Справа №2-1836/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

(заочне рішення)

01 жовтня 2007 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого     судді
Пушкарчук В.П.,

при секретарі                              Самохіній О.О.,

з участю
представника позивача - Єлова В.А.,

розглянувши у
відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання недійсним договору дарування
квартири, -

еста но вив:

23 січня 2007 року позивач звернувся з позовом до відповідачки ОСОБА_2. про
визнання недійсним договору дарування квартири. Свій позов мотивує тим, що він
в 2006 році захворів і потрапив на лікування в Луцьку міську клінічну лікарню.
Після завершення лікування він потребував сторонньої допомоги, а тому на його
прохання лікарі по телефону викликали його племінницю ОСОБА_2, яка погодилася
забрати його до себе при умові, якщо він подарує їй квартиру на що він
погодився, помилково вважаючи, що забравши його до себе, відповідачка буде за
ним доглядати (варити їсти, прати і т.п.). 19 червня 2006 вони з відповідачкою
уклали договір дарування належної йому на праві власності квартири, що
знаходиться в АДРЕСА_1. Цього ж дня відповідачка перевезла його з м. Луцька до
себе додому в с. Калинів, Самбірського району, Львівської області, де вона
проживає з чоловіком. Проте, із-за зайнятості на роботі ні відповідачка, ні її
чоловік не забезпечили йому належних умов проживання та догляду, в зв'язку з
чим в нього почала прогресувати хвороба. Відповідачка також не змогла
забезпечити йому лікування в лікувальних закладах Львівської області із-за
того, що він там не був прописаний. Після чого вона перевезла його до своєї
невістки, яка перебувала в декретній відпустці, але вона через декілька тижнів
вийшла на роботу, і він знову залишився без догляду.

В грудні 2006 року на його вимогу відповідачка разом із сином відвезли його
на квартиру у м. Луцьк, де залишили, повідомивши соціальну службу
територіального центру про те, що він потребує догляду та лікування. Після
цього його доглядом займається соціальна служба територіального центру,
працівники якої помістили його на лікування в Волинський обласний госпіталь
інвалідів війни, і опікають його по даний час.

Вважаючи, що договір дарування від 19 червня 2006 року належної йому
квартири він вчинив на вкрай невигідних для нього умовах в силу збігу тяжких
обставин із-за стану здоров"я та сімейного стану, а також, що договір він
вчинив в силу помилки, оскільки помилково вважав, що відповідачка погодившись
забрати його до себе на проживання на вищеописаних умовах, повинна була
забезпечити йому хоча б найнеобхідніший догляд, але вона цього не виконала,
просив визнати договір дарування квартири від 19 червня 2006 року - недійсним.

Представник позивачаОСОБА_3. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача, з
підстав зазначених в заяві, та просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка, ОСОБА_2, двічі в судові засідання не
з'явилася, і не повідомила про причини неявки, хоча належним чином була
повідомлена про місце, день та час розгляду справи. Суд зі згоди представника
позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, у
відповідності до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши письмові
докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Згідно ст. 233 Цивільного Кодексу України правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого
правочину.

Відповідно до вимог ст. 229 Цивільного Кодексу України, якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий
правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1 ст. 216 Цивільного Кодексу, в разі недійсності правочину кожна
із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину.

З пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що позивач поступив на лікування в
госпіталь інвалідів війни 25 грудня 2006 року і перебував до 22.01.2007 року.
Його доставили в госпіталь працівники соціальної служби територіального центру.
Він розповідав йому, як лікуючому лікарю про те, що племінниця, якій він
подарував квартиру і яка забрала його на проживання, не турбувалася про нього,
не дбала про його здоров"я, а тому він змушений був повернутися назад в
свою квартиру.

З договору дарування квартири від 19 червня 2006 року вбачається, що
ОСОБА_1 19 червня 2006 року подарував ОСОБА_2., передав безоплатно у власність
ОСОБА_2., квартиру АДРЕСА_1

З посвідчення НОМЕР_1 виданого відділом соціального забезпечення Управління
пенсійного фонду України у м. Луцьку 20 березня 2006 року вбачається, що
ОСОБА_1 є інвалідом першої групи загального захворювання, довічно

З довідки Луцької міської клінічної лікарні від 25 січня 2007 року
вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в Луцькій міській
клінічній лікарні з 15.05.2006 по 5.06.2006 з діагнозом закритий
середвертельний перелом лівого стегна. Церебральний стересклероз із
симптоматичною АР.

З листа Територіального центру обслуговування пенсіонерів та одиноких
непрацездатних громадян м. Луцька від 06.09.20007 року вбачається, що ОСОБА_1
перебуває на обслуговуванні в територіальному центрі з 12.12.21006 року.
Підставою для обслуговування було звернення його племінниці - ОСОБА_2 яка
проживає за адресою м. Новий Калинів, Самбірського р-ну, Львівської області, і
тому не має можливості здійснювати за ним належний нагляд.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в сукупності, суд
приходить до висновку, що позивач договір дарування від 19 червня 2006 року
належної йому квартири вчинив на вкрай невигідних для нього умовах в силу збігу
тяжких обставин із-за стану здоров"я та сімейних обставин, а також, що
договір він вчинив в силу помилки, оскільки помилково вважав, що відповідачка
погодившись забрати його до себе на проживання при умові, що він подарує їй
квартиру, повинна була забезпечити йому хоча б найнеобхідніший догляд, але вона
цього не виконала, тому є всі підстави для визнання договору дарування квартири
недійсним, а також ОСОБА_2 повинна повернути у власність ОСОБА_1квартиру
АДРЕСА_1та документи на неї.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних
вимог, то стягнення судових витрат слід покласти на позивачку.

Керуючись ст.
ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 215, 233, 229, ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов
задовольнити.

Договір дарування квартири АДРЕСА_1від 19 червня 2006 року, укладений між ОСОБА_1та
ОСОБА_2, посвідчений 19 червня 2006 року приватним нотаріусом Луцького міського
нотаріального округу ОСОБА_4. і зареєстрованого в реєстрі за № 2552 - визнати
недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2в доход держави 144 грн. 47 коп. судових витрат на
користь держави та 30 грн. на користь ОСОБА_1- понесених ним витрат на
інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

Дане заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою
ОСОБА_2, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його
копії.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без
задоволення рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Волинської
області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення
рішення та подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження , якщо заяву про апеляційне
оскарження не буде подано. Якщо буде подану заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не буде подана в строк, встановлений статтею 294 ЦПК
України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У
разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не буде скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.