'Справа № 22-1281                                       Головуючий у 1 інстанції Шипович В.В.
Категорія   21                                                       Доповідач Санікова О.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2007 року                                        Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
Курило В.П. суддів: Санікової О.С., Шамрило Л.Г. при секретарі: Степаненко В.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку    апеляційну скаргу відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Калінінському районі м.Горлівки Донецької області на рішення Калінінського
районного суду м.Горлівки Донецької області від   18
грудня  2006  року
по  цивільній  справі
за позовом ОСОБА_1  до   відділення
виконавчої  дирекції  Фонду
від  нещасних   випадків
на виробництві та професійних захворювань України в Калінінському районі
м.Горлівки Донецької області   про
відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з зазначеним позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
Калінінському районі м.Горлівки Донецької області, посилаючись на те, що з 1977
року по 2006 рік він працював у підземних умовах на підприємствах вугільної промисловості. Внаслідок роботи у шкідливих
умовах отримав професійне захворювання - вібраційну хворобу та хронічний
радікуліт, що потягло стійку втрату професійної працездатності. Після
проходження тривалого курсу лікування висновком МСЕК з липня 2002 року йому
встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв'язку із захворюванням
радікулітом, а з вересня 2005 року - 60% втрати працездатності за сукупністю
двох захворювань.

Внаслідок
одержання тяжких професійних захворювань і настання у нього стійкої втрати працездатності він переніс і продовжує
переносити особливі моральні страждання, оскільки загублено важливу
частину життєвих функцій організму, тривалий час він змушений проходити
лікування в умовах стаціонару, витримуючи при цьому біль і страждання,
переживання, пов'язані з необоротною втратою здоров'я, страх за своє життя.
Через встановлені висновком МСЕК обмеження до фізичної праці він фактично став
інвалідом і позбавився можливості в повному обсязі реалізувати своє право на
працю, обслуговувати свої потреби у побуті; усім цим були порушені його плани
на подальше життя. На відшкодування моральної шкоди просив стягнути з
відповідача 48000 грн.

Рішенням
Калінінського районного суду м.Горлівки Донецької області від 18 грудня 2006
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: на його користь з відповідача
стягнуто на відшкодування моральної шкоди 25 000 грн.

В апеляційній
скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від   нещасних
випадків   на   виробництві
та   професійних   захворювань
України   в

2

Калінінському
районі м.Горлівки Донецької області
просить  рішення  суду скасувати і постановити нове, яким
відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

В обгрунтування
апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом не враховано, що позивач був ознайомлений із
шкідливими факторами праці і їх наслідками, проте продовжував працювати
у таких умовах і користувався у зв'язку з цим пільгами та компенсаціями, тому
відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди
покладається на власника або уповноважений ним орган, якщо порушення законних
прав працівника призвело до моральних страждань, проте судом моральна шкода
стягнута тільки з відділення виконавчої дирекції Фонду; висновок МСЕК, яким
позивачу встановлена стійка втрата працездатності, є підставою для
відшкодування матеріальної, а не моральної шкоди; позивачем не надано інших
доказів моральних переживань чи страждань; при ухваленні рішення судом дана
невірна оцінка глибині фізичних та душевних страждань позивача. Крім того,
Законом України „Про державний бюджет України на 2006 рік" зупинена дія
статей Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", які передбачають виплату моральної шкоди.

В судовому
засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримала доводи
апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Позивач в
судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважаючи
рішення суду законним і обгрунтованним.

Судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 1977 року по 2006 рік працював
на підприємствах вугільної промисловості. Праця в шкідливих умовах призвела до
утворення у ОСОБА_1 професійних захворювань, про що складені акти
розслідування професійних захворювань, у зв'язку з чим позивач систематично
звертається до лікувальних установ з приводу професійних захворювань, проходить
курс обстеження. Відповідачем йому призначені та сплачуються страхові виплати.
Висновком МСЕК від 14 жовтня 2002 року позивачу з 17 вересня 2002 року вперше
встановлено 25% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням
- хронічний радікуліт, що підтверджено висновком МСЕК від 25 лютого 2004 року.
Висновком МСЕК від 20 вересня 2005 року ОСОБА_1 безстроково
встановлено 30% втрати професійної працездатності
за професійним захворюванням - хронічний радікуліт, а також 30% втрати професійної
працездатності за професійним захворюванням вібраційною хворобою, він визнаний
інвалідом третьої групи та йому рекомендовано санаторно-курортне та
медикаментозне лікування.

Ушкодження
здоров'я ОСОБА_1 сталося при виконанні ним трудових обов'язків, що в свою
чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань, оскільки втрата
працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб
життя, спілкування з оточуючими, внаслідок чого позивач вимушений додавати
додаткові зусилля для організації свого життя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні, оскільки
висновки суду не відповідають встановленним обставинам справи, що відповідно до
вимог ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в апеляційному
порядку.

За змістом
ст.ст. 1, 21, 28, 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" на Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України покладено
обов'язок відшкодувати застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, заподіяну умовами виробництва, при цьому сума страхової
виплати не може

3

перевищувати
двохсот розмірів мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати.

Як вбачається з матеріалів справи захворювання ОСОБА_1 є професійними, про що
складені акти розслідування професійних захворювань 14 серпня 2002 року та 7
вересня 2005 року. Висновком медичних органів позивачу встановлені діагнози:
хронічна вертеброгенна радікулопатія в стадії загострення з больовим
м'язо-тонічним синдромом, статико-динамічними порушеннями та вібраційна хвороба
другого ступеню, синдром вегето-сенсорної поліневропатії в/кінцівок з
дегенеративно-дистрофічними змінами у кістках рук. Висновком МСЕК від 14 жовтня
2002 року позивачу вперше встановлено 25% втрати професійної працездатності у
зв'язку із захворюванням хронічною радікулопатією, що було підтверджено
висновком МСЕК від 25 лютого 2004 року. Висновком
МСЕК від 20 вересня 2005 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності
за сукупністю: 30% втрати професійної працездатності у зв'язку із захворюванням
хронічною радікулопатією повторно і 30% втрати професійної працездатності
вперше у зв'язку із вібраційною хворобою, безстроково, він визнаний інвалідом
третьої групи.

За таких
обставин суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права
вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю, за нормами Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату
працездатності".

Проте при
визначенні розміру моральної шкоди судом не наведено переконливих доказів
спричинення позивачу моральної шкоди саме в розмірі 25000 грн.

Апеляційний суд
вважає, що визначена судом сума моральної шкоди є надмірною, оскільки вона
частково компенсована позивачу чітким виконанням відповідачем щодо сплати тих
соціальних виплат, які передбачені ст.34 зазначеного Закону.

Зібрані по
справі докази свідчать про те, що у зв'язку із професійними захворюваннями
звичний уклад життя позивача значно не змінився, з роботи позивач звільнений у
2006 році за власним бажанням, тому при визначенні суми компенсації
відшкодування моральної шкоди слід керуватися принципами розумності і
справедливості, як того вимагає ст.41 Конвенції про захист прав людини і
основних свобод. Враховуючи викладене, а
також ступінь порушень життєвих стосунків ОСОБА_1 у
зв'язку із професійними захворюваннями, характер захворювань, а також характер
додаткових зусиль для організації життя, апеляційний суд вважає, що з
відповідача підлягає стягненню сума моральної шкоди в розмірі 18 000 грн.

При цьому не
можуть бути прийняті до уваги посилання відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Калінінському районі м.Горлівки Донецької області на
Закон України „Про державний бюджет України на 2006 рік", яким зупинена
дія норм Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", які передбачають відшкодування моральної шкоди
застрахованим чи членам їх сімей, оскільки таке зупинення не позбавляє
постраждалих права на відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідних
змін до вказаних норм Закону внесено не було, а фінансування Фонду відповідно
до ст.46 зазначеного Закону здійснюється не за рахунок Державного бюджету;
кошти на здійснення страхування від нещасного випадку не включаються до складу
Державного бюджету України, а право позивача на відшкодування моральної шкоди
виникло у 2002 році, коли йому вперше висновком МСЕК встановлена стійка втрата
професійної працездатності.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.3,  309 ч.1 п.3,
314 ч.2, 316 ЦПК України, апеляційний суд,-

ВИРІШИВ :

4

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України в Калінінському
районі м.Горлівки Донецької області задовольнити частково.

Рішення Калінінського районного суду м.Горлівки Донецької області від 18
грудня 2006 року змінити.

Стягнути з
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних
захворювань України в Калінінському районі м.Горлівки Донецької області на
користьОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 18 000 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржено безпосередньо до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.