Головуючий 1 інстанції Арапіна Н.Є.
Справа №   209 ,
2007р.    Доповідач Курило В.П.
РІШЕННЯ Іменем
України

6 лютого   2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П. суддів   Шамрило
Л.Г., Санікової О.С. при
секретарі Степаненко В.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті
Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в місті Торезі Донецької області на рішення Торезького міського суду від 5 жовтня 2006
року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства
„Торезантрацит", відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в місті Торезі Донецької області про перерахунок страхових виплат,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з таким позовом до відповідачів. Він посилався на те, що перебував у трудових
відносинах з відокремленим підприємством „Шахта Киселева" державного
підприємства „Торезантрацит".

Під час
виконання трудових обов'язків 21 вересня 1992 року з ним трапився нещасний
випадок і висновком МСЕК від 15 січня 1993 року встановлено втрату ним 25%
працездатності. Підприємство у добровільному порядку нарахувало і виплачувало
йому відшкодування шкоди.

5 грудня 1993
року під час виконання трудових обов"язків з ним знову трапився нещасний
випадок і висновком МСЕК від 3 березня 1994 року встановлено втрату ним працездатності
на 80% за сукупністю : 25% - минула травма і 55 процентів травма від 5 грудня
1993 року.

Визначаючи
розмір відшкодування шкоди, підприємство прийняло до розрахунку

середній
заробіток за професією на підставі Угоди по трудовим тарифам і соціальним

гарантіям
між Мінвуглепромом і галузевими профспілками від 12 лютого 1992 року. Але

на час
повторного ушкодження здоров"я діями Правила відшкодування шкоди і його

середній
заробіток мав бути визначений з заробітку за 3 або 12 місяців, що передували-

каліцтву. Тому він просить зробити розрахунки сум
відшкодування шкоди за Правилами

відшкодування шкоди. Його середня
заробітна плата на час трудового каліцтва 5 грудня

1993 року
складала за 12 місяців 22.51 грн.

Неправильно визначивши розмір середнього заробітку,
підприємство неправильно

визначило і розмір відшкодування шкоди і за період з 3
березня 1993 року не доплатило

йому 14670.25 грн.

2

З 1 квітня 2001
року його особиста справа передана до Фонду соціального страхування з сумою
страхових виплат 228.80 грн. щомісячно, у той час як ця сума мала складати
407.50 грн.

Позивач просив
стягнути з підприємства 14670.25 грн., встановити, що на 1 квітня 2001 року
щомісячні страхові виплати мають складати 407.50 грн. і зобов"язати Фонд
провести відповідні розрахунки страхових виплат з 1 квітня 2001 року.

Порушенням його
законних прав, йому заподіяно моральні страждання, для відшкодування яких він
просив стягнути з підприємства на його користь 2000 грн.

В процесі
розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги і просив провести
перерахунок страхових виплат, стягнувши з підприємства недоплачені суми і
зобов'язавши фонд нараховувати страхові виплати з 1 квітня 2001 року щомісячно
по 407.50 грн.

Рішенням
Торезького міського суду Донецької області від 5 жовтня 2006 року позовні
вимоги -задоволені. Стягнуто з Державного підприємства „Торезантрацит" на
користь ОСОБА_1 недораховану суму відшкодування шкоди за період з 3 березня
1994 року по 1 квітня 2001 року 14262.75 грн.

Зобов"язане
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Торезі
Донецької області прийняти з 1 квітня 2001 року щомісячні страхові виплати
407.50 грн., та провести відповідні перерахунки згідно з вимогами Закону
України „Про загальнообов"язкове державне страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних захворювань, що спричинили стійку втрату
працездатності".

Стягнуто з
підприємства судовий збір 142.62 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 30 грн.

В апеляційній
скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням
нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог через те, що суд зробив
висновки, що не відповідають матеріалам справи. Розрахунок середнього заробітку
і сум відшкодування шкоди відповідачем позивачеві зроблений правильно і підстав
для перерахунку страхових виплат не має.

Заслухавши
доповідь    судді    апеляційного    суду,
пояснення    представників,
відповідачів,  позивача,  перевіривши матеріали  справи
і доводи  апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, рішення суду
скасуванню, виходячи з наступного.

Звертаючись в суд з позовом про перерахунок страхових виплат, позивач
посилався на те, що підприємство, що є винним у пошкодженні його
здоров"я, неправильно визначило розмір середнього заробітку його, а тому
неправильно визначило і розмір сум відшкодування шкоди за період з березня 1994
року по квітень 2001 року.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції також виходив з того, що підприємство
порушило законні права і інтереси позивача неправильно визначило розмір його
середнього заробітку, тому недоплатило за період з березня 19094 року по 1
квітня 2001 року 14262.75 грн., які суд і стягнув на користь позивача.

Але з таким висновком суду погодитися не можливо.

Судом
апеляційної інстанції встановлено, що спір про стягнення сум

відшкодування
шкоди, недоплачених позивачеві за зазначений ним у позовній заяви

період, раніше був предметом розгляду суду першої
інстанції.   Зокрема, у червні 2000

року  позивач  звертався
в  суд  з
позовом  до     Державного
відкритого  акціонерного

товариства „Шахта ім. Киселева" Державної
холдингової компанії „Торезантрацит" про

стягнення недоплачених
сум  відшкодування  шкоди.
На той  час  Державне
відкрите ;

акціонерне товариство „Шахта ім.. Киселева" була
юридичною особою і самостійно

представляла свої інтереси в суді першої інстанції.   Відповідно до наказу Мінпаленерго

України №120 від 7 березня 2003 року утворене Державне
підприємство „Торезантрацит",

3

у склад якого у якості структурного
підрозділу була передана
і шахта ім.. Киселева, яка не має статусу юридичної особи.

Розглядаючи
вказану справу,
Торезький міський,суд
28 липня 2000 року ухвалив рішення, яким позовні вимоги задовольнив,
стягнув з Торезького державного відкритого акціонерного товариства „Шахта ім.
Киселева" Державної холдингової компанії „Торезантрацит" на користь
ОСОБА_1 недоплачені суми відшкодування шкоди 6048 грн., компенсацію за
порушення строків виплати сум відшкодування шкоди 1841.62 грн. і судові
витрати.

При цьому суд
встановив, що позивач двічі був травмований на виробництві,! висновком МСЕК від 31 березня 1994 року позивач
визнаний інвалідом 3 групи з втратою працездатності на 80% за сукупністю
двох травм.

З квітня 1997
року по грудень 1999 року включно виникла заборгованість в сумі 6048.33 грн.,
яку суд стягнув з боржника на користь позивача, задовольнивши його позовні
вимоги.

Перевіряючи
законність і обґрунтованість позовних вимог, суд першої інстанції досліджував
накази підприємства про призначення позивачеві відповідних сум відшкодування
шкоди і погодився з розрахунками підприємства, які не оспорював позивач,
встановивши, що за станом на січень 2000 року виникла заборгованість у
конкретній сумі.

Факти
неправильного розрахунку середнього заробітку позивача, а відповідно і розміру
втраченого заробітку вказаним судом рішенням не встановлено.

Таким чином,
обставини, пов"язані з розрахунком середнього заробітку позивача і сум
відшкодування шкоди, починаючи з часу первинного ушкодження здоров"я
позивача вже перевірявся судом першої
інстанції. І це підтверджено рішенням Торезького міського суду від 28
липня 2000 року, що набуло законної сили.

Відповідно до
ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у  цивільній справі, що набуло законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, при
розгляді справи по суті, суд першої інстанції не мав передбачених законом
підстав для проведення нових розрахунків середнього заробітку позивача і сум
відшкодування шкоди за період, що був предметом дослідження суду першої
інстанції у попередній справі.

У зв"язку з
цим у задоволені вимог позивача про стягнення не донарахованих і недоплачених
сум відшкодування шкоди за період з березня 1994 року по грудень 1999 року
включно необхідно відмовити через те, що повторне звернення до суду з такими ж
самим вимогами не передбачено законом.

Аналіз наданих
сторонами доказів показав, що за станом на 1 січня 2000 року підприємство
виплачувало позивачеві відшкодування шкоди в сумі 228 грн.

Згідно довідці
підприємства з 1 вересня 2003 року на підприємстві був введений коефіцієнт
підвищення тарифних ставок і посадових окладів 1.289.

Але вказаний
коефіцієнт не був застосований до сум відшкодування шкоди позивача через те, що
середня заробітна плата за професією ГРОЗ по шахті за вересень 2000 року
складала 286 грн., і при перерахунку відшкодування шкоди позивача на 100%
втрати працездатності його середній заробіток буде складати саме таку суму.

Дії підприємства відповідають п. 28 Правил відшкодування
власником підприємства, установи і організації або уповноваженого ним органом
шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров"я, пов"язаним з
виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів
України від 23 червня 1994 року №472 в редакції від 3 жовтня 1997 року,
відповідно до якого перерахований або нарахований . розмір втраченого заробітку
у перерахунку на 100 відсотків втрати працездатності не може бути більшим від
середньомісячного заробітку
відповідного працівника після

4

підвищення тарифних ставок за умови його роботи протягом повного
календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

Таким чином, в
судовому засіданні не доведений факт порушення відповідачем законних прав і
інтересів позивача. Тому підстав для стягнення на користь позивача будь якої
суми з Державного підприємства „Торезантрацит" у суду першої інстанції не
було.

Судом також встановлено, що з 1 квітня 2001 року страхові
виплати позивачеві'

проводяться за рахунок відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в місті Торезі Донецької області
в сумі 228.80 грн. Вказаний факт підтверджений постановою відділення НОМЕР_1
(а.с. 74).

Відповідно
до постанов відділення НОМЕР_1,
НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4

березня 2006 року ( а.с-74) до страхових сум позивача
відповідачем булі застосовані

відповідні коефіцієнти зростання середньої заробітної
плати у галузях національної

економіки. І за станом на 6 лютого 2007 року позивачеві
сплачується щомісячно у зв"язку

з ушкодженням здоров"я на
виробництві по 553.54 грн.

Правильність застосування саме цих коефіцієнтів позивач в
суді першої інстанції

не оспорював.

За таких умов у суду першої інстанції не було підстав для
задоволення позовних

вимог ОСОБА_1 про зобов"язання відділення   виконавчої дирекції Фонду соціального

страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України

в місті Торезі Донецької області     сплачувати позивачеві з 1 квітня 2001 року
по 407.50

грн. щомісячно.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції не повно з"ясував обставини справи, що мають суттєве значення для справи, зробив
висновки, що не підтверджуються матеріалами справи, не застосував норми
процесуального законодавства, що мали бути застосовані, ухвалив незаконне
рішення, яке відповідно до п.п.1 і 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення. Через те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не
грунтуються на законі в їх задоволені необхідно відмовити.

Керуючись ст. 304, 307, 309 ЦПК
України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу задовольнити. Рішення   Торезького
міського суду Донецької

області від 5
жовтня 2006 року скасувати. В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Державного
підприємства „Торезантрацит" і відділення виконавчої дирекції

Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних

захворювань
України в місті Торезі Донецької області про перерахунок страхових виплат

відмовити.

Рішення   суду
апеляційної   інстанції   набирає
законної   сили   з
часу   його

проголошення   і
може   бути   оскаржене
у   касаційному   порядку
безпосередньо   до

Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня проголошення рішення суду

апеляційної інстанції.