Справа №22-ц-107
Головуючий у 1-й інстанції Свиненко М.Д.
Суддя-доповідач Сибільова Л.О.
УХВАЛА

іменем  України

06 лютого 2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого -Попруги С.В.

суддів            - Сибільової Л.О., Дубровної В.В.

з участю секретаря судового
засідання - Рой ЯМ.

та осіб, які беруть участь у справі - позивачки ОСОБА_1, третьої особи
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, колективне підприємство "Укржитлокомфорт" - про визнання таким, що
втратив право користування жилим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, колективне підприємство "Укржитлокомфорт"
- про вселення до житлового приміщення та усунення перешкод в користуванні
квартирою,

встановила:

Зазначеним рішенням суду в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про вселення до житлового приміщення та усунення
перешкод в користуванні квартирою задоволено.

Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 та усунено перешкоди в
користуванні нею.

Зобов'язано ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 дублікати ключів від вхідних дверей
квартири АДРЕСА_1.

Вирішене питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів в справі, просить скасувати це рішення та
ухвалити нове, яким вирішити спір по суті.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та третьої особи,
які підтримали скаргу з мотивів, в ній викладених, дослідивши матеріали справи
та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції
виходив з того, що в судовому засіданні знайшло підтвердження те, що ОСОБА_2 не
проживає в спірному житлі з поважних причин.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам
матеріального права, зокрема, ст.ст.71, 72 ЖК України.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1975
року. Від шлюбу мають трьох дітей. В 1991 році
ОСОБА_1 за місцем роботи отримала на сім'ю з п'яти осіб чотирикімнатну квартиру
АДРЕСА_1. Наймачем квартири є ОСОБА_1 В 2003 році рішенням суду шлюб між
сторонами розірвано. 10 січня 2006 року ОСОБА_1
отримала свідоцтво про розірвання шлюбу. У квартирі на час виникнення спору

2

зареєстровані сторони та їх два
сини - треті особи в справі. Квартира знаходиться у комунальній власності
на обслуговуванні третьої особи КП "Укржитлокомфорт".

Всупереч ст. 60 ЦПК України ОСОБА_1 не довела тих обставин, на які вона
послалась, як на підставу своїх вимог, а тому у
суду першої інстанції були підстави для задоволення позовних вимог
ОСОБА_2

Те, що з 2003 року позивач не проживає постійно у вказаній квартирі з
поважних причин, підтверджується наявними в справі
доказами. Сторони не заперечують тієї обставини, що між ними після розлучення склались неприязні стосунки, за яких
ОСОБА_2 на вимогу позивачки змушений був покинути житло.

Позивачкою не було доведено, що відповідач ОСОБА_2 втратив зв'язок з житлом
в квартирі АДРЕСА_1, оскільки судом першої інстанції
було встановлено і це підтвердили треті особи і сама
позивачка по справі, що позивач періодично приходив до них в квартиру, коли там хто-небудь був присутній, ним
вносилась плата за послуги. В квартирі залишилась частина особистих речей
ОСОБА_2 та спільне його з позивачкою майно.

Посилання апелянта на ту обставину, що її колишній чоловік з власної волі
покинув житло і на наявність у нього можливості
проживати в належному його матері будинку, є безпідставними. Іншого власного житла, крім спірної квартири, ОСОБА_2 не
має. Доводи позивачки про те, що він втратив інтерес до квартири і тим, що не
сплачує за житло, спростовуються доказати в справі, з яких вбачається, що ще до
звернення її з позовом про визнання його таким, що втратив право користування
житлом, ОСОБА_2 сплатив заборгованість за житло в сумі 3421 гр., скориставшись
ощадною книжкою матері.

В справі відсутні докази тому, що він взагалі не проявляв ніякого інтересу
до житла, втратив зацікавленість в ньому. Крім того,
ОСОБА_2 не мав змоги вирішити питання користування житлом в зв'язку з тривалою відсутністю колишньої дружини, яка їздила на
заробітки в Росію.

Позивачка не спростувала належними доказами і доводи відповідача про те,
він не мав змоги вільно користуватися житлом і був
позбавлений такої можливості із-за відсутності у нього ключа від дверей
квартири, оскільки були замінені замки на вхідних дверях.

Посилання ОСОБА_1 на експертне дослідження замка з дверей квартири не
спростовують доводів ОСОБА_2, оскільки з
висновку достовірно не вбачається, що замок не замінювався. Експерт
зробив висновок, що це встановити неможливо.

За таких умов у позивача були поважні причини відсутності його у спірній
квартирі понад час, встановлений ст. 71 ЖК України.

Місцевий суд належним чином з"ясував та перевірив доводи кожної
сторони, обґрунтував висновки, викладені в рішенні та
дійшов обґрунтованого висновку про підстави задоволення позовних вимог
ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції
і знайшли свою об'єктивну оцінку.

Колегія суддів вважає, що рішення суду узгоджується з доказами, наявними у
справі, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307,
308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада
2006 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту Ії проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня  набрання нею законної сили.