Справа №22ц-3637/07 р. Головуючий у 1 інстанції - Андреев П.Ф.
Категорія - 21 Доповідач - Зінов'єва А.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2007 р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Зінов'євої А.Г.

суддів: Рецебуринського Ю.Й.

Резникової Л.В.

при секретарі: Іванові В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та державного підприємства „Добропіллявугілля" на рішення Добропільського міськрайсуду від 13 лютого 2007 р. по справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до державного підприємства „Добропіллявугілля", третя особа -відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Добропільського міськрайсуду від 13 лютого 2007 р. позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були задоволені частково: з державного підприємства на їх користь було стягнуто грошову компенсацію у рахунок відшкодування моральної шкоди відповідно 20000 та 40000 грн.

Не погодившись з рішенням суду, позивачі принесли апеляційні скарги, в яких просили рішення суду скасувати як таке, що не відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам справи, яким суд дав неправильну правову оцінку. Просили ухвалити нове рішенням, яким задовольнити їх вимоги у повному обсязі, стягнувши на їх користь у рахунок відшкодування моральної шкоди по 75000 грн.

В обгрунтування доводів апеляційних скарг позивачі посилалися на те, що суд дав неправильну оцінку їх моральним стражданням, які були їм завдання загибеллю їх чоловіка та батька.

Державне підприємство також не погодилося з рішенням суду, принесли апеляційну скаргу, в якій просили рішення суду скасувати як незаконне. Не оспорюючи розмір грошової компенсації, просили ухвалити нове рішення, яким стягнути моральну шкоду з Фонду, оскільки відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", проведення таких виплат покладено саме на Фонди.

До судового засіданні позивачі не прибули, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача проти апеляційних скарг позивачів заперечував, просив їх відхилити, задовольнивши скаргу підприємства і стягнувши грошову компенсацію у рахунок відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування.

Представник Фонду, проти апеляційної скарги підприємства заперечував, просив її відхилити. По апеляційним скаргам позивачів покладався на розсуд суду та на законне рішення.

2

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи

апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарги задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм відповідну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про необхідність покладення обов'язку відшкодування моральної шкоди на підприємство.

При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_3 був чоловіком ОСОБА_1 та рідним батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. ОСОБА_3 знаходився у трудових відносинах з відокремленим підрозділом „Шахта „Добропільська" державного підприємства „Добропіллявугілля", де працював гірничим майстром підземним. 22 вересня 2006 р. при виконанні службових обов'язків з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він загинув, що підтверджено актом про нещасний випадок на виробництві.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а також незалежно від вини, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, зокрема, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Оскільки ДП „Добропіллявугілля" є власником джерела підвищеної небезпеки -відокремленого підрозділу „Шахта „Добропільська" і загибель ОСОБА_3 сталася в результаті небезпечних умов праці, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що саме підприємство повинно відшкодувати моральну шкоду позивачам.

Посилання відповідача на те, що така виплата позивачам повинна бути проведена Фондом, не заслуговують уваги, оскільки суперечать вимогам ст.ст. 21, 28, 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Розмір грошової компенсації визначений судом у рахунок відшкодування моральної шкоди, відповідає наданим позивачами доказам, а також принципам розумності та достатності, враховуючи, що позивачі втратили близьку і рідну їм людини, і що така втрата не може бути заповненою ніяким засобами.

За вказаних обставин апеляційні скарги позивачів задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.1 п. 1-308, 313, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та державного підприємства „Добропіллявугілля" відхилити.

Рішення Добропільського міськрайсуду від 13 лютого 2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в

касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня

набрання чинності.