СУД  ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц
-558/2007 р.                                        Головуючий
визнання особи такою, що                              Колода
право на житло                        Доповідач
в апеляційній інстанції
УХВАЛА

іменем України

21
березня 2007 року                                      Колегія
суддів судової палати в цивільних

справах
апеляційного СУДУ Черкаської області в складі:

головуючого                      ЮвшинаВ.І.

суддів                                 Корнієнко Н.В.,
Качана О.В.

при
секретарі                   Авласовій М.Л.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Придніпровського районного суду м.Черкаси від 18 січня 2007 року по справі за
позовом ДП «Дім-К» ВАТ «Комплекс» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Придніпровського райвиконкому
м.Черкаси про визнання такими, що втратили право на користування житловим
приміщенням, -

встановила:

Позивач ДП «Дім-К» ВАТ «Комплекс» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Придніпровського райвиконкому
м.Черкаси про визнання такими, що втратили право на користування житловим
приміщенням. В позовній заяві вказали, що відповідачі з їх неповнолітніми
дітьми - дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та дочкою ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження на підставі ордеру НОМЕР_1 від 26.12.1995 року
проживали в кімнаті АДРЕСА_1.

Гуртожиток, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно
від-4.03.2004 року, належить позивачу.

З грудня місяця 2001 року відповідачі в гуртожитку не
проживають без поважних причин. їх речі там також відсутні.

Тому позивач просить винести рішення, яким визнати відповідачів та їх
неповнолітніх дітей такими, що втратили право на користування житловим
приміщенням в гуртожитку.

Рішенням Придніпровського районного суду від 18 січня 2007 року позов
задоволено повністю.

Вирішено визнати ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 такими, що
втратили право на користування житловим приміщенням в кімнаті АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_1 не погодилася з даним рішенням та подала апеляційну
скаргу, в якій вказує на незаконність винесеного судом першої інстанції
рішення,

оскільки
вважає, що суд не прийняв до уваги пояснення свідків та її пояснення про те, що
вона не проживала в гуртожитку з поважних причин.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі з їх неповнолітніми дітьми
-дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження
на підставі ордеру НОМЕР_1 від 26.12.1995 року проживали в кімнаті
АДРЕСА_1(а.с.7).

Гуртожиток, на підставі свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 4.03.2004 року, належить позивачу (а.с.6).

З грудня місяця 2001 року відповідачі в гуртожитку не
проживають без поважних причин. їх речі там також відсутні.

Суд в своєму рішенні про задоволення позову вказав на ті
обставини, що факт не проживання відповідачів у приміщенні гуртожитку
підтверджений актами обстеження даного приміщення, а також показами свідка
ОСОБА_5, яка з достовірністю, як член ради гуртожитку, ствердила про те, що
відповідачі з 2001 року в його приміщенні не проживають.

Суд також дав оцінку поясненням відповідачки ОСОБА_1 щодо поважності причини не проживання - незадовільні житлові
умови, вказавши при цьому, що нею не надано доказів в підтвердження своїх
пояснень.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції всебічно та
повно дослідив обставини по справі, дав їм вірну юридичну оцінку та виніс
рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст..71 ЖК України, при тимчасовій
відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення
протягом шести місяців.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі в гуртожитку взагалі не
проживають з 2001 року. Дана обставина підтверджена вищезазначеними доказами, а
також поясненнями самої відповідачки ОСОБА_1 Не
сплачували вони з цього часу і кошти за комунальні послуги, так як такими
послугами не користувалися.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»
від 12.04.1985 року №2 з подальшими змінами в п.10 зазначено, що у справах про
визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування
жилим приміщенням (ст..71 ЖК ), необхідно з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені .строки.

З пояснень відповідачки ОСОБА_1
вбачається, що такою причиною є несприятливі умови для проживання, зокрема
дітей.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як видно з матеріалів справи, відповідачами не надано доказів
щодо неможливості проживання в гуртожитку із-за несприятливих умов. Відсутні
будь-які звернення до керівництва підприємства, яке виділило їм кімнату для
проживання, по питанню неможливості проживання, відсутні довідки чи висновки
щодо причинного зв'язку хвороби дітей і неналежними умовами в гуртожитку і т.д.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних
причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору судом ч.2ст.71 ЖК).

Проте, відповідачі не подавали такої заяви, а ті причини
не проживання, на які вказала відповідачка в судовому засіданні, нею не
доведені.

Тому судом вірно визнано причину не проживання неповажною.

Що стосується посилання апелянта в скарзі на ту
обставину, що суд при винесенні рішення керувався не ст. 132 ЖК, а ст.71 ЖК не
можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки ст. 132 ЖК України
передбачає виселення з гуртожитків, тоді як в Даному випадку відповідачі самі
залишили його приміщення.

Зазначені в апеляційній скарзі інші підстави, по яких, на думку апелянта,
суд повинен скасувати рішення, не є такими, що можуть впливати на законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Підстав для задоволення вимог, зазначених в апеляційній скарзі відповідача,
колегія не вбачає.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що прийняте рішення про
задоволення позову прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального
права і є обґрунтованим та законним.

Керуючись ст.ст.
303,307,308,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 18
січня 2007 року по справі за позовом ДП «Дім-К» ВАТ «Комплекс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя
особа - орган опіки та піклування Придніпровського райвиконкому м.Черкаси про
визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -
залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду України на протязі двох
місяців з моменту проголошення.