РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1
лютого  2007
року
Вишгородський  районний  суд
Київської  області  в
складі головуючого  -
судді
Чірхова. Г.Є.,

при  секретарі
Замно Н.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної  власності
та  усунення  перешкод
у  користуванні  житлом,

встановив:

ОСОБА_1
звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що її чоловік - відповідач
ОСОБА_2, перешкоджає спільному користуванню житлом, що набуте ними за час шлюбу
й просить визнати за нею право спільної сумісної власності на 1/2 частину
квартири та усунути перешкоди в користуванні й розпорядженні  таким
майном.

У
судовому засіданні позивачка підтримала висунуті вимоги й просила про їх  задоволення,
обґрунтовуючи  викладеними  в
позові  доводами.

Відповідач
у судове засідання не прибув і причини такого не повідомив, хоча про розгляд
справи був належно сповіщений, з огляду на що, позивачка просила  розглянути
справу  на  підставі
наявних  доказів  у
загальному  порядку.

Заслухавши
пояснення позивачки і допитавши її як свідка, а також дослідивши представлені
докази, суд вважає, що висунуті позовні вимоги підлягають  частковому
задоволенню,   виходячи  з
такого.

Про  зазначені
позивачкою  обставини  йдеться
в  представлених  суду
доказах.

З
матеріалів справи вбачається, що відповідач є чоловіком позивачки, шлюб з  якою,
згідно  свідоцтва,   укладено
1  вересня  1990
року.

За час
шлюбу, в 2004 році
подружжя придбали квартиру АДРЕСА_1, право
власності щодо якої оформлено на відповідача.

Допитна
як свідок ОСОБА_1
ствердила, що згадане майно придбано за спільні  кошти
під  час  шлюбу
з  відповідачем.

Як
убачається з договору  НОМЕР_1 від 13 жовтня 2004 року на пайову
участь в будівництві житлового будинку на згадану три кімнатну квартиру, її
придбано ОСОБА_2  за 193 581 грн. 50 коп., у зв'язку
з чим ЗО травня 2006 року
рішенням виконавчого комітету №
255 право власності на таку квартиру оформлено на  відповідача.

Предметом
спору є право спільної сумісної власності на згадану квартиру, яка відповідно
до технічного паспорту знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Таким
чином в справі наявні дані про те, що зазначене нерухоме майно набуто подружжям
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 за час шлюбу й тому відповідно до вимог ст. 60 СК
України належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності,   якою
вважається  кожна  річ
набута  подружжям  в
згаданий  час.

У той же час, згідно тверджень
позивачки та її звернень до кооперативу ОСББ, відповідач за нею такого права не
визнає й чинить перешкоди в здійсненні спільного  користування
й  розпорядження  квартирою.

Порушене
право власності підлягає захистові, відповідно до ст. 391 ЦК України,
згідно з якою власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні  ним
права  користування  та
розпорядження  своїм  майном.

Таким
чином, права позивачки щодо спільної сумісної власності подружжя порушені  й
підлягають   захистові.

Що
стосується тверджень позивачки про визнання за нею права власності на 1/2 частку
згаданої квартири, то зазначене, відповідно до статей 70-71 СК України,
задоволенню не підлягає, оскільки виділення частки із спільного сумісного майна
нерозривно пов'язано з його поділом, а питання про таке перед судом  у  цій  справі
не  порушувалося  й
доводами  позову  не
обґрунтовується.

На  підставі  викладеного
і  керуючись  статтями
209-215  ЦПК  України,

вирішив:

позов  ОСОБА_1 задовольнити  частково.

Визнати
за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 й зобов'язати
ОСОБА_2 усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_1 права користування  та
розпорядження  цією  квартирою.

В решті
позовних вимог, стосовно визнання за ОСОБА_1 права  власності
на 1/2  частину  згаданої
квартири,   відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати, що складаються з судового збору в
розмірі 1 700 грн.,
від сплати якого ОСОБА_1 звільнити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з оплати витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи  в  розмірі
ЗО  грн.

Рішення
набирає законної сили протягом 10
днів з дня його проголошення і може бути оскаржено в апеляційному порядку
шляхом подання в зазначений строк заяви про її оскарження та протягом 20 днів після цього
апеляційної скарги або в  порядку  ч.   4
ст.   295
ЦПК  України.