УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2007
року     Колегія  суддів
судової палати  в  цивільних справах апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

Головуючого -
Парандюк Т.С.

Суддів - Ткач
О.І., Бахметової В.Х.

при секретарі -
Заєць К.В.

з участю - ОСОБА_1, представника

ВАТ "Літій" розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Борщівського райсуду від 29
грудня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Літій" про
стягнення заробітної плати, компенсації за невикористані відпустки, моральної
шкоди, видачу вкладишу трудової книжки та розірвання контракту,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Борщівського райсуду
від 29 грудня 2006 року відмовлено в задоволенні вищезазначених вимог
ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити його вимоги, посилаючись на те, що суд першої інстанції
невірно визначив характер правовідносин .

В судовому засіданні апелянт доводи скарги підтримав і
суду пояснив , що вважав себе постійним працівником заводу "Літій",
оскільки здійснював юридичне обслуговування згідно аналогічних контрактів,
починаючи з 1989 року, які постійно оновлював. До матеріалів справи долучив
лише перший та останній екземпляри цих контрактів.Керівництво ВАТ "Літій"
відмовилось від його послуг, однак як постійний працівник відповідача він має
право на отримання зарплати.

Представник відповідача доводи скарги заперечив і суду
пояснив, що починаючи з 1995 року на заводі відсутні будь-які документальні
дані, які стверджували про прийняття ОСОБА_1на штатну посаду юриста: платіжні
відомості, накази з кадрових питань.

Справа №22а-241                                           Головуючий
в 1-й інстанції- ЗушманГІ.

Категорія 41.                                                    Доповідач
- Ткач О.І.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення учасників процесу , перевіривши доводи апеляційної
скарги за матеріалами справи, приходить до висновку, що скаргу слід відхилити.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не доведено існування трудових правовідносин, які виникли в
силу укладення трудового договору згідно Кодексу законів про працю, а
представлений позивачем , в обгрунтування своїх вимог, контракт має характер
угоди між адвокатом та клієнтом, в особі заводу, про надання правової допомоги,
оскільки поступлення оплати за виконану роботу позивачем облікувалось в касовій
книзі. Крім того, позивачем не представлено інших доказів, які б стверджували
існування трудових відносин згідно вимог трудового законодавства.

З даним висновком погоджуються і суд апеляційної інстанції, оскільки
зроблено судом першої інстанції на дослідженні всіх, представлених сторонами,
доказів ; та на основі повно та всебічно з'ясуваних обставинах справи, на які
посилались сторони в обгрунтування свої доводів та заперечень.

Так, з матеріалів справи вбачається, що підставою своїх
вимог позивач-адвокат ОСОБА_1 зазначає існування трудового договору на
невизначений час, який виник на підставі фактичного допуску до виконання
обов'язків з надання "юридичної допомоги в силу укладення 1 жовтня 1995
року контракту між ним , як адвокатом, та директором заводу "Літій" .
Даний контракт-договір був останнім з черги інших, які періодично оновлювались
сторонами. Умови, долученої ксерокопії контракту за 1989 року в цілому є
аналогічними з контрактом від 1 жовтня 1995 року.

На підставі наданих сторонами доказів судом першої
інстанції вірно встановлено ,. що позивач не перебував в трудових стосунках ,
як з заводом "Літій", так і його правонаступником ВАТ
"Літій", оскільки не перебував в штаті підприємства, не отримував
зарплату як працівник підприємства, що стверджується облікуванням грошових
поступлень з заводу "Літій" з жовтня 1995 року по грудень 1996 року
включно , як гонорару по касовій книзі адвоката.

Позивачем не представлено ні наказу про зарахування його на штатну посаду
на підприємстві, як це передбачено ст.24 КзпП "- Укладення трудового
договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним
органу про зарахування працівників на роботу"; не доводено і факту його
фактичного допуску до виконання обов"язків юрисконсульта, оскільки
підприємство не проводило будь яких обов'язкових відрахувань на зарплату
позивача.

При вказаних обставинах ,судове рішення ухвалено судом з дотриманням норм
матеріального та процесуального права; є законним та обгрунтованим.

Керуючись ст.ст.
307,308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Борщівського райсуду від 29
грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців.