Справа №2-1014/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2007 року Києво-Святошинський районний суд в
складі головуючого судді Дубае Т.В., при секретарі Рудіч МЛ., розглянувши
позовні заяви ОСОБА_1 до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області, ОСОБА_2, про визнання права власності на жилі
будинки, -

встановив:

У лютому 2007
року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовами до Крюківщинської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської області, третя особа Києво-Святошинське
бюро технічної інвентаризації про визнання права власності в порядку ст.376 ЦК
України на самочинно збудовані жилі будинки в АДРЕСА_1 на земельній ділянці,
розміром 3,1202 га,
належній їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку.

В позовних заявах позивачка посилалася на те, що за
договором купівлі-продажу від 20
січня 2005 року
придбала земельну ділянку розміром 3,1202
га на території Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району
Київської області з цільовим призначенням -
для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного
договору купівлі-продажу 24
березня 2006 року
Крюківщинською сільською радою їй було видано державний акт на право власності
на земельну ділянку розміром 3,1202
га з цільовим призначенням  - для ведення
особистого селянського господарства.

Маючи намір використати цю земельну ділянку для
будівництва жилих будинків, вона звернулася до ради з питанням про зміну
цільового призначення земельної ділянки на земельну ділянку для будівництва і
обслуговування жилих будинків.

Рішенням Крюківщинської сільської ради від 18 січня 2006 року їй було
надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення
земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на будівництво
та обслуговування житлових будівель і споруд в межах АДРЕСА_1.

Враховуючи, що процес виготовлення проекту землеустрою
компетентними органами довготривалий, а будівельні матеріали катастрофічно
зростають в ціні щодня, позивачка без відповідного дозволу та проектної
документації стала зводити на власній земельній ділянці розміром 3,1202 га дво - та
чотириквартирні жилі будинки. На час пред"явлення позивачкою позовів нею
самочинно збудовано на належній їй земельній ділянці чотири чотирьохквартирних
будинки, сім двохквартирних будинків

Посилаючись на те, що її самочинне будівництво не порушує
права інших осіб, норми забудови та містобудівельні нормативи, що стверджується
довідками компетентних органів, позивачка просила суд узаконити самочинне
будівництво на підставі ч.5 ст.376 ЦК України, подавши до суду 11 окремих позовів
про визнання права власності на 11
жилих будинків.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 19
люто    всі позовні заяви ОСОБА_1
об"єднані в одне провадження.

В подальшому позивачка доповнила позовні вимоги , посилаючись на
те, що збудовано спільно з власником сусідньої земельної ділянки ОСОБА_2 ще
чотири чотирьохквартирних будинки, 1/2 частина кожного з яких знаходиться на
земельній ділянці позивачки, а 1/2 частина - на земельній ділянці відповідача ОСОБА_2. Тобто, кожен із
них фактично збудував 1/2 частину кожного з чотирьох будинків, що розташовані
на двох земельних ділянках і мають спільну стіну, тому також просила визнати за
нею право власності.

Крюківщинська сільська рада направила до  суду
листа,  в якому  просить
справу розглянути за відсутністю представника ради, заперечень проти
позову не надіслала. Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1
права власності на 1/2 частину кожного з чотирьох будинків, що частково
розміщені на його земельній ділянці, визнав.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши
письмові докази, суд вважає, що позови ОСОБА_1 підлягають до задоволення з
таких підстав.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 376
ЦК України на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним
право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі вказаного
договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 січня 2005
року позивачці ОСОБА_1 24
березня 2006 року
Крюківщинською сільською радою було видано державний акт на право власності на
земельну ділянку розміром 3,1202
га з цільовим призначенням -
для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території
Крюківщинської сільської ради.

Рішенням Крюківщинської сільської ради від 18 січня 2006 року їй було
надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення
земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на будівництво
та обслуговування житлових будівель і споруд в межах АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що після отримання у власність
земельної ділянки та рішення ради від 18
січня 2006 року
щодо зміни цільового призначення, позивачка ОСОБА_1 самочинно, без належного
дозволу та належно затвердженого проекту побудувала на земельній ділянці
розміром 3,1202 га
чотири чотирьохквартирних будинки, сім двохквартирних будинків, а також
збудовано спільно з власником сусідньої земельної ділянки ОСОБА_2 ще чотири
чотирьохквартирних будинки, 1/2 частина кожного з яких знаходиться на земельній
ділянці позивачки, а 1/2 частина -
на земельній ділянці відповідача ОСОБА_2. Тобто, кожен із них фактично
збудував 1/2 частину кожного з чотирьох будинків, що розташовані на двох
земельних ділянках і мають спільну стіну.

Вказані будинки не порушують права інших осіб, норми
забудови та містобудівельні нормативи, що стверджується довідками компетентних
органів: висновком відділу містобудування та архітектури КиєвоСвятошинської
районної державної адміністрації Київської області від 27 грудня 2006 року , постановою
інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю від 10 січня 2007 року,
інвентаризаційними справами Києво-Святошинського бюро технічної інвентаризації
на кожен з будинків, в яких зазначені технічні плани будинків.

За таких обставин суд визнає за позивачкою право
власності на самочинно побудовані нею будинки на належній їй на праві власності
земельній ділянці розміром 3,1202
га в АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, ст.376 ЦК України, керуючись
ст.ст. 60, 212 - 215, 218ЦПК
України, суд -

вирішив:

Позови ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно
побудовані нею будинки на належній їй на праві власності земельній ділянці
розміром 3,1202 га в
АДРЕСА_1, а саме:

на двоквартирний жилий будинок   по АДРЕСА_2, загальною площею 378,8 кв.м, жилою площею 210,5 кв.м;

на двоквартирний жилий будинок   по АДРЕСА_3, загальною площею 376,9 кв.м, жилою площею 208,7 кв.м;

на двоквартирний жилий будинок по АДРЕСА_4, загальною
площею 369,1кв.м, жилою площею 205,2
кв.м;

на двоквартирний жилий будинок по АДРЕСА_5, загальною
площею 380,9кв.м, жилою площею 211,8
кв.м;

на двоквартирний жилий будинок по АДРЕСА_6, загальною
площею 369,1кв.м, жилою площею 205,2
кв.м;

на двоквартирний жилий будинок   по АДРЕСА_7, загальною площею 360,7 кв.м, жилою площею 201,6 кв.м;

на двоквартирний жилий будинок   по АДРЕСА_8, загальною площею 371 кв.м, жилою площею 206,5 кв.м; на
чотирьохквартирний жилий будинок по АДРЕСА_9, загальною площею 601,7 кв.м, жилою 312,7 кв.м;

на чотирьохквартирний жилий будинок по АДРЕСА_10,
загальною площею 602,9
кв.м, жилою 315,6 кв.м;

на чотирьохквартирний жилий будинок по АДРЕСА_11,
загальною площею 602,9
кв.м, жилою 315,6 кв.м;

на чотирьохквартирний жилий будинок по АДРЕСА_12 , загальною площею
601,7 кв.м, жилою 312,7 кв.м;

на 1/2 частину чотирьохквартирного жилого будинку по
АДРЕСА_13, загальною
площею 602,9 кв.м, жилою 315,6 кв.м;

на 1/2 частину чотирьохквартирного жилого будинку по
АДРЕСА_14, загальною
площею 601,7 кв.м, жилою 312,7 кв.м;

на 1/2 частину чотирьохквартирного жилого будинку по
АДРЕСА_15, загальною
площею 601,7 кв.м, жилою 312,7 кв.м;

на 1/2 частину чотирьохквартирного жилого будинку по
АДРЕСА_16, загальною площею 602,9
кв.м, жилою 315,6 кв.м.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.