У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 серпня 2007 року                                                                     м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:

Барсукової В.М.,  Лященко Н.П.,
Прокопчука Ю.В.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2про визнання права власності на частку квартири, усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням і встановлення порядку користування квартирою та
за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8про
визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним як удаваної угоди і
визнання дійсним іншого договору купівлі-продажу,

в
с т а н о в и л а:

У січні 2005 року
ОСОБА_1, звернувшись до суду з указаним позовом, з урахуванням уточнень
зазначала, що в 2004 році вони з ОСОБА_2 в період шлюбу придбали АДРЕСА_1

Оскільки шлюб між ними
розірвано, а домовленості щодо розподілу квартири не досягнуто, просила,
враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, відступити від засад рівності часток
подружжя та визнати за нею право власності на 2/3  частки вказаної квартири.

Посилаючись на те, що
відповідач змінив замки на вхідній двері, чим позбавив її з дитиною можливості
проживати в квартирі, просила зобов'язати останнього не чинити їй перешкод у
користуванні квартирою та встановити порядок користування нею, виділивши їй для
проживання з дитиною дві кімнати, а ОСОБА_2 залишити одну кімнату.

У квітні 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним як удаваної угоди і визнання дійсним іншого
договору купівлі-продажу.

В обґрунтування позову посилались
на те, що 2 жовтня 2003 року вони придбали у ОСОБА_7 спірну квартиру, при цьому
мали намір подарувати її ОСОБА_2 Проте не змогли цього зробити, оскільки в
довіреності, яку видала ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_3 не були надані повноваження
щодо дарування квартири. Тому, ОСОБА_3, яка діяла від імені та в інтересах
продавця, уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири, при цьому гроші за
покупку квартири відповідач їй не передав.

Враховуючи викладене, просили
визнати за ними право спільної сумісної власності на спірну квартиру, визнати
договір купівлі-продажу квартири, укладений 29 квітня 2004 року між ОСОБА_7 та
ОСОБА_2, недійсним як удаваної угоди, яка приховує іншу угоду - договір
купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 та ОСОБА_3, і
визнати дійсним цей договір.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням
Армянського міського суду Автономної Республіки Крим від 19 вересня 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2
усунути перешкоди в користуванні позивачкою та її сином ОСОБА_8 спірною
квартирою та вселено їх в зазначену квартиру.

Встановлено порядок
користування квартирою, позивачці та ОСОБА_8 надано в користування дві жилі
кімнати, площею 12,2 кв.м. та 8,6 кв.м., в користування ОСОБА_2 надано одну
жилу кімнату, площею 18,6 кв.м., нежилі приміщення залишені в загальному
користуванні.

В решті позовних вимог
відмовлено.

Зустрічний позов
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано договір
купівлі-продажу спірної квартири, укладений               2 жовтня 2003 року між ОСОБА_7
та ОСОБА_3, дійсним.

В решті позовних вимог
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 31 січня 2007 року
вказане рішення суду скасовано, постановлено нове, яким позов ОСОБА_1
задоволено.

Припинено право спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спірну квартиру, загальної вартістю 14500 грн.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частку квартири за кожним.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

В іншій частині рішення
суду залишено без змін

У касаційних скаргах ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 просять рішення апеляційного
суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та
змісту касаційних скарг не вбачається порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне
касаційні скарги відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у
х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4та
ОСОБА_2відхилити.

Рішення
Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 31 січня
2007 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді:

В.М. Барсукова

Н.П.Лященко   Ю.В.Прокопчук