Справа №
22ц-120/2007 р.                       Головуючий у І
інстанції - Зарічна Л.А.
цивільна                                  Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05.02.2007 р.                        Апеляційний суд
Чернігівської області

у складі:

головуючого -
судді    Євстафіїва O.K.,

суддів                                   Лакізи Г.П.,
Редьки А.Г.,

при секретарі                       Рачовій І.І.,

за участю:                             позивачів    ОСОБА_1,
ОСОБА_2    та    їх

представника - адвоката юридичної
консультації Прилуцького району Негоди С.Л., представника третьої особи ВАТ
„Державний ощадний банк України" - адвоката Адвокатського об'єднання
„Адвокатська контора „Логос" Берези О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства
„Державний ощадний банк України" на рішення Прилуцького міськрайонного
суду від 23.10.2006 р. по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4до ОСОБА_5, треті особи - Відкрите акціонерне товариство „Державний
ощадний банк України", приватний нотаріус Прилуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про розірвання договору, відшкодування збитків та
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

в апеляційній
скарзі ВАТ „Державний ощадний банк України" просить скасувати вищевказане
рішення місцевого суду та відмовити у задоволенні позову.

Оскаржуваним
рішенням позовні вимоги частково задоволено, а саме: розірвано укладений між
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу АДРЕСА_1, що посвідчений приватним
нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, з позивачів на
користь відповідача стягнуто 65650
грн. 00 коп. на повернення коштів, сплачених у якості частини
покупної ціни вищевказаної квартири, а з відповідача на

і

користь позивачів стягнуто 3535 грн. 00 коп. на відшкодування збитків,
завданих невиконанням розірваного договору внаслідок обману позивачів, 768 грн. 44 коп. у вигляді 3% річних за
прострочення виконання зобов'язання за цим же договором. Крім того, з ОСОБА_5
на користь кожного позивача стягнуто по 16400 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також 1128 грн. 00 коп. мита на
користь держави.

Не погоджуючись
з даним рішенням, ВАТ „Державний ощадний банк України" посилається на те,
що:

-    у
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що він надав

відповідачеві
згоду на використання ним отриманих за договором про

іпотечний кредит коштів у сумі 111000 грн. (які останній
мав до 01.08.2006 р.

сплатити
позивачам за розірваним судом договором) для власних потреб.

Тож невиконання
умов цього договору сталося не з вини ОСОБА_5, а в силу

домовленості
одного з продавців за цим договором з покупцем. Тому в силу

ст. 652 ЦК України суд
мав не розірвати зазначений вище договір, а змінити

його умови,

·  ні у
позовній заяві, ні у ході судового розгляду справи позивачами не було наведено
достатніх правових підстав для постановления
оскаржуваного рішення,

·  на
порушення ст.ст. 119,
122 ЦПК України, провадження у справі відкрито незважаючи на те, що за подання
позовної заяви не було сплачено державне мито, а також збір на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Ухвала про розстрочення або
відстрочення сплати ними судових витрат судом також не постановлялася.

У
судовому засіданні представник ВАТ „Державний ощадний банк України"
підтримав апеляційну скаргу.

Позивачі
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представник позивачів апеляційну скаргу не визнали. Сенс їх
заперечень зводиться до того, що у встановлений договором купівлі-продажу
спірної квартири строк ОСОБА_5 не сплатив залишок купівельної ціни квартири, що
стало приводом для порушення даної справи у суді. Жоден з позивачів не давав
відповідачеві згоди на використання отриманих у ВАТ „Державний ощадний банк
України" коштів для погашення боргу за вищевказаним договором в інший
спосіб. У ході судового розгляду справи позивачі не давали пояснень про надання
ними ОСОБА_5 такої згоди. До того ж, з позовом про зміну умов розірваного судом
договору до суду ніхто не звертався. Тому суд не мав підстав для зміни умов
цього договору. Порушень чинного законодавства під час відкриття провадження у
справі судом І інстанції допущено не було. Встановлена у ході судового розгляду
справи в місцевому суді низка фактів свідчить про те, що ОСОБА_5 не мав наміру
виконувати перед позовною стороною зобов'язання про сплату решти купівельної
ціни за договором. ВАТ „Державний ощадний банк України" повинен був
проконтролювати цільове використання
відповідачем коштів, отриманих за договором кредиту.

Третя
особа - приватний
нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу   ОСОБА_6
апеляційну   скаргу   не
визнала.    У   письмових

2

запереченнях на
скаргу вона посилається на те, що, одержавши кредит у ВАТ „Державний ощадний
банк України" для виконання зобов'язань перед позивачами за договором
купівлі-продажу спірної квартири, відповідач не сплатив їм борг. ОСОБА_1 решта позивачів не уповноважувала одержувати від
ОСОБА_5 борг за договором. Відповідно до ст.ст. 694 ч.б, 695
ч.2 ЦК України, право застави на проданий у кредит товар до його оплати
належить продавцеві; якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк
чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар,
то продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого
товару.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Постановляючи
оскаржуване рішення, суд І інстанції виходив з того, що у ході судового
розгляду справи встановлено, що відповідач не виконав обов'язків за укладеним
між ним і позивачами договором щодо сплати останнім до 01.08.2006 р. 111 100 грн. - залишку
купівельної ціни придбаної квартири. Причому, отримавши у банку кредит для
виконання перед позивачами зобов'язань за цим договором під заставу даної
квартири, відповідач не мав наміру сплачувати цей залишок, ввів в оману у такий
спосіб продавців і використав отримані у банку кошти на інші цілі. Жодного
доказу, що спростовували б ці висновки, ВАТ „Державний ощадний банк
України" суду не надав.

Так, по справі встановлено, що:

·  17.07.2006 р. між ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу АДРЕСА_1, що посвідчений приватним
нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 (реєстровий № НОМЕР_1). Згідно з цим
договором, позивачі передали, а відповідач прийняв у власність АДРЕСА_1,
вартістю 176750 грн. З них 65650 грн. продавці
отримали до підписання цього договору, а кошти у сумі 111100 грн. покупець
зобов'язувався сплатити їм до 01.08.2006
p.,

25.07.2006
p. ОСОБА_5 уклав з ВАТ „Державний
ощадний банк України" у простій письмовій формі договір про іпотечний
кредит № НОМЕР_2. Згідно з даним договором,
банк надав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 111000
грн. у кредит строком на 5
р. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, сторони 26.07.2006 р. уклали
іпотечний договір, згідно з яким з метою забезпечення належного виконання
зобов'язання за договором про іпотечний кредит, про який йшлося вище, ОСОБА_5
передав в іпотеку, а ВАТ „Державний ощадний банк України" прийняв в
іпотеку АДРЕСА_1. Право власності іпотекодавця (відповідача) на цю квартиру
посвідчувалося згаданим вище договором її купівлі-продажу, що зареєстрований у
КП „Прилуцьке МБТІ". Даний договір посвідчено приватним нотаріусом
Прилуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 (реєстровий № НОМЕР_3),

- відповідач, отримавши за
вищеназваним договором про іпотечний кредит кошти у сумі 111000 грн., не виконав
перед позивачами зобов'язання за договором, що є предметом спору по цій справі,
щодо сплати їм суми боргу до 01.08.2006
p., а
використав ці кошти на інші цілі.

Викладене не заперечується жодним з учасників судового розгляду, і, крім того, підтверджується копіями договорів, про які йшлося
вище (а.с. 2, 29-30, 31-34).

Відповідно до ч.2 ст. 695 ЦК України, якщо покупець не здійснив
у строк, встановлений договором про продаж
товару в кредит (з розстроченням платежу) чергового платежу за
проданий і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару. Оскільки ОСОБА_5 до 01.08.2006 р. не сплатив ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 111100 грн. на виконання умов договору купівлі-продажу спірної квартири, то суд І інстанції
обґрунтовано дійшов висновку про необхідність його
розірвання з застосуванням відповідних наслідків. Тож
доводи апеляційної скарги про те, позивачами не наведено достатніх правових підстав для постановления оскаржуваного
рішення, не ґрунтуються на чинному законодавстві, що регламентує
спірні правовідносини.

Твердження ВАТ „Державний ощадний банк України" про те, що у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що він надав
відповідачеві згоду на використання ним отриманих
за договором про іпотечний кредит коштів у сумі 111000 грн. (які останній мав до 01.08.2006 р. сплатити позивачам за розірваним судом
договором) для власних потреб, суперечить протоколу судового засідання. Згідно з ним, а також згідно з поясненнями
ОСОБА_1 і його представника, останній таких пояснень у ході судового розгляду
справи в місцевому суді не давав.

Позовні вимоги про зміну умов договору, що є предметом спору по справі, у ході
судового розгляду не заявлялися.

Факт відкриття провадження у справі з порушенням норм ст.ст. 119, 122 ЦПК України (без сплати держмита, а також збору на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи за
пред'явлення позову та без постановления судом ухвали
про розстрочення або відстрочення сплати позивачами цих витрат) в силу ст.ст. 309-311 ЦПК України, де міститься вичерпний
перелік підстав для скасування судових рішень суду І інстанції, не є підставою
для скасування оскаржуваного рішення.

Законність та обґрунтованість рішення місцевого суду перевірено у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді І
інстанції, і підстав для задоволення скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 651 ч.2, 653 ч.ч. 2-5, 694, 695 ЦК України, ст.ст. 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" відхилити, а рішення
Прилуцького міськрайонного суду від 23.10.2006
р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили.