Справа 22-1007/2007 p.                                                                   Головуючий у 1 інстанції
Категорія 40    Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем     України

23 лютого    2007 р.                                                                                     м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі :

Головуючого:
судді Голубинського A.M. Суддів Прокопчук Л.М., Лук'янової
С.В. При секретарі Пометун С.М..

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій
області на рішення Кіровського міського суду від 15 листопада 2006 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Донецькій області про поновлення на роботі, стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2006
року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача,
посилаючись на те, що наказом № 247-к від 11.05.2006 року вона була звільнена з
посади завідуючої сектором страхових внесків і реєстрації страхувальників
відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Кіровське з 16 травня 2006 року за
п.1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення вважала
незаконним, таким, що носить характер розправи з нею. Крім того, посилалася на
те, що первинна профспілкова організація не мала права давати згоду на
звільнення, оскільки не є юридичною особою, не має Статуту. Вважала порушенням
законодавства пропозицію їй роботи в інших містах області. Просила поновити її
на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5300 грн., на
відшкодування моральної шкоди 15000
грн., поновити строк звернення до суду, визнати незаконним рішення
профспілкового комітету та наказ про звільнення.

Рішенням Кіровського міського суду від 15 листопада 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1. задоволені
частково: поновлено строк звернення до суду, її поновлено на роботі та стягнуто
середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6668,55 грн., на
відшкодування моральної шкоди 5000
грн. В решті вимог в задоволенні позову відмовлено.

Судом першої
інстанції встановлено, що наказом від 11 травня 2006 року № 247-к позивачку,
яка працювала з 1 липня 2002 року завідуючою сектором страхових внесків та
реєстрації страхувальників відділення фонду в м. Кіровське, звільнено з роботи
з підстав, передбачених п.1 ст. 40 КЗпП України. 16 березня 2006 року вона була
попереджена про звільнення і їй були
запропоновані посади відповідно до її спеціальності у відділеннях Фонду м. Єнакієве,
Артемівську, Приморського району м. Маріуполя, але позивачка не погодилась із
запропонованими посадами. Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що
звільнення позивачки не можна визнати
законним, оскільки їй не були запропоновані всі вакантні місця з часу попередження  про звільнення до  часу фактичного звільнення, а саме:  їй  не
запропонували

вакантну посаду головного спеціаліста відділу страхових
внесків та реєстрації страхувальників у відділенні Фонду м. Жданівка, на
вказану посаду з 10 квітня 2006 року була
прийнята ОСОБА_2. Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка з часу звільнення до
дня поновлення на роботі не працювала шість місяців, тому середньоденний
заробіток помножив на 6,
при визначенні розміру середнього заробітку врахував вихідну допомогу.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати рішення, постановити нове, яким в
задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Представники
відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи
апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Позивачка проти
доводів апеляційної скарги заперечувала, просила залишити рішення суду без
змін.

Третя особа ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явився.

Заслухавши
доповідача, пояснення представників відповідача, позивачку, дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, рішення суду в частині розміру стягнених сум середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди змінити з таких підстав.

Відповідно до
п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам
справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону „Про
плату праці" від 24.03.1995
р. порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках,
передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.
2,8 Порядку
обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами, далі -Порядок)
при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 місяці роботи, що
передують випадку, з яким пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число
робочих днів /годин.

З рішення суду
вбачається, що суд першої інстанції при обчисленні середнього заробітку за час
вимушеного прогулу розрахував його не у відповідності з вимогами закону,
оскільки суд не врахував кількість робочих днів з дня звільнення по день
винесення рішення суду, крім того, судом не врахована допомога по безробіттю,
яку отримала позивачка.

Позивачку
звільнено у травні 2006 року,
тому попередніми двома місяцями є квітень та березень 2006 року. Заробітна
плата за вказані місяці становить: за березень - 859,28 грн. ,
за квітень - 1002,29
грн., при кількості робочих днів у кожному місяці 19 (а.с. 179). Крім того,
позивачці нарахована премія 685,33
грн., та одноразова премія 1045,00
грн., остання відповідно до п. 4
Правил не враховується при обчисленні середнього заробітку.

Таким чином
середньоденний заробіток згідно із п. 8
Правил становить: (859,28
+1002,29 + 685,33) : (19 + 19) = 65,70 грн. Кількість днів вимушеного
прогулу за період з 17.05.2006
р. по 15.11.2006 р. (день
поновлення на роботі рішенням суду) відповідно становить 128 (а.с. 235).

Відповідно до п.
10 Правил у
випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в
установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями,
передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, та
і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток,
заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при
обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення
коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з
відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді за
встановленим у пунктах 6,7
і 8 розділу
1У Порядком визначається середньоденний (годинний)

заробіток. У випадках коли
підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за
працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються
нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої
заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Як свідчить
надана відповідачем довідка, збільшення посадових окладів по робочим органам
виконавчої дирекції відбулося з 1
листопада 2006 року і
посадовий оклад позивачки з 1.11.2006
р. складає 720 грн.
(а.с. 235).

У зв'язку з
наведеним слід визначити коефіцієнт підвищення посадового окладу з 1.11.2006 p., який складає : 720 : 630 = 1,143, де 630 - посадовий оклад
до підвищення (а.с. 132).

Таким чином,
середній заробіток за час вимушеного прогулу до 1.11.2006 року дорівнює: 65,70
х 117 = 7686,90 грн., а за період з 1.11. по 15.11.2006
р.: 65,70 х 11 х 1,143 = 826,05 грн. Загальна
сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу: 7686,90 + 826,05 = 8512,95 грн.

У відповідності
із роз'ясненнями, що викладені в п. 32
постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 „Про практику
розгляду судами трудових спорів" (з наступними змінами) при обчисленні
середнього заробітку слід зарахувати вихідну допомогу в сумі 1346,55 грн.(а.с. 178), допомогу по
безробіттю в сумі 5457,39
грн. (а.с. 238), визначивши
середній заробіток за вимушений прогул в сумі 8512,95-1346,55-5457,39= 1709,01 грн.

Розрахунок
середнього заробітку, наведений в рішенні суду першої інстанції не відповідає
вимогам, передбаченим Порядком, тому рішення суду в зазначеній частині слід
змінити, стягнувши на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 1709,01 грн.

Апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що
незаконним звільненням з роботи позивачці заподіяна моральна шкода., оскільки
її права були порушені. При цьому не може погодитись з розміром суми,
визначеної судом першої інстанції на відшкодування
моральної шкоди, тому що вона не відповідає засадам виваженості, розумності
та справедливості. З урахуванням зазначеного, факту поновлення прав позивачці шляхом поновлення на роботі, апеляційний суд
визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн., тому
змінює рішення суду першої інстанції в зазначеній частині.

Висновок суду
першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про поновлення на роботі
відповідає вимогам ст. 49-2 КЗпП, відповідно до вимог якої одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі, організації. Посаду головного спеціаліста
відділу страхових внесків та реєстрації страхувальників у відділенні Фонду м.
Жданівка, на яку відкрилася вакансія 6.04.2006 р. (а.с.234), відповідач
позивачці не запропонував. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що позивачку звільнено з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України з
порушенням закону і обгрунтовано поновив її на роботі. Доводи апеляційної
скарги не спростовують зазначених висновків суду.

Доводи
апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необргунтовано прийшов до
висновку про те, що строк звернення до суду позивачкою пропущено з поважних
причин та поновив його, не відповідають обставинам справи, наданим суду
доказам. Так, допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_4 пояснив, що
позивачка виїхала до м. Бердянську та знаходилась там у зв'язку з необхідністю
догляду за його хворою матір'ю. На підтвердження зазначеної обставини
апеляційному суду була надана довідка, з якої вбачається, що мати чоловіка
позивачки є особою похилого віку, перебуває на обліку в лікарні, потребувала
догляду.

Позивачка
знаходилась в трудових відносинах з відповідачем, тому та обставина, що до
участі в справі не було притягнуто відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кіровське, не свідчить про порушення судом норм
процесуального права.

З огляду на
зазначене рішення суду в частині поновлення строку звернення до суду та
поновлення на роботі слід залишити без змін, а в частині стягнення сум
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди підлягає
зміні з підстав, вказаних вище.

Керуючись
ст.ст. 307, 308, 309,
313, 316 ЦПК України апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення
Кіровського міського суду від 15
листопада 2006 р. в частині
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди
змінити.

Стягнути з
Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області
на користь ОСОБА_1 1709,01
грн. на відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу; 500 грн. на
відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на нього може бути
подана протягом двох місяців до Верховного Суду України з дня набрання законної
сили.