Справа № 22-а-381/ 2007 р.                             Головуючий
інстанції: Карнаух А.С.
цивільна                                          Доповідач:
УХВАЛА

Іменем    України

"13" лютого 2007 року
Апеляційний суд Чернігівської області у
складі :

головуючого : Іваненко Л.В.

Суддів :Шемець Н.В., Страшного М.М.

При секретарі :Івановій Н.Б.

З участю : ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського
районного суду від 25 грудня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_2 до
Киселівської сільської ради Чернігівського району, ОСОБА_1 про визнання права
власності на житловий будинок та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,
Киселівської сільської ради про визнання права власності на И» частину
житлового будинку,

УСТАНОВИВ:

Рішенням
Чернігівського районного суду від 25 грудня 2006 року за ОСОБА_2 визнано право
власності на спадкове майно за заповітом після смерті її матері ОСОБА_5, а саме
на жилий будинок, що розташований в АДРЕСА_1.

В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання права
власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння - відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду, посилаючись на те, що суд
постановив рішення з порушенням норм матеріального права, оскільки не врахував
її доводів про те, що після смерті батька , у 1991 року вона вступила в
фактичне управління майном, що полягало в догляді за будинком, його ремонті,
оброблянні городу, а тому має право на визнання за нею права власності на відповідну
частку у спадковому майні.

2

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 повністю підтримала апеляційну
скаргу та наполягала на її задоволенні, ОСОБА_2 вважала рішення суду правильним
та стверджувала, що ніхто з них, крім матері, спадщину після смерті батька не
приймали, а приїздили лише допомагати матері.

Представник
Киселівської сільської ради заперечувала проти задоволення апеляційної скарги
та вказувала, що ремонт спірного будинку, згідно з обстеженням, робився дуже
давно і жодні підстави, що свідчили б про фактичне прийняття спадщини ОСОБА_1
відсутні.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін та дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню без зміни, виходячи з наступного.

Судом
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є рідними сестрами. Після смерті у 1991 році
їх батька, ОСОБА_6, в АДРЕСА_1
залишився житловий будинок з надвірними будівлями, в якому продовжувала
проживати лише їх матір ОСОБА_5 Як позивачка, так і відповідачка в спірному
будинку не проживали, кожна з них мала свою сім"ю, приїздили до
батьківського будинку надавати допомогу матері.

Зазначене спірне
домоволодіння протягом тривалого часу не було здане в експлуатацію та не
зареєстроване в Чернігівському РБТІ та за приписами ЦК України 1963
року не могло бути предметом судового розгляду саме з цієї підстави.

Згідно із
заповітом від ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 заповіла все своє майно дочці, якала
останні роки її доглядала, - ОСОБА_2 та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . До смерті
спадкодавиці спору між дочками з приводу батьківського майна не виникало, а
після її смерті ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання права на
спадщину за заповітом, оскільки правовстановлюючі документи на домоволодіння за
попередніх власників не видавались і саме ця обставина унеможливлювала
отримання спадкового майна шляхом звернення до нотаріальної контори. Тільки
після звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом, ОСОБА_1 заявила претензії щодо
спадкового майна.

Проте, як
встановлено судом, протягом шести місяців після смерті батька, з ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
ОСОБА_1 не вчиняла дій, що згідно до ст..549 ЦК України 1963
року, належить розцінювати як прийняття спадщини, оскільки із заявою до
нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталась, та не надала
достовірних доказів про її фактичний вступ в управління та володіння спадковим
майном.

Посилання
ОСОБА_1 на показання свідків ОСОБА_7., ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, на
підтвердження вступу у фактичне управління майном, не можуть бути враховані
апеляційним судом, оскільки вони не підтвердили тієї обставини, що протягом 6
місяців після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_1
фактично вступила в управління майном.

3

Вказані свідки поряд з іншими, що були допитані по
справі, пояснили, що після смерті ОСОБА_6 в будинку проживала лише його
дружина, а дочки лише приїздили їй допомагати, останнім часом, коли ОСОБА_2
забрала до себе проживати матір, ОСОБА_1 користувалась частиною будинку та
обробляла город.

Враховуючи, що
після смерті ОСОБА_5 її спадкоємицею за заповітом, згідно до положень ст.. 1235 ЦК України, була
визначена лише ОСОБА_2 і остання протягом шести місяців звернулась із заявою
про прийняття спадщини, суд обґрунтовано
визнав за нею право власності на майно після смерті ОСОБА_5, відмовивши
ОСОБА_1 в задоволенні її зустрічного позову.

Керуючись ст..ст. 209,218, 303, 307, 308, 313-315,317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного
суду від 25 грудня 2006 року без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена дот Верховного
Суду України протягом двох місяців.