У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18 липня
2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                 Гнатенка А.В.,

суддів:                            Григор'євої
Л.І.,      Гуменюка В.І.,

Косенка В.Й.,           Данчука
В.Г., -

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, виконавчого комітету Коломийської міської ради, житлово-будівельного
кооперативу (далі - ЖБК)  “Сільмашівець”
м. Коломия про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності
на частину квартири, визнання договору довічного утримання частково недійсним,
визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування квартири, повернення
сторін у попереднє становище, визнання квартири спільною власністю подружжя,
визнання недійсною реєстрації права власності, визнання незаконним рішення
виконкому Коломийської міської ради, визнання недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру, визначення часток у спірній квартирі, за касаційною
скаргою представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5 - на рішення Коломийського
міськрайонного суду Івано-Франківської області від 1 грудня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2007 року,

встановила:

У травні 2002 року позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом,
мотивуючи його тим, що її батько - ОСОБА_6, який помер у 1994 році, за життя
був членом житлово-будівельного кооперативу “Сільмашівець” і мав у користуванні
двокімнатну квартиру № АДРЕСА_1 в м. Коломиї. Зазначала, що він сплатив
повністю пайовий внесок за вказану квартиру в розмірі 6 419 грн., частину якого
сплачено разом з дружиною, ОСОБА_7, і став власником цієї квартири, на яку
після його смерті відкрилася спадщина.

Посилаючись на те, що вона як єдина спадкоємниця першої черги набула право
власності на спадкове майно та фактично його прийняла, однак ОСОБА_7.
одноособово розпорядилася цим майном, передавши спірну квартиру ОСОБА_2. за
договором довічного утримання від 5 березня 2002 року, просила визнати за нею
право власності на частину спірної квартири, визнати вказаний договір довічного
утримання частково недійсним, визнати недійсними договори купівлі-продажу та
дарування спірної квартири,  повернути
сторони в попереднє становище, визнати цю квартиру спільною власністю подружжя
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, визначивши їхні частки в спірній квартирі - 93/100 та
7/100, встановити факт прийняття ОСОБА_1 зазначеної спадщини, визнати недійсною
реєстрацію права власності в МБТІ за ОСОБА_2. на спірну квартиру, визнати
незаконним рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради НОМЕР_1 у частині
визнання права власності на спірну квартиру за ОСОБА_7, визнати недійсним
свідоцтво про право власності ОСОБА_7 на цю квартиру.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 1
грудня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 13 березня 2007 року, у позові ОСОБА_1.
відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1, поданій її
представником ОСОБА_5 - просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 1 грудня 2006 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від               13 березня 2007 року,
посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6. - батько позивачки та
чоловік ОСОБА_7, яка після його смерті на підставі рішення Коломийського
міськвиконкому від 5 червня 1999 року отримала свідоцтво про право власності на
спадкове майно - квартиру №АДРЕСА_1 в м. Коломиї.

Крім того, встановлено, що позивачка забрала зі спірної квартири частину
майна померлого батька - ОСОБА_6, а саме: наручний і настінний годинники,
платівки, фотографії, портрет, набір посуду, постільну білизну.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суди виходили з того, що
отримання вказаного майна позивачкою не є підставою вважати, що вона прийняла
спадщину, оскільки за змістом ст. 533 ЦК України (1963 року) предмети звичайної
домашньої обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, якщо вони проживали
спільно зі спадкодавцем до його смерті не менше одного року, а позивачка з
батьком не проживала в спірній квартирі більше ніж за рік до його смерті.

Однак із таким висновком не можна
погодитися, оскільки суди дійшли його, неправильно застосувавши норми
матеріального права.

Так, згідно зі змістом ст. 549 ЦК України (1963 року) прийняття частини
спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

Таким чином, встановивши, що позивачка відразу після похорону батька
отримала частину спадкового майна, суди зробили неправильний висновок, що
характер її дій не свідчить про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття
спадщини вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном.

Крім того, вирішуючи спір, суди всупереч вимогам ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України не дали оцінки доводам і доказам позивачки щодо сплати спадкодавцем
пайового внеску в розмірі 6 419 грн., з яких лише 926 грн. сплачено під час
шлюбу з ОСОБА_7, та не встановили факти, які підлягали встановленню, зокрема,
на яку частину спірної квартири відкрито спадщину після смерті ОСОБА_6, а яка
частина цієї квартири належала ОСОБА_7 як його дружині.

Ураховуючи, що судами допущено порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судові
рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 1
грудня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 13
березня 2007 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.В. Гнатенко

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко