АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22- 8529                                                    Головуючий
1 інстанції Самоткан Н.Г.
Категорія 171                                                                          Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

07 лютого 2007
року

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого                                                             Петренко
І.О.

суддів                                                                         Болтунової
Л.М., Лаченкової О.В.

при
секретарі                                                            Журавель
Ю.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за апеляційною
скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Павлограді на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 жовтня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань
України в м. Павлограді про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2006
року позивач звернувся до суду і просив ухвалити рішення, яким стягнути з
відповідача на свою користь 75
000 грн. моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності від професійного
захворювання, вказуючи на те ,
що більше 27 років
пропрацював на підприємствах вугільної промисловості. Під час роботи він отримав
професійне захворювання. Висновком МСЕК від 28 травня 1993
року йому встановлена загальна втрата працездатності 70% і він визнаний
інвалідом 2 групи.

У відповідності до положень ст.ст.21,28 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків
на виробництві та профзахворювання, які спричинили втрату працездатності",
позивач вважає, що відповідач повинен в встановленому законодавством порядку
сплатити йому 75 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди згідно до вимог ст. 34 вищевказаного
закону, виходячи з мінімальної заробітної плати 375 грн. станом на жовтень 2006 року.

Спричинення йому моральної шкоди полягає в тому, що він втратив
працездатність, став інвалідом, постійно відчуває фізичну біль, стан здоров'я
його дуже незадоволений, багато часу знаходиться на лікуванні в лікарні, що
порушує його звичний засіб життя.

Рішенням Павлоградского міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1. задоволені частково та на його користь з відповідача стягнуто
на відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду
скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити позивачеві у позовних
вимогах до відділення ВД ФССНВУ у м. Павлограді.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги , заявлених
вимог та наданих сторонами доказів, колегія суддів вважає

2

за можливе задовольнити апеляційну скаргу частково, а
рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення відповідно до п.4 ч.І ст.309
ЩІК України, з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1. про стягнення страхової виплати за моральну шкоду, суд
першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в зв'язку з отриманим
позивачем професійним захворюванням, йому була спричинена моральна шкода, яка
підлягає відшкодуванню.

Між тим,
вирішуючи питання про стягнення страхової виплати за моральну шкоду, суд
виходив з вимог ст.ст.21,28,34
Закону України „ Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", що є неправильним і суперечить діючому матеріальному
закону.

Як вбачається з
матеріалів справи, професійне захворювання позивач отримав виконуючи трудові
обов'язки, і яке йому встановлене висновком МСЕК від 28 травня 1993 року, згідно
якого втрата професійної працездатності склала 70% і він визнаний інвалідом 2 групи. Вказані обставини свідчать, що виниклі між
сторонами правовідносини регулюються матеріальним законом, який діяв на момент
отримання позивачем профзахворювання.

Моральна шкода,
яка була спричинена позивачу в результаті отриманого ним профзахворювання, факт
якого встановлено йому 28
травня 1993 року, та
отримане при виконанні ним трудових обов'язків, відшкодовується виходячи з
вимог ст.12 Закону України від 14.10.1992
року (з
послідуючими змінами та доповненнями) „Про охорону праці" та п. 11 Правил
відшкодування шкоди власником підприємства, установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди, заподіяно працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків ( затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472 - з послідуючими
змінами та доповненнями), які діяли на момент спричинення позивачу моральної
шкоди.

Таким чином,
розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, визначається виходячи з вимог
п.П вищезазначених Правил і не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати без урахування
будь-яких інших виплат. (
станом на 1995 рік),
тобто 120 грн.

Вирішуючи
питання про розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, колегія суддів
виходить з дійсних обставин по справі та наслідків, які наступили, і знаходить
можливим стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Павлограді на користь позивача 120 грн. на відшкодування моральної шкоди, задовольнивши його
вимоги частково.

При цьому,
колегія судців вважає можливим поновити позивачеві строк на звернення до суду з
даним позовом, оскільки він пропущений ним з поважних причин, так як з моменту
отримання професійного захворювання -
04.12.1995 року і до звернення до суду з позовною заявою - 04.10.2006 року, позивач
будучи інвалідом, довгий час проходив лікування в різних лікувальних установах
в зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві.

Зазначена суда підлягає
стягненню з Фонду на підставі ст.2 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання ,
які спричинили втрату працездатності" та роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України, викладених в п.1-2 постанови Пленуму від 27.03.1992 року № 6 ( з послідуючими
змінами та доповненнями) „
Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди", оскільки в даному випадку йдеться мова не про заборгованість по
відшкодуванню моральної шкоди, а про не використане позивачем право на
відшкодування моральної шкоди в результаті отриманого професійного
захворювання.

Виходячи з вимог ст.ст.79,80,88 ЦПК України та ст.ст.3, 4 Декрету Кабміну
України „Про держмито" судові витрати по справі слід віднести за рахунок
держави, оскільки Фонд соціального страхування звільнений від оплати судових
витрат.

3

Однак, згідно до
вимог ст.ст.79,81 ЦПК
України та постанови Кабміну України від 21.12.2005
року № 1258 „Про
затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення
розгляду цивільних справ та їх розмірів підлягають стягненню з відповідача ці
витрати в розмірі 1,50 грн.

Доводи в
апеляційній скарзі про безпідставність стягнення моральної шкоди не можуть бути
прийняти до уваги, так як вони суперечать матеріалам справи та матеріальному і
процесуальному закону.

Згідно до Закону
№ 1105-Х1У від 23.09.1999 року, який
набрав чинності з 01.04.2001
року, обов'язок по відшкодуванню шкоди, у вигляді страхових виплат,
покладено на спеціально створений для цього Фонд.

Відсутність
відповідного медичного висновку не є перешкодою для відшкодування фактично
завданої моральної шкоди.

Не можуть бути
прийняті до уваги і доводи відповідача про те, що Законом України „Про
державний бюджет на 2006
рік" з 01.01.2006
року зупинено дію Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" в частині
відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач втратив працездатність у
зв'язку з професійним захворюванням до 01.01.2006
року.

Керуючись ст.ст.
303,307,309, 317,319 ЦПК
України, колегія
суддів ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Павлограді - задовольнити
частково.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2006 року змінити.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від

нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Павлограді на

користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 120 грн. В решті

позовних вимог відмовити .

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Судді