Справа №
22-70-2007 Категорія 2
Головуючий у 1 інстанції
Чернишов Ю.В. Доповідач      Молчанов С.І.
УХВАЛА

Іменем України

29    січня 2007 року Апеляційний
суд Донецької області

у складі   Головуючої
Стельмах Н.С.

Суддів     Молчанова
С.І.

Звягінцевої О.М.

при
секретарі    Андрусь B.C.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою директора Слов,янського УВП УТН на рішення Слов,янського міськрайонного
суду Донецької області від 3.10.2006
року по справі за позовом ОСОБА_1 до Слов,янського УВП УТН про поновлені на
роботі, про виплату зарплати за час вимушеного прогулу.

Заслухавши
доповідача, пояснення представника відповідача Каморнікова Ю.С, який ставив
питання про задоволення апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду, у
задоволені вимог позивачу відмовити, перевіривши доводи апеляційної скарги за
матеріалам справи

ВСТАНОВИВ

У апеляційній
скарзі директор підприємства ставить питання про скасування рішення
Словенського міськрайонного суду від 3.10.2006
року, яким задоволені позовні вимоги позивача, його поновлено на
попередньому місці роботи, сплачена зарплата за час вимушеного прогулу,
моральна шкода.

Доводи
апеляційної скарги зводяться до того, що суд не надав належної оцінки фактичним
обставинам справи, не прийняв до уваги, що позивач, працював на підприємстві
економістом 12.11.2004 року
його попередили про скорочення посади ІНФОРМАЦІЯ_1, потім його звільнили по
ст.   40   п.    1    КЗпП   України
за   скороченням   штату,
інша   робота пропонувалася, на
підприємстві були вакансії, але позивач не забажав працювати на цих посадах.
Рішенням суду від 20.03.2006
року позивача було поновлено на роботі, він працював до 4.04.2006 року, потім його
звільнили, при звільнені адміністрація закону не порушила. Суд не надав
належної оцінки наданим доказам про дотримання адміністрацією вимог закону при
звільнені, тому просили скасувати рішення суду, відмовити позивачу у задоволені
його вимог у повному обсязі.

Судом першої
інстанції встановлено, що 6.04.2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі,
стягнення зарплати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, вказував, що
працював у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2.

12.01.2005 року його посаду було незаконно скорочено, рішенням суду
від 20.03.2006 року
його було поновлено на попередньому місці роботи, але адміністрація посилаючись
на відсутність посади, відмовилася виконати рішення суду, надати йому роботу,
наказом НОМЕР_1 від 3.04.2006 року звільнила
його з роботи за скороченням штату по ст. 40
п. 1 КЗпП
України, не попередивши його про скорочення його посади за два місяці, не
надали йому іншої роботи при наявності на підприємстві вакансій.

3.04.2006 року позивачу
оголосили наказ про скорочення посади, строк передбачений законом у два місяці
адміністрація не витримала, підстав для скорочення посади не було. У той же
день його було звільнено з роботи на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України за
скороченням штату, з чим він не згоден. Вважає, що має право займати вакантну
посаду, яку їй керівництво не пропонувала навмисно. Просив поновити на
попереднє місце роботи, стягнули зарплату за час вимушеного прогулу, моральну
шкоду.

Рішенням
Слов,янського міськрайонного суду Донецької області від 3.10.2006 року позов
задоволено частково. Позивача поновлено на попередньому місці роботи, стягнуто
зарплату за час вимушеного прогулу з 21.03.2006
року по день поновлення на роботі 4896
гривень, відшкодовано моральну шкоду 300
гривень. У іншій частині вимог відмовлено.

Апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду не підлягає
скасуванню з таких підстав:

Відповідно до
ст. 40 п. 1 КЗпП України,
трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника у випадку змін в
організації виробництва, скорочення штату працівників, при цьому закон
забороняє звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, а
також у період перебування працівника у відпустці, зобов,язує попередити
працівника про вивільнення персонально не пізніше ніж за два місяці, відповідно
до ст. 49-2.

Суд встановив,
що позивач працював ІНФОРМАЦІЯ_2, рішенням суду від 20.03.2006 року був
поновлений на попередньому місці роботи, повинен стати до роботи негайно, але
рішення суду не виконувалося, наказом від 3.04.2006
року позивача знову було звільнено з роботи за скороченням штату нга
підставі ст. 40. п. 1 КЗпП України.

Поновлюючи
позивача на попереднє місце роботи, суд враховував фактичні обставини справи,
що позивача звільнено з роботи з грубим порушенням вимог закону, адміністрація
товариства не виконала рішення суду від 20.03.2006
року, не поновила позивача на роботі, а новим наказом звільнила його з
роботи, порушила при цьому порядок та процедуру звільнення.

Таким чином, суд
встановив, що відповідач звільнив позивача з порушенням вимог ст. 40 ч. 1 КЗпП України, тому
суд правильно ухвалив рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи
апеляційної скарги відповідача про інші допущені судом помилки, не дають
підстав для висновку про скасування рішення суду. Рішення суду ухвалено
відповідно до вимог матеріального і процесуального права, є законним,
обгрунтованим, апеляційну скаргу відповідача слід відхилити.

Керуючись ч 1
п 1 ст.307,   ст. 308,
313, 314 ЦПК України

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу адміністрації товариства відхилити.

Рішення
Слов,янського міськрайонного суду від 3.10.2006
року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законно сили з моменту оголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох місяців з
дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду