Справа № 22ц-640/07                                                      Головуючий
Категорія 18                                                                      Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2007р.                                                                                                      м.Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого                                                Зубової
Л.М.

суддів                                               Соломахи
Л.І., Лук'янової С.В.

при секретарі                                           Степаненко
В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Донецьку
справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики з апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м.Макіївки
Донецької області від 17
листопада 2006р., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Центрально-Міського районного суду м.Макіївки Донецької області від 17 листопада 2006р.
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
стягнута заборгованість за договором позики в сумі 84335грн. та судові
витрати: судовий збір у сумі 843грн. 35коп. та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у сумі 30грн.

В апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по
суті позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи.

В обґрунтування
доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що він дійсно займав у
позивача гроші, але всі платежі здійснював в строк, який був зазначений в
розписках. Повертав гроші він в присутності свідків. На підтвердження
повернення грошей складалися письмові документи, один з яких він надав суду,
але суд його не врахував. Суд обмежився наданими йому доказами, не прийняв всіх
передбачених законом заходів для з'ясування обставин справи, що призвело до
ухвалення незаконного рішення.

В апеляційній
інстанції відповідач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без
змін з наступних підстав:

2

При розгляді
справи суд першої інстанції встановив, що між сторонами неодноразово укладалися
договори позики:

08 жовтня 2003р.
відповідач отримав у борг від позивача 3000
доларів США, які
зобов'язався повернути через 12
місяців, про що відповідачем ОСОБА_2 була складена розписка (а.с.7);

10  червня
2004р. відповідач отримав у борг від позивача 1900 доларів США,
які зобов'язався повернути у строк до 31
грудня 2004р., про що відповідачем ОСОБА_2 була складена розписка (а.с.8);

11  вересня
2004р. відповідач отримав у борг від позивача 3500 доларів США,
які зобов'язався повернути у строк до 31
грудня 2004р., про що відповідачем ОСОБА_2 була складена розписка (а.с.9);

06 січня 2005р. відповідач отримав у борг від позивача 8300 доларів США, які зобов'язався
повернути у строк до 06 лютого
2005р., про що відповідачем ОСОБА_2 була складена розписка (а.с. 10).

Задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач гроші в сумі
16700 доларів США від позивача
отримав, але в порушення вимог договору після спливу строку повернення позики
гроші позивачу не повернув.

Апеляційний суд
вважає, що висновок суду про задоволення позову відповідає обставинам справи та
ґрунтується на вимогах закону.

Розглядаючи
справу по суті, суд обґрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли
між сторонами, регулюються ст.1046, ст.1047, ст.1049 ЦК України.

Відповідно до
ст.1046 ЦК України
за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій
стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими
ознаками.

Відповідно до
ст.1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян.

На підтвердження
укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до
ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій
самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач
ОСОБА_2 визнає, що всі чотири розписки, які надані позивачем на підтвердження
зобов'язань відповідача, написані особисто ним та що гроші за цими розписками
він від позивача дійсно отримував.

Не погоджуючись
з рішенням суду, відповідач посилається на те, що всі отримані від позивача
гроші він йому повернув.

Цей довід
відповідача не заслуговує на увагу, оскільки в підтвердження повернення боргу
відповідач суду відповідних доказів не надав.

Відповідно до
ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно
до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

3

Відповідно до
ст.599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до
ст.545 ЦК України,
якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення
боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність
боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови
кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право
затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Борговий
документ, тобто розписки ОСОБА_2 від 08
жовтня 2003р., 10 червня
2004р., 11 вересня
2004р., 06 січня
2005р., що підтверджують укладення договору позики, до суду представлені і до
теперішнього часу знаходяться у позивача. При огляді їх у судовому засіданні
апеляційним судом встановлено, що напис про повернення боргу на розписках
відсутній. Розписки позивача про повернення йому боргу відповідач суду не
надав.

В підтвердження
виконання своїх зобов'язань перед позивачем відповідач надав суду розрахунок,
який міститься на а.с.36. Але цей документ не можна вважати належним доказом,
який підтверджує виконання відповідачем зобов'язань перед позивачем. Цей
документ ніким не підписаний, в ньому не зазначаються прізвища ні позивача, ні
відповідач. Наведені розрахунки не є зрозумілими і більш того цей розрахунок не
свідчить про відсутність у відповідача заборгованості перед позивачем.

Відповідно до ст.59
ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки
відповідач не надав суду належних допустимих доказів про виконання своїх зобов'язань по поверненню
позивачу грошів у сумі 16700
доларів США, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку про стягнення суми боргу з відповідача на
користь позивача.

Довід
відповідача про те, що суд обмежився наданими йому доказами і не прийняв всіх
передбачених законом заходів для з'ясування обставин справи, не заслуговує на
увагу.

Відповідно до
ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до
ст.533 ЦК України
грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у
зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти
на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або
законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Станом на день
ухвалення рішення судом першої інстанції офіційний курс 100 доларів США складав 505грн.,
тобто за офіційним курсом сума боргу відповідача складає 84335грн. Саме таку
суму суд першої інстанції і стягнув з відповідача.

Суд першої
інстанції повно з'ясував обставини справи, правильно встановив правовідносини,
що склалися між сторонами, та дав їм належну оцінку.

Суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального
права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної   скарги
не   має,   доводи
апеляційної   скарги   необгрунтовані   і   не

4

спростовують висновків суду, тому
відповідно до частини 1 ст.308
ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без
змін.

Керуючись
ст.307, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, апеляційний суд Донецької області, -

УХВАЛ И В:

Апеляційну скаргу
відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Центрально-Міського районного суду м.Макіївки Донецької області від 17 листопада 2006р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :
підпис Судді: підпис

З оригіналом вірно: Суддя:

4