АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №
22ц-362/2007 р.                                                    Головуючий
Категорія            спори із                                                        Колода Л.Д.
договорів                                                                                 Доповідач
в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"2" березня 2007 р. Колегія судців
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в
складі:

головуючого                            Бурлаки В.О.

суддів                                       Бабенко
В.М., Василенко Л.І.

при секретарі                           Наконечній М.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Придніпровського місцевого суду від 23 січня 2006 р. по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Черкаського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання недійсним договору дарування, -

Встановила:

В апеляційній скарзі на рішення Придніпровського районного суду від
23.01.2006 p.,
яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2, третя особа -
приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про
визнання недійсним договору дарування 21/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1
від 16.09.2005 р. ОСОБА_1 просить рішення скасувати, а справу скерувати на
новий розгляд у той же суд в іншому складі.

Відповідачка
ОСОБА_2 рішення не оскаржувала.

Заслухавши доповідача, сторони та їх представників, свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, вивчивши та обговоривши матеріали справи, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору
дарування частини будинку від 16.09.2005 р. ОСОБА_1 подарувала своїй дочці
ОСОБА_2 21/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1, розташованого на 640 кв. м оціночною
вартістю 7529 грн. 34 коп.

В позовній заяві, зареєстрованій в суді 14.09.2006 р. ОСОБА_1 просила
визнати вказаний договір недійсним, посилаючись на те, що підписала договір
находячись у хворому стані, є інвалідом 1 групи. При цьому помилково вважала,
що підписує договір довічного утримання. Але відповідачка відмовилась її
доглядати. Не надає ніякої матеріальної допомоги, що змусило її звернутись до
суду.

Проте в додатковій заяві про уточнення позовних вимог від 11.12.2006 р.
просила визнати договір дарування договором довічного утримання.

Суд прийшов до висновку про неможливість визнання
договору дарування як договір довічного утримання.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів , що виникають із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з інших

2

правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого
судочинства. І в цьому колегія повністю погоджується з висновком суду.

Проте в судовому засіданні достовірно встановлено, що при оформленні
договору дарування 21/100 частин будинку АДРЕСА_1 16.09.2005 р. ОСОБА_1 діяла
під впливом тяжкої для неї обстановки.

Так. згідно медичної карти стаціонарного хворого НОМЕР_1 хірургічного
відділення Київської міської клінічної лікарні № 1 на 19.09.2005 р. у ОСОБА_1
встановлено : діабетична ангіопатія судин нижніх кінцівок 4 ступеню, гангрена
дистального відділу лівої стопи. Сахарний діабет, тип 2, середньої ступені
тяжкості.

22.09.2005 р. виконана операція дистальної резекції
стопи, а 27.09.2005 р. виконана операція ампутація нижньої кінцівки на рівні
верхньої третини гомілки.

Факт конфліктної ситуації між позивачкою і відповідачкою, ненадання ОСОБА_2
ОСОБА_1 матеріальної, моральної та фізичної допомоги під час захворювання
повністю підтверджується показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Згідно ст. 71-7 ЦК України
за договором дарування одна сторона передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні безоплатно майно у власність.

В той же час згідно ст. 203 ЦК
України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати
його внутрішній формі.

Статтею 233 ЦК України
передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним
незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Тому позовні вимоги в частині визнання договору дарування недійсним
підлягають задоволенню.

За договором довічного утримання (догляду) ( ст. 744 ЦК України) одна
сторона передає другій стороні у власність житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме, яке має значну цінність, взамін чого
набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом
довічно.

Такий договір підлягає нотаріальному посвідченню і має іншу правову природу
порівняно з договором дарування.

Статтею 1 ЗУ «Про нотаріат»
покладено вчинення нотаріальних дій на нотаріальні контори (нотаріусів).

Тому позовні
вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 233 ЦК України, 307,
309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 задоволити
частково.

Рішення
Придніпровського районного суду від 23.01.2006 р. скасувати.

Позов ОСОБА_1 в частині визнано недійсним договору
дарування 21/100 частини будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , зареєстрованого 16.09.2005
р. приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу в реєстрі за
НОМЕР_2 і посвідченого нотаріусом ОСОБА_3, задоволити.

Позивні вимоги в частині визнання договору дарування як
договору довічного утримання залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до
Верховного Суду України на протязі 2 місяців з дня проголошення.