Справа №2-166/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Борщівський
районний суд Тернопільської області

28 березня 2007
року

в складі:
головуючого                                Денисової
Т.С.

при секретарі                                              Халупа
М.С.

з участю
позивача                                     ОСОБА_1

представника
відповідача                         Савіної
О.Ф.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до товариства з обмеженою відповідальністю «Борщів-цукор» про стягнення
заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди,

встановив :

Позивач звернувся
до суду з позовом, в якому просить стягнути з ТзОВ «Борщів-цукор» в його
користь 528 грн.
заборгованої заробітної плати та 500
грн. моральної шкоди. Вказав, що після звільнення з роботи за угодою сторін
по п.1 ст.36 КЗпП
України, з ним не був проведений повний розрахунок. Згідно розрахункового
листка за грудень 2006 року
відповідачем нараховано, однак не виплачено заробітну плату, посилаючись на те,
що в товаристві відсутні кошти. Порушення його прав призвело до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, затрати додаткових зусиль для
організації свого життя.

Позивач ОСОБА_1
в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав і пояснив, що працює у
товаристві посезонно з 1991
року. Після закінчення сезону звільняється і стає на облік в центр
зайнятості як безробітний. Останній сезон тривав з 16 травня по 5 грудня 2006 року. Звільнився
за угодою сторін. На час звільнення мав заборговану заробітну плату у сумі 528 грн. При
розрахунку йому ця заборгованість не була виплачена. Товариство пропонувало
йому отримати заробітну плату цукром, однак різниця в ціні в товаристві та на
ринку його не задовільняє, не бажає втрачати кошти.

Моральні
страждання з приводу порушення його прав виразилися в тому, що в грудні та
січні був позбавлений можливості порадувати подарунками малолітню дочку.
Змушений був вишукувати додаткові кошти, щоб вчасно сплатити аліменти бувшій
дружині на утримання дитини, щоб повноцінно жити і чотири рази в тиждень мати
чим пригостити дочку, яку забирає до себе від матері на підставі рішення суду.
Це все вносило дискомфорт у його врівноваженне життя, призвело до втрати
нормальних життєвих зв'язків.

Представник
відповідача Савіна О.Ф. позовні вимоги визнала частково і пояснила, що
заборгованість по зарплаті позивача дійсно

2

є. Однак виплатити
кошти позивачу товариство не має можливості, оскільки вільні кошти у товаристві
відсутні. Виробництво
та продаж цукру є основним джерелом надходжень коштів, а у цьому році у всій
державі спостерігається перевиробництво цукру і ринкова ціна значно нижча за
встановлену постановою уряду мінімальну ціну. Продавати цукор нижче
встановленої мінімальної ціни товариство не має права. Позивачу пропонувалося в
рахунок заробітної плати узяти цукор, однак він відмовився.

В частині вимог
щодо стягнення моральної шкоди позов не визнає, оскільки не вбачає прямої вини
підприємства у ситуації, що склалася. Товариство укладає із позивачем трудові
угоди щорічно. Після закінчення сезону позивач має право на отримання
матеріальних виплат по безробіттю і таким чином увесь календарний рік має
дохід. Звільнення після закінчення сезону є запланованим як для підприємства,
так і для позивача заходом, а тому для позивача це не було раптовою зміною умов
життя.

Вислухавши
пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, подані
сторонами в повному обсязі, суд вважає, що позов підлягає до часткового
задоволення з слідуючих підстав.

Позивач працював
слюсарем-ремонтником 4-го
розряду в ТЕЦ з 17 травня 2006 року (наказ № 46 від 16 травня 2006 року та трудовий
договір від 17 травня 2006 року), а з 3 жовтня 2006 року машиністом
парових котлів в ТЕЦ (наказ №
127 від 3 жовтня 200 6 року), власником якої є
відповідач.

05 грудня 2006
року позивач звільнений з роботи за угодою сторін по п.1 ст. 36 КЗпП України
(наказ № 174 0 від 5 грудня 2 006 року).

З розрахункового
листка за грудень 2006 року
вбачається, що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 станом на 05 грудня 2006 року становить 528 грн.

Суд вважає, що
відповідачем порушено право позивача на оплату праці, а тому позов в цій
частині слід задовольнити.

Що стосується
вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що в їх задоволенні слід
відмовити.

Як вбачається з
копії постанови ст.помічника прокурора Борщівського району про відмову в
порушенні кримінальної справи від 9
березня 2 007 року,
при проведенні перевірки дотримання ТзОВ «Борщів-цукор» законодавства про працю
встановлено, що загальна заборгованість по зарплаті станом на 9 березня 2007 року 52 8 працівникам
становить 272643,94 грн.
Фактів використання коштів не за цільовим призначенням чи не обґрунтованою
потребою не встановлено. Частина працівників вибрали в рахунок зарплати зі
складу цукор.

Відповідно до
п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 під
моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних
чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи
юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У відповідності
до ст.237-1 КЗпП
України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації свого життя.

Як пояснили в судовому
засіданні сторони звільнення по закінченню сезону цукроваріння був
передбачуваною подією для обох

3

сторін.

Сума
заборгованості по оплаті праці складається з нарахованої зарплати за частину
кінця листопада та 5 днів
грудня місяця.

Як вбачається з
копії трудової книжки (НОМЕР_1)
та повідомлення Борщівського районного центру зайнятості ОСОБА_1 перебуває
на обліку як безробітний з 19
грудня 2006 року та
матеріальне забезпечення по безробіттю йому призначено з 19 грудня 200 6 року.

Враховуючи
вищенаведене, суд вважає, що позивачем не представлено, а судом не здобуто
доказів, що саме з вини відповідача він не міг винайти кошти для задоволення
своїх матеріальних потреб, змінились його життєві умови і він докладав
додаткових зусиль для організації свого життя, не довів втрат немайнового
характеру, а отже заподіяння йому моральної шкоди.

На  підставі  п.п.3,5,13  постанови Пленуму Верховного  Суду України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної (нематеріальної) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, ст.ст.115, 116, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути з
товариства з обмеженою відповідальністю "Борщів-цукор" Борщівського
району Тернопільської області в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1
заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 528 (п'ятсот двадцять вісім)
гривень.

Стягнути з ТзОВ
"Борщів-цукор" судовий збір в дохід держави в сумі 51 грн., 7 грн. 50
коп. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи,
перерахувавши їх УДК у Борщівському районі, номер рахунку 0030,
найменування рахунку Борщівський район 22050000, МФО 838012, код одержувача
23588869, призначення платежу: *;101;-; оплата витрат з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справ у Борщівському районному суді від ТзОВ
«Борщів-цукор», який сплачує мито, та в користь позивача 100 гривень витрат на
правову допомогу.

Позивача від
сплати судового збору та витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду
справи звільнити.

В задоволенні
інших позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення протягом десяти днів з дня його проголошення
через Борщівський районний суд до апеляційного суду Тернопільської області та
апеляційну скаргу протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження в такому ж порядку.