Справа № 2-439/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2007
року                                                     Малиновський
районний суд м. Одеси в складі

головуючого
Джабурія О.В.,

при секретарі
Філімовіч І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної збитку
заподіяного ДТП та відшкодування
моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування
матеріального збитку, заподіяного джерелом підвищеної небезпеки в результаті ДТП і стягнення
моральної шкоди за тими підставами, що відповідач допустив порушення ПДР,
зштовхнулася з автомобілем який належить їй на праві власності та знаходився
під керуванням ОСОБА_3, заподіяв збиток та моральну шкоду.

У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та
просив суд стягнути з відповідача матеріальний збиток у загальному розмірі 15 881 грн., моральну
шкоду в сумі 5000 грн.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали,
пояснивши, що відповідач не вважає себе винним у ДТП, тому що правил дорожнього руху він не порушував. На його
думку, автомобіль під керуванням позивача ОСОБА_3, одержав ушкодження внаслідок порушення правил дорожнього
руху саме ОСОБА_3 Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові
докази в справі, матеріали справи про адміністративне правопорушення №3-27216/2003, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступними підставами.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

19.10.2003 p.,
близько 10.35 годин,
відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ЗАЗ 1102» державний номерний знакНОМЕР_1, виїхав з дворового
проїзду, повернув ліворуч та перестроювався з першої смуги руху в напрямку
останньої - третьої.
Потім, коли він рухався між другою та третьою смугами руху по вул. Ак. Глушко,
в напрямку пл. Дерев'янко,
бажаючи здійснити поворот ліворуч, через розрив смуги, що розділяє потоки руху,
він не врахував дорожню обстановку не поступився дорогою автомобілю «Ніссан»
державний номерний знак НОМЕР_2, якій
рухався в третьої смузі руху, в попутному напрямку, та зіткнувся з ним на цієї
смузі. Від удару автомобілі одержали технічні ушкодження ударного характеру.

Відповідно до вимог ст. ЗО ЦПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Відповідно до протоколу серії ОД від 18.10.2003
року про порушення ПДР встановлено, що відповідач порушив ПДР, допустивши
зіткнення.

Постановою голови апеляційного суду Одеської області від 22.12.2004 року скасована
постанова Малиновського районного суду Одеської області від 17.12.2003 р. якою
адміністративна справа відносно ОСОБА_2 закрита внаслідок відсутності в його
діях складу адміністративного правопорушення. Цією ж постановою провадження по справі
закрито на підставі ст. 38
КпАП України, у зв'язку з закінченням строку для притягнення особи до
відповідальності.

Відповідно до ст.ст. 10,
60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права
щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, схеми
дорожньо-транспортної пригоди, пояснення сторін по справі та свідків зіткнення
автомобілів мало місце на третьої смузі руху, а саме у тій смузі де рухався
автомобіль позивачки під керуванням ОСОБА_3

Відповідно до висновку ОНДІСЕ №8595 від 06.11.2006 року швидкість
автомобілю «Ніссан» до початку гальмування перевищувала 60 км/год.

На підставі представлених сторонами доказів, пояснень свідків суд доходить
висновку про те, що в діях обох водив є порушення вимог ПДЦ. Це підтверджено
допитаними свідками, в числі яких були й робітники ДАІ, яки складали первинні
документи за наслідками ДТП.

В діях ОСОБА_2 вбачається порушення вимог: п. 10.4. «Перед поворотом
праворуч, ліворуч або розворотом водій має завчасно зайняти відповідне крайнє
положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім
випадків, коли  здійснюється поворот у
разі в'їзду на перехрестя, де організовано круговий рух,

2

напрямок руху
визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в
одному напрямку, встановленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми
знаками чи розміткою»

В діях ОСОБА_3 вбачається порушення вимог: п. 12.4. «У населених
пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год».

На підставі наведеного, суд вважає, що обидві сторони по справі порушили
вимоги ПДД, є винними, шкода завдана внаслідок цих порушень, та визначає
ступень вини обох як 50%
на 50%.

Суд не приймає до уваги дімку відповідача щодо перетинання попереднього
перехрестя ОСОБА_3 на червоне світло, тому що це не доведене відповідачем в
судовому засіданні.

Враховуючи, що правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України, суд
керується нормами ЦК України 1963 року.

У відповідності з вимогами ст. 453
ЦК України (1963) відповідач
повинен нести відповідальність за вимогами, які до нього пред'явлені, тому що
джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що
створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших
осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання
якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не
доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Доказів
непереборної сили або наміру потерпілого в огляді суду не має. Відповідач по
справі належний.

Відповідно до експертного висновку ОНДІСЕ від 27.11.2003 року за № 12770 по визначенню
розміру шкоди власнику автомобіля «Ніссан», загальна вартість матеріального
збитку становить 12 036 грн.

Суд стягує 50% зазначеної
суми з винної особи - ОСОБА_2
Суд не приймає до уваги вимоги позивачки щодо відшкодування фактичних затрат на
відновлення автомобіля, тому що на час ДТП
він мав вік більш ніж 5
років, а тому експертом правильно врахована вартість запасних частин та
робіт як таких що були у використанні.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд
виходить з вимог ст. 440-1
ЦК України (1963), у
відповідність з якими, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або
організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права,
відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна
шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або
іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової
шкоди.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням змісту позовних
вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних
страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти
мінімальних розмірів заробітної плати.

Позивачка вимагає стягнення з відповідача в рахунок
відшкодування моральної шкоди внаслідок ДТП
5000 грн., тому що у зв'язку з неможливістю експлуатувати автомобіль їй та її
родині доводиться витрачати додатковий час, вона перенесла моральні страждання,
порушений її звичайний режим дня та роботи, життєві зв'язки, що встоялися, вона
змушені відстоювати свої права в суді, тому що відповідач відмовляється
добровільно виконати пред'явлені до нього вимоги. Суд відмовляє у її позовних
вимог так як судом встановлено, що має місце обоюдна вина водіїв, що керували автомобілями.

Суд покладає судові витрати по
сплаті на відповідача по справі.

Керуючись ст.ст. 10,15,57,60,208-210,212-215,218
ЦПК України, ст.ст. 440-1,453
ЦК України (в редакції 1963
року), суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток
у розмірі 6018 грн.,
судові витрати за проведення експертних досліджень у сумі 65,38, а всього 6 083,18 грн. (шість
тисяч вісімдесят три грн. 18
коп.)

Стягнути з
ОСОБА_2 судові витрати 60
грн. 18 коп. на
користь держави.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20
днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в
порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.