У Х В А Л А

Іменем  України

31 липня
2007 року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного
Суду України в складі:

суддів:
Григор'євої Л.І.,

Барсукової В.М.,      Балюка М.І.,
-

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Запорізької
єпархії Української Православної Церкви до виконавчого комітету Запорізької
міської ради, третя особа ОП “Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації” про визнання права власності на самочинне будівництво, за касаційною скаргою ОСОБА_1на заочне рішення
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області від 2 квітня 2007 року,

встановила:

У грудні 2006 року позивач звернувся в суд із зазначеним
позовом, мотивуючи його тим, що рішенням виконавчого комітету Запорізької
міської ради НОМЕР_1 йому була надана земельна ділянка площею 0,55 га по АДРЕСА_1для
будівництва православного храму.

Посилаючись на те, що рішенням Запорізької міської ради НОМЕР_2 було
оформлено право власності позивачу лише на збудовану ним каплицю, просив
визнати за ним право власності на інші будівлі, побудовані самочинно.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя
від                        29 грудня 2006
року позов Запорізької єпархії Української
Православної Церкви задоволено: визнано за Запорізькою єпархією Української
Православної Церкви право власності на вказані будівлі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 2
квітня 2007 року заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного
заочного рішення та апеляційну скаргу Парафіяльної Ради релігійної Громади
Свято-Георгіївського храму, подану ОСОБА_1, повернуто скаржнику в зв'язку з відсутністю належних
документів, які посвідчують повноваження особи на представництво.

У поданій до Верховного Суду України касаційній
скарзі                                ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2006 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 2 квітня 2007 року та поновити
строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, посилаючись на порушення апеляційним судом норм
процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З наявних матеріалів справи вбачається, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права та
передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для її обов'язкового скасування
відсутні.

Що стосується доводів, викладених у касаційній скарзі
щодо заочного рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2006 року, то воно не підлягає оскарженню в касаційному порядку, оскільки не було
предметом розгляду судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 331, 332, 337 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 2 квітня
2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                       Л.І. Григор'єва

В.М. Барсукова

М.І.
Балюк