Справа № 22-1265/2007                     Головуючий у 1 інстанції Арапіна Н.Є.
Категорія 21                                          Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2007 року
Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Молчанова
С.І. суддів Звягінцевої О.М., Стратіло
В.І. при секретарі Андрусь B.C. розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до відділення ФСС
в м. Торезі про відшкодування моральної шкоди і

встановив:

в апеляційній
скарзі відділення ФСС в м.
Торезі оспорює обгрунтованість рішення суду, яким позов задоволено частково із
стягненням на користь позивача у
відшкодування моральної шкоди 12000грн., і ставить питання про його
оскасування та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову за порушенням
судом норм матеріального і процесуального права. Оскільки зупинено дії статті закону, що регламентує право
позивача на відшкодування моральної шкоди, у суду не було підстав для
задоволення вказаного позову, є відсутнім висновок МСЕК про спричинення
позивачеві такої шкоди, а сам позивач не надав суду доказів заподіяння йому
моральних страждань внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві.

В засіданні
апеляційного суду представник відділення ФСС за довіреністю Матеріна О.О.
підтримала доводи апеляційної скарги, просила про її задоволення, скасування судового рішення із ухваленням нового про
відмову в задоволенні позову, а позивач заперечував проти доводів
скарги, просив її відхилити, рішення суду залишити без зміни.

Судом першої
інстанції при розгляді цієї справи встановлено наступні обставини.

2

20.11.2006р.
ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача і зазначав, що з
1980р. він працював на гірничих підприємствах на підземних роботах, в
основному, прохідником.

За висновком
МСЕК від 4.08.2005 р. у нього вперше
безстроково було встановлено 25% втрати працездатності за професійним
захворюванням-вібраційною хворобою ІІ ст.

За таких
обставин, ушкодженням здоров'я та стійкою втратою внаслідок цього
працездатності йому спричинено моральну шкоду, оскільки він часто відчуває
фізичний біль, лікується, змушений внаслідок хвороби додавати багато зусиль для
організації свого життя.

Тому він просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь
у відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

Рішенням Торезького
міського суду Донецької області від 14 грудня 2006 року позов задоволено
частково із стягненням на користь позивача у відшкодування моральної шкоди
12000грн.

Суд дійшов
висновку, що викладені позивачем обставини обгрунтовано наданими ним довідками та іншими відповідними матеріалами (а.с.3-5, 6,
8,9-10), і тому вони знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Апеляційний суд
вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді цієї справи судом було встановлено, що внаслідок шкідливих умов
праці позивачеві було завдано стійку втрату працездатності, за висновком МСЕК
від 4.08.2005 р. у нього
вперше безстроково з 28.07.2005р. було встановлено 25% втрати працездатності у
зв'язку з професійним захворюванням- вібраційною хворобою П ст.

За вказаних
обставин, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку щодо спричинення
позивачеві внаслідок професійного захворювання моральних страждань.

Всупереч доводів скарги при вирішенні питання щодо розміру спричиненої моральної
шкоди судом враховано тяжкість та характер спричинених ним моральних страждань,
їх тривалість, неможливість відновлення стану здоров'я та змушеність позивача
постійно додавати зусиль для організації свого та своєї родини життя, межі
достатньості та справедливості.

Конституційним
Судом України в п. 4.1 рішення № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року визначено, що
ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності,
спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

У випадку втрати
потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж
заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

У той же час,
суд при вирішенні цього спору визначив розмір відшкодування шкоди значно
меншим, ніж встановлений в ст. 34 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного
випадку  на  виробництві
та  професійного  захворювання,
які

3

спричинили втрату працездатності" і є гранічним для
осіб, у яких не встановлено стійку втрату працездатності.

Апеляційний суд
вважає, що зупинення на час розгляду справи дії спеціальної норми закону, яка
визначає лише порядок відшкодування позивачеві моральної шкоди, всупереч
доводам апеляційної скарги, не є підставою для відмови в задоволенні позову і
тому не впливає на правильність визначених правових висновків суду, оскільки
право позивача на відшкодування моральної
шкоди виникло ще до зупинення вказаної норми закону і регламентовано
статтею 1167 ЦК України,
що на час розгляду справи є чинною в повному обсязі.

Згідно з п. 3
ст. 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", висновок МСЕК про встановлення
наявності чи відсутності спричинення моральної шкоди особам, у яких встановлено
стійку втрату працездатності внаслідок шкідливих умов праці, не є обов'язковим,
оскільки спричинення моральної шкоди в таких випадках є очевидним.

Тому не можна визнати спроможним і довод апеляційної
скарги щодо відсутності по цій справі взагалі доказів спричинення позивачеві
моральної шкоди стійким ушкодженням здоров'я на виробництві внаслідок шкідливих
умов праці.

Доводи скарги
відповідача про те, що судом при розгляді справи порушено процесуальний закон,
оскільки неповно з'ясовано обставини справи і не дано належної оцінки доказам,
апеляційний суд також не може визнати спроможними.

Судом першої
інстанції повно, всебічно, об'єктивно досліджено обставини справи, встановленим
фактам і доказам дана належна правова оцінка, застосувавши матеріальний закон,
суд правильно вирішив спір.

Не можна визнати
спроможними і доводи скарги щодо пропуску позивачем строку на звернення з
позовом до суду, оскільки відповідно до вимог ст. 268 ЦК України позовна
давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих
немайнових прав, крім випадків, встановлених законом, та на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я.

Довод скарги про те, що ФСС не повинен відшкодовувати моральну
шкоду, і цю шкоду відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України повинно
відшкодовувати підприємство її спричинитель, апеляційний суд не може визнати спроможним, оскільки стійку втрату
працездатності у позивача було вперше встановлено після 1.04.2001 p.,
з цього часу в державі встановлено порядок відшкодування моральної шкоди
через Фонд соціального страхування.

Оскільки
апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді
цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної
оцінки досліджених по справі доказів, то підстав

4

для задоволення апеляційних скарг і
скасування або зміни судового рішення немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ст. 314, ст. 315 ЦПК
України апеляційний суд,

ухвалив:

апеляційну скаргу відділення ФСС в м. Торезі відхилити, рішення Торезького міського суду Донецької області від 14 грудня
2006 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.