Справа №22-2545/07 р.                                         Головуючий
у 1 інстанції - Вірченко О.М.
Категорія - 21                                                            Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2007 р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді:                       Бугрим Л.М.

суддів:                                                       Рецебуринського
Ю.Й.

Зінов'євої А.Г.

при секретарі:      Іванові В.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань в м. Шахтарську на рішення Шахтарського міськрайсуду
від 12 грудня 2006 р. по справі за позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Шахтарську (далі Фонд) про відшкодування
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що з липня 2004 р. він знаходиться у трудових відносинах з ВАТ
„ІНФОРМАЦІЯ_1", де виконував роботу у підземних умовах. 24 грудня 2004 р.
при виконанні своїх службових обов'язків з ним стався нещасний випадок на
виробництві. Він отримав тілесні ушкодження, в результаті яких на підставі
висновку МСЕК від 17 березня 2005 р. йому було вперше встановлено втрату
професійної працездатності 15%. У зв'язку з наявністю пошкодження здоров'я він
змушений додавати зусиль для влаштування свого життя та побуту, що завдає йому
моральні страждання, на відшкодування яких просив стягнути грошову компенсацію
у розмірі 20000 грн.

Рішенням Шахтарського міськрайсуду від 12 грудня 2006 року позов ОСОБА_1
було задоволено частково: з відповідача на його користь було стягнуто грошову
компенсацію у розмірі 9000 грн.

Не погодившись з рішенням суду Фонд приніс апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду скасувати як таке, що не відповідає вимогам діючого законодавства
та фактичним обставинам справи, яким суд дав неправильну правову оцінку.
Просили постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилався на те, що
позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, наявність якої
повинна бути підтверджена висновком МСЕК. Крім того, Законом України „Про
Державний бюджет України на 2006 р." дію норм Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", які передбачають відшкодування моральної шкоди зупинено.
Також вважають, що позивачем порушено строки, передбачені ст. 233 КЗПП України
для звернення за захистом порушеного права, а відповідно до вимог ст. 237-1
КЗПП України, оскільки позивач отримав травму у зв'язку з небезпечними умовами
праці, то моральну шкоду йому повинно відшкодувати підприємство.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав і
просив її задовольнити у повному обсязі.

Позивач проти апеляційної скарги заперечував, просив її
відхилити, а рішення суду залишити без зміни.

Заслухавши
доповідача, сторони, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду зміні за таких підстав.

Як вбачається з
матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між
сторонами, але стосовно розміру грошової компенсації, у супереч діючому
законодавству, не дав належної оцінки наданим доказам.

Згідно зібраним
доказам, позивач дійсно з липня 2004 р. знаходився у трудових відносинах з ВАТ
„ІНФОРМАЦІЯ_1", де на день травми працював гірноробочим підземним. 24
грудня 2004 р. при виконанні службових обов'язків з позивачем стався нещасний
випадок, він отримав тілесні ушкодження, у зв'язку з якими йому було ампутовано
нігтеві фаланги 3,4 пальців правої кісті. В результаті отриманої травми, на
підставі висновку МСЕК від 17 березня 2005 p., йому вперше було
встановлено 15% втрати професійної працездатності.

Відповідно до
вимог ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань,
які спричинили втрату працездатності", при настанні страхового випадку
Фонд соціального страхування зобов'язаний у встановленому законом порядку
сплатити грошову компенсацію за моральну шкоду при наявності факту її
заподіяння.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_1 і стягуючи на його користь грошову компенсації
у розмірі 9000 грн., суд обгрунтував такий розмір тим, що в результаті
пошкодження здоров'я він відчуває моральні та фізичні страждання, оскільки не
може виконувати фізичну роботу, пов'язану з навантаженням на руки, змушений
періодично проходити лікування, не може повноцінно спілкувати зі своєю
маленькою дитиною.

При цьому суд не
врахував, що позивачу встановлено дише 15% професійної працездатності;
висновком МСЕК йому рекомендовано лише медикаментозне лікування; якоїсь
заборони щодо виконання фізичної праці медичним закладом не встановлено; що при
отриманні травми позивачем були порушені вимоги Інструкції по охороні праці;
він хоча і переведений на іншу роботу (електрослюсарем), але продовжує
виконувати роботу у підземних умовах; доказів проходження періодичного
лікування позивачем не надано.

Таким чином,
приведені судом доводи не давала підстав для стягнення грошової компенсації у
розмірі 9000 грн.

Крім того, при
визначенні грошової компенсації необхідно виходити з принципу розумності та
достатності, а також розміру страхової виплати, передбаченого ч. З ст. 34
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з
наведеного і враховуючи надані позивачем докази в обґрунтування вимог (діагноз,
процент втрати працездатності, наслідки, тощо), суд апеляційної інстанції
вважає за можливе зменшити суму грошової компенсації до 5000 грн.

Апеляційний суд
не може прийняти до уваги доводи Фонду про те, що позивачем не надано доказів
спричинення йому моральної шкоди, яка у даному випадку повинна бути
підтверджена висновком МСЕК. Відповідно до діючого законодавства втрата
працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про
спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпшого погіршено.
Обов'язкове ж призначення МСЕК з приводу встановлення факту спричинення
моральної шкоди передбачається у випадку відсутності вищевказаних доказів.

Безпідставні
також посилання Фонду на Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 p.", яким призупинено
дію норм Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", які передбачають відшкодування
моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, оскільки право на отримання
компенсації у рахунок відшкодування моральної шкоди у позивача виникло в 2004 p., а Закон
зворотної сили не має.

Апеляційний суд також не може прийняти до уваги посилання
відповідача на порушення строків звернення до суду, передбачених ст. 233 КЗПП
України, оскільки правовідносини є

тривалими   і
дана  норма  закону
на  них   не
розповсюджується.   Крім   того,
в   трудових правовідносинах з
Фондом позивач не знаходився.

Щодо посилань на ст. 237-1 КЗПП України, то вони також безпідставні,
оскільки нещасний випадок з позивачем стався в період дії Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", яким обов'язок відшкодування моральної шкоди покладено
саме на Фонди.

Таким чином, при постановлені рішення судом першої інстанції було зроблено
висновок, який не відповідає фактичним обставинам справи, що відповідно до
вимог п. 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для зміни рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1
п.3, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Шахтарську задовольнити частково.

Рішення
Шахтарського міськрайсуду Донецької області від 12 грудня 2006 року змінити.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Шахтарську на користь ОСОБА_1у рахунок відшкодування
моральної шкоди грошову компенсацію у розмірі 5000 (п'ять тисяч) грн..

Рішення суду набирає законної сили з дня його
проголошення, але може бути оскаржено в

касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня

набрання чинності.