У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7 лютого 2007 року                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Берднік І.С.,   Гуменюка В.І., Данчука В.Г.,  Косенка В.Й., -

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення
коштів,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2002 року ОСОБА_1 звернувся
із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_2 1 березня 2002 року
навмисно заподіяв йому середньої тяжкості тілесні ушкодження і був засуджений
за ч. 1 ст. 121 КК України. Вироком суду з засудженого на його користь було
стягнуто 6 235 грн. у рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди. До
розгляду кримінальної справи в апеляційному суді ОСОБА_2 помер. Ухвалою
апеляційного суду м. Севастополя від 15 серпня 2002 року  вирок суду скасований і справа провадженням
закрита. Зазначена ухвала містить посилання на те, що цивільний позов судом
був  вирішений правильно. Відповідно до
ст. ст. 556, 557 ЦК УРСР (1963 року) просив стягнути із спадкоємців ОСОБА_2
заподіяну йому шкоду пропорційно до одержаних ними часток у спадщині. Зокрема,
просив стягнути кошти, витрачені ним на лікування, втрачений заробіток за час
лікування, кошти  у  рахунок
відшкодування  моральної  шкоди, а всього - 12 156 грн. та 180 грн.
понесених судових витрат.

Рішенням Балаклавського районного суду
від 19 грудня 2003 року позов задоволено частково. На  користь
позивача  стягнуто  із
ОСОБА_2   7 534 грн. 19 коп., із
ОСОБА_3 - 2 511 грн. 40 коп.  У решті
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м.
Севастополя від 29 квітня 2004 року рішення Балаклавського районного суду від
19 грудня 2003 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права і залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1 про стягнення із спадкоємців шкоди, заподіяної йому ОСОБА_4 апеляційний
суд виходив з того, що скасування вироку суду і закриття провадження у справі у
зв'язку із смертю ОСОБА_2 свідчить про відсутність боргу останнього перед
позивачем. Крім того, суд послався на те, що у відповідності із ст. 556 ЦК (18
липня 1963 року) під боргами спадкодавця слід розуміти борги, що виникли з
договірних і позадоговірних майнових зобов'язань, не пов'язаних з особою
спадкодавця.

З висновками апеляційного суду про
відсутність підстав для задоволення позову погодитись не можна.

Суд на це уваги не звернув, скасування
вироку суду та закриття провадження у кримінальній справі помилково вважав
обставинами, що свідчать про відсутність підстав для відшкодування шкоди.

Крім того, зобов'язання відшкодування
шкоди не пов'язано з особою спадкодавця і підлягає виконанню його спадкоємцями
у порядку, встановленому ст. 556 ЦК УРСР (18 липня 1963 року).

Тому вважати рішення апеляційного суду
м. Севастополя від 29 квітня 2004 року обґрунтованим немає підстав.

Не можна погодитись із висновками
місцевого суду, щодо задоволення вимог позивача, оскільки їх зроблено без
повного дослідження обставин справи, прав і обов'язків сторін.

В порушення вимог статей 202-1, 203 ЦПК
України (1963 року) суд першої інстанції не вирішив питань про наявність
обставин, якими обґрунтовувались вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються. Не заперечив  факти на
підтвердження розміру моральної шкоди та не встановлено факт про те, що
отримане спадкове майно такої цінності, що спадкоємець може відповідати в межах
заявленого до нього позову.

Встановлення зазначених обставин має
суттєве значення для правильного вирішення заявленого позову. Без встановлення
зазначених обставин суд не міг зробити висновку, як про задоволення таких
вимог, так і про відмову у задоволенні таких вимог.

Враховуючи зазначені обставини,
ухвалені у справі рішення не можуть знаходитись в силі, а підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення
апеляційного суду м. Севастополя від 29 квітня 2004 року та рішення
Балаклавського районного суду від 19 грудня 2003 року  скасувати,
справу направити до суду першої інстанції для розгляду іншим суддею.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                          І.С.
Берднік

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко