Справа № 22ц -1039 2007 рік                               Голов, в 1-й інстан.
Категорія   36                                                          Доповідач
У  ХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 лютого 2007
року                Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді   Пономарьової О.М.

суддів                         Бондаренко Л.І., Бабенка П.М.,

при
секретарі             Баклановій Ю.В.,

за участю
позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку

цивільну
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про звільнення від сплати
заборгованості по аліментах і за зустрічним позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_1 про
стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною
скаргою на рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 13 грудня 2006
року, яким відмовлено у задоволені його позовних вимог про звільнення від
сплати заборгованості по аліментах і з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. в якості
додаткових витрат на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3. стягнуто 6800 грн.
та понесені нею судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення
суду та ухвалити нове рішення, якимг задовольнити йотопозовні вимоги та
відмовити в задоволенні зустрічного позову, оскільки вважає, що судом першої
інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, не розглянуті   вимоги відповідачки по зустрічному позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач
ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, оскільки
рішення суду неправильне і незаконне.

Відповідачка ОСОБА_2 просила відхилити апеляційну скаргу
та залишити рішення суду без зміни.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2

перебували в зареєстрованому шлюбі до липня 2001 року і
мають двох дітей: сина

ОСОБА_4,1995 року народження та доньку ОСОБА_3, 1985 року
народження, які

проживають після розірвання шлюбу з матір'ю. Постановою
Київського районного суду

м. Донецька від 18 листопада 2002 року з позивача на
користь ОСОБА_2. стягнуті

аліменти в розмірі 1/3 части доходів на утримання двох
дітей до досягнення ними

повноліття. Виконавчий лист про стягнення аліментів
знаходився на виконанні , а

оскільки позивач не виплачував аліменти, державний
виконавець нараховував

заборгованість по виплаті аліментів, в розмірі 1/3 частки
, виходячи з середньої зарплати

для певної місцевості, оскільки позивач не працював і не
отримував пенсію. За період з

11 листопада 2002 року по 1 липня 2006 року розмір
заборгованості складає 9715,69 грн.

Суд відхилив доводи позивача     в обгрунтування його вимог про звільнення
від сплати вказаної заборгованості і відмовив йому в задоволенні позовних
вимог.

Оскільки з 1
вересня 2002 року донька ОСОБА_3. продовжила стаціонарне навчання у Донецькому
національному технічному університеті по платній формі навчання зі сплатою за
кожний семестр 1700 грн. і ці витрати з вересня 2002 року по лютий 2006 року
несла ОСОБА_2 в розмірі 13600 грн., суд визнав, що навчання у вищому учбовому
закладі слід вважати певною формою розвитку здібностей дитини, що потребували
додаткових витрат , в яких повинні були приймати участь обидва батьки, тому ,
враховуючи матеріальний стан позивача, стягнув з нього на корись відповідачки
6800 грн..

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних
підстав.

Статтею 311 ч.І
п. 5 ЦПК України передбачено, що рішення суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд, якщо суд розглянув не всі вимоги і цей
недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом
першої інстанції..

Як вбачається з
матеріалів справи , в жовтні 2006 року ОСОБА_2 заявила зустрічний позов до
ОСОБА_1 і просила стягнути з нього на її користь 6800 грн. додаткових витрат на
дитину, а також V*
частку його прибутку щомісячно на утримання доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1народження до закінчення навчання.

Вимоги про
стягнення аліментів до закінчення навчання судом не розглянуті і ніякого
правового висновку по цим вимогам не зроблено.

З журналу
судового засідання від 13 грудня 2006 року видно, що ніби то ОСОБА_2 змінила
свої позовні вимоги і тільки просила стягнути додаткові витрати на дитину, а
вимоги про стягнення аліментів до закінчення навчання не розглядати. В той же
час при прослуховуванні технічного запису судового засідання встановлено, що
таке рішення ОСОБА_2. було ініційовано судом.

З зустрічної
позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 заявлялись дві самостійні вимоги -
стягнення аліментів на період навчання доньки та стягнення додаткових витрат, і
відповідно до вимог цивільно - процесуального закону вона могла відмовитись від
будь - якої частини позовних вимог, або просити залишити без розгляду, але і в
тому і в іншому випадку відповідно до вимог ст. 205 та 207 ЦПК України суд
постановляє ухвалу. В доводах апеляційної скарги позивач також зазначає, що
вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів не розглянуті, оскільки судом першої'
інстанції ніякого процесуального висновку по вимогам ОСОБА_2. про стягнення
аліментів на період навчання не зроблено.

Зазначені
порушення процесуального закону відповідно до вимог ст. 311 ч.І п. 5 ЦПК
України є безумовною підставою для скасування рішення суду з направленням
справи на новий розгляд.

Крім того, при
розгляду справи судом неправильно застосовані норми матеріального права.

Так, обґрунтовуючи правильність нарахування позивачу
заборгованості з 1/3 частини середньої зарплати для певної місцевості станом на
1 липня 2006 року, хоча доньці ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2виповнилось 18 років, суд
зазначив, що позивач не звертався до суду з вимогами про перерахування розміру
аліментів, з чим погодитись не можна. Стаття 82 КпШС України, який діяв до 1
січня 2004 року, встановлювала розмір аліментів, що стягуються з батьків на
неповнолітніх дітей: на одну дитину- чверть, на двох - третину, на трьох і
більше дітей - половини заробітку /доходу/батьків, але не менше 25 процентів
мінімальної заробітної плати на місяць на кожну дитину. З
урахуванням-нвказаних-вимог закону державний виконавець, після досягнення
деньки- ОСОБА_3 повноліття 15 травня 2003 року, не міг нараховувати
заборгованість по аліментам

на одну дитину в розмірі
третини доходу позивача,
а якщо йому не було зрозуміле подальше виконання рішення про стягнення
аліментів, він мав можливість звернутись до суду за роз'ясненням.

Стаття 183 ч.3 СК
України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року , встановила, якщо після
досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звертався до суду з
позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за
вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла
повноліття.

За вказаних обставин суду необхідно було більш детально перевірити
правильність нарахування заборгованості по аліментам позивачу і уточнити його
позовні вимоги, оскільки, як вбачається з його апеляційної скарги, він не
згоден з нарахуванням заборгованості саме з 15 травня 2003 року.

Стягуючи на користь відповідачки додаткові витрати 6800 грн., які вона
понесла за період з 1 серпня 2002 року по лютий 2006 року на оплату навчання
доньки, суд не врахував, що КпШС України, який діяв до 1 січня 2004 року,
передбачав участь батьків у додаткових витратах на утримання неповнолітніх
дітей, викликаних винятковими обставинами / тяжка хвороба, каліцтво дитини та
ін./, якими не можна визнати навчання у вищого навчальному закладі. Ні КпШС
України, ні СК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, не
передбачають стягнення додаткових витрат на "утримання повнолітньої дитини.
Статтею 199 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати повнолітніх
дітей, які продовжують навчання, але з таким позовом ні ОСОБА_3., ні її мати
після 1 січня 2004 року до суду не звертались.

Враховуючи наведене, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу
частково, скасовує рішення суду першої інстанції і передає справу на новий
розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, перевірити
доводи та заперечення сторін і ухвалити рішення у відповідності з вимогами
ст.ст. 212,213 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.
307, 311, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у  хвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 13
грудня 2006 року скасувати і справу направити на новий розгляд до того ж суду в
іншому складі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили
.