АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007 року                                                                               м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Мизи Л.М. суддів Федорової А.Є.,
ПроцикМ.В. при секретарі   Тімченко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Одеського виробничого хіміко-фармацевтичного підприємства
"Біостимулятор" у формі товариства з обмеженою відповідальністю про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_1
звернувся до суду з зазначеним позовом і вказав, що з ІНФОРМАЦІЯ_3 року він
працював начальником охорони в Одеському виробничому хіміко-фармацевтичному
підприємстві "Біостимулятор" у формі товариства з обмеженою
відповідальністю (ОПХФП "Біостимулятор" ТОВ).

Наказом НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_4 року він
звільнений з роботи по втраті довіри за п.2 ст. 41 КЗпП України. Своє звільнення позивач вважав незаконним,
оскільки він не обслуговував безпосередньо грошові та товарні цінності та не
вчиняв дій, які дають підстави для втрати довіри, а крім того, при звільненні
адміністрацією було порушено порядок звільнення та несвоєчасно проведено з ним
розрахунок.

Позивач просив
поновити його на роботі на посаду начальника охорони ОПХФП
"Біостимулятор" ТОВ, стягнути середній заробіток за час вимушеного
прогулу з ІНФОРМАЦІЯ_5 року по
день ухвалення рішення та моральну шкоду в розмірі 100 тисяч гривень.

Представник
відповідача позов не визнав і посилався на те, що позивач допустив ряд значних
порушень, зокрема, він допускав до роботи охоронниками сторонніх осіб, які не
були прийняті на роботу у передбаченому законом порядку, замість тих осіб, які
були прийняті на роботу охоронниками, при тому, що ОПХФП
"Біостимулятор" ТОВ є режимним об"єктом, що дало адміністрації
підстави для його звільнення за втрату довіри.

Рішенням суду відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1. в
повному обсязі.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового
рішення з мотивів неправильного застосування норм права, невідповідності
висновків суду обставинам справи, неповноти з"ясування обставин, які мають
значення для справи, та недоведеності обставин, які суд вважав встановленими.

Справа №
22ц-207/ 2007                                                                     Категорія
ЦП:

Головуючий у першій інстанції  Бжассо Н.В. Доповідач   Миза Л.М.

2

Колегія суддів,
заслухавши доповідача-суддю апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної
скарги, заперечення на неї, законність та обгрунтованість рішення суду,
приходить до наступного висновку.

Встановлено, що
ОСОБА_1 працював в ОПХФП "Біостимулятор" ТОВ начальником охорони з ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Наказом НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_5 року звільнений
з роботи за втратою довіри за п.2 ст. 41
КЗпП України.

Суд, відмовляючи
в задоволенні позову, окрім іншого, посилався на те, що підставою для втрати
довіри була та обставина, що ОСОБА_1 приймав на роботу охоронців, які не
працювали на підприємстві. Однак, суд дійшов до такого висновку без дослідження питання про повноваження ОСОБА_1 по
прийому на роботу працівників (охоронців) ОПХФП
"Біостимулятор" ТОВ і тому зазначений висновок суду є передчасним , тобто суд допустився
неповноти з"ясування обставин, які мають значення для справи.

Також судом також не досліджувалося питання щодо порядку та форми
здійснення контролю начальником охорони за збереженням при
перевезенні з цеху на склад та при відпуску психотропних препаратів ( в чому конкретно
полягали його дії та як вони документально оформлялися ), не
з"ясовано судом чи передавалося за будь-яким документом ОСОБА_1 під його
відповідальність знарядження та інше майно.

Суд посилався на
те, що ОПХФП "Біостимулятор" ТОВ є режимним підприємством, разом з
тим, цей висновок суду оснований лише на довідці самого зазначеного
підприємства. На думку колегії для такого висновку суду слід було більш
детально перевірити та дослідити це питання.

Крім того, суд
не з"ясував якою посадовою особою підписаний наказ про звільнення ОСОБА_1. і не притягнув її до участі у
справі, в порушення вимог п.ЗЗ постанови Пленуму Верховного Суду України
"Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року №9, тобто вирішив
питання про права та обов'язки особи, яка не була притягнута до участі у
справі.

З огляду на вказані порушення та враховуючи, що відповідно до положень ст. 303 ЦПК
України суд апеляційної інстанції наділений лише повноваженнями щодо перевірки
правильності встановлення судом першої інстанції наявності чи відсутності
фактів та не має повноважень по встановленню нових фактів, а для правильного
вирішення спору є потреба саме встановити вищезазначені факти, колегія судців
приходить до висновку, що рішення підлягає скасуванню з направленням справи на
новий розгляд.

Керуючись ст.ст.
303, 307 ч.І п.5,
311 п.4, 314 ч.І п.2, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1 року скасувати і направити справу на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.