У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
червня
2007 року                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі :

головуючого
Гнатенка А.В.,

суддів:
Григор'євої Л.І.,     Берднік
І.С.,

Данчука В.Г.,          Косенка
В.Й., -

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Кордишівська сільська рада, про визнання заповіту
недійсним та визнання права власності на земельну частку (пай), за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 22
лютого 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У вересні 2006 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом,
мотивуючи його  тим,  що
ІНФОРМАЦІЯ_1  померла  його тітка, ОСОБА_3, яка заповіла йому все
належне їй майно згідно із заповітом від 8 листопада 2001 року. Іншим
заповітом, посвідченим Кордишівською сільською радою 21 липня 2005 року,
зареєстрованим у реєстрі НОМЕР_1, усе майно ОСОБА_3 заповіла відповідачці.
Зазначав, що вказаний заповіт посвідчений із порушенням цивільного
законодавства та повинен бути визнаний недійсним, оскільки ОСОБА_3 була тяжко
хворою людиною, інвалідом першої групи загального захворювання, потребувала
постійного догляду, Посилаючись на те, що спірний заповіт у порушення вимог ст.
1253 ЦК України був посвідчений за відсутністю свідків, просив визнати цей
заповіт недійсним, визнати його спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 та визнати за
ним право на спадкове майно - земельну ділянку.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від                 25 грудня 2006 року позов
ОСОБА_1 задоволено, визнано недійсним спірний заповіт та визнано право на
спадкове майно за ОСОБА_1.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 22 лютого 2007 року
рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2006 року
скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

У   поданій  до
Верховного  Суду  України
касаційній  скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення
апеляційного суду Тернопільської області від
22 лютого 2007 року та залишити в силі рішення Шумського районного суду
Тернопільської області від 25 грудня 2006 року, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що
заповіт, посвідчений  Кордишівською
сільською радою 21 липня 2005 року, зареєстрований у реєстрі НОМЕР_1,
суперечить вимогам ст. ст. 1248 та 1253 ЦК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що вказаний заповіт був прочитаний
вголос секретарем сільської ради Нікітюк С.П., а не заповідачем і не був
посвідчений при свідках, хоча ОСОБА_3 була неграмотною,  інвалідом першої групи, потребувала
стороннього догляду.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 1248 ЦК України,   якщо заповідач через фізичні вади не може
сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Статтею 1253 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених абзацом
третім частини другої статті 1248 цього Кодексу, присутність не менш як двох
свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Таким чином, постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність спірного заповіту.

Скасовуючи законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції та
постановляючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд застосував
положення частини другої статті 1257 ЦК України, згідно з якою суд визнає
заповіт недійсним за позовом заінтересованої особи, якщо буде встановлено, що
волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, хоча
позовні вимоги стосувалися недійсності заповіту внаслідок порушення порядку
його посвідчення й фактично обґрунтовані частиною першою статті 1257 ЦК
України, якою встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 посилався на недотримання встановленого
порядку посвідчення заповіту, суд апеляційної інстанції виходив із вільного
волевиявлення ОСОБА_3 на складення заповіту, що є порушенням вимог статті 11
ЦПК України щодо розгляду судом цивільних справ у межах заявлених позивачем
вимог.

Таким чином, апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального
права, порушив норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про
безпідставність висновку суду першої інстанції щодо  незаконності спірного заповіту, у зв'язку з
чим відповідно до ст. 339 ЦПК України рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 22 лютого 2007 року
скасувати, залишити в силі рішення Шумського районного суду Тернопільської
області від 25 грудня 2006 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.В. Гнатенко

Судді:                                                                Л.І.
Григор'єва

І.С. Берднік

В.Г. Данчук

В.Й.
Косенко