовувати , чи поширені відомості. Про
спростування яких пред'явлений позов, порочать вони честь, гідність або ділову
репутацію позивача, чи відповідають вони дійсності. Пункт 17 цієї постанови
визначає, що відповідач повинний довести, що розповсюджені ним відомості
відповідають дійсності. На позивача лише покладається обов'язок довести факт
поширення відомостей, що його ганьблять, відповідачем.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував на те, що внаслідок
неправдивої інформації, викладеної у статтях, наведених вище, принижена
ділова репутація, заподіяна моральна шкода, не надаючи при цьому достатніх
доказів по справі.

Стаття 47 Закону «Про інформацію» передбачає, що недостовірною є інформація
що не відповідає дійсності.

Визнаючи позовні
вимоги обґрунтованими у вище вказаній частині суд визнав, що інформація, надана
у статтях спрямована на приниження престижу, підриву довіри до діяльності
позивача, створення у громадян знівеченого представлення про політичну діяльність позивача і що унаслідок дій
відповідача, принижена ділова репутація позивача.

Такі висновки
суду першої інстанції не відповідають вимогам норм законодавства України,
Європейської конвенції про захист основних прав та свобод людини, яка є
частиною національного законодавства України, а також без урахування практики
Європейського Суду з прав людини.

Стаття 10
Європейської Конвенції передбачає, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу
дотримуватись своїх поглядів, одержувати та передавати інформацію та
ідеї без втручання органів державної влади незалежно від кордонів.

Відповідно до
практики Європейського Суду, преса відіграє суттєву роль у демократичному
суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема щодо репутації
та прав інших осіб, тим не менш, її обов'язком є передавати у спосіб, сумісний
із її обов'язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань
загального інтересу.

Відповідно
параграфа другого статті 10 Конвенції сфера для обмеження політичних
висловлювань чи дебатів щодо питань, які становлять загальний інтерес, є дуже
малою.

Крім того, межа
допустимої критики щодо політика, який виступає у своїй публічній якості, є
ширшою ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та
свідомо відкриває кожне своє слово та вчинок для ретельної уваги журналістів та
всього суспільства і тому має виявляти більшу терпимість.

Стаття 10
Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані. Журналістська
свобода передбачає також використання висловлювань, деякою мірою
перебільшених або, навіть, провокаційних. При дотриманні умов параграфу 2
статті 10 Конвенції, право вільно передавати інформацію поширюється не лише на
«інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються
необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають
стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму.

У своїй практиці
Європейський Суд розрізняє факти та оціночні судження.   Якщо „фактів може бути підтверджене,
правдивість оціночних суджень не піддається

4

доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненою і
порушує свободу висловлення думки як таку,
що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції.

Ухвалюючи рішення, суд не взяв до уваги, що висловлювання автора: «Депутат грозился
крымским татарам» та «Он грозился,
что группа жителів юго - восточного Крыма намерена
самостоятельно расправиться со «злоумышленниками» носять характер оціночних суджень, а тому їх правдивість не можна довести.

Позивач по
справі є публічною особою.

Колегія суддів погоджується, що публікації в газеті, які цитували
висловлювання депутата ОСОБА_1 є більш
тенденційною, жорсткішою інтерпретацією його виступу, містять в собі судження автора, та його критичну оцінку
висловлювань позивача. Проте, обираючи свою професію, він
залишив себе відкритим для суворої критики і пильного нагляду; це той тягар,
який політики мають прийняти в демократичному суспільстві.

За таких обставин, наведені оціночні судження не є підставою для обмеження прав відповідачів, передбачених ст.. 10 Конвенції та втручання держави у свободу слова.

Враховуючи
викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги необгрунтовані. У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що рішення
згідно з вимогами п.3 ст. 309 ЦПК України слід скасувати в повному обсязі та
ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу редакції газети
„Голос Криму" задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м.Сімферополя Автономної Республіки Крим від 03.07.2006 року скасувати. Ухвалити нове
рішення. В задоволенні позову ОСОБА_1 до редакції газети „Голос
Криму", 3-і особи - спеціальний кореспондент
газети ОСОБА_2 і в.о. Голови Державного Комітету України у справах національностей та міграції Воронін В.М., про
захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення може
бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня його проголошення.