Справа № 2-173
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

26
лютого 2007
року                   Рівненський     районний     суд

Рівненської
області в особі:

судді Красовського О.

при секретарі Хрусюк Л.

з участю представників сторін - Омельченка А., ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за позовом ДП
„Оптіма-770-Р" ТзОВ „Севен Севенті Петроліум" до ОСОБА_1, як третя
особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні
відповідача -
редакція Рівненського міжрайонного тижневика „Слово і
Час" та ОСОБА_2 про визнання розповсюдженої інформації недостовірною,
зобов'язання спростувати розповсюджену інформацію, відшкодування моральної
шкоди, -

встановив:

Позивач зазначає, що приблизно 24 вересня 2005 року на сесії Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської
області відповідач привселюдно виразився: «Вони на нафтобазі етилюють пальне,
тобто до низькооктанових марок додають добавки, розмішують веслами, що б таким
чином отримати бензин із високим октановим числом». Крім цього, позивач вказує
на опублікування даного вислову у газеті «Слово і час» за 30 вересня 2005
року. Позивач вважає, що такі обставини призвели до
приниження його ділової репутації та заподіяли моральну шкоду, яку позивач
оцінив у 1700
грн. Просить суд постановити рішення, яким визнати
розповсюджену інформацію недостовірною, зобов'язати відповідача спростувати розповсюджену інформацію, та стягнути
з відповідача завдану моральну шкоду, судові витрати по справі.

Відповідач позов не визнав. Заперечує про обставини, наведені позивачем.
Зазначає, що він не давав інтерв'ю газеті „Слово і Час". Вважає, що саме
газета та журналіст повинні нести відповідальність за розповсюдження
неправдивої, на думку позивача
інформації.

Просить відмовити в задоволенні позову.

Представник Рівненського міжрайонного тижневика „Слово і Час" та
ОСОБА_2 вважають, що поміщена в газеті від
30.09.05 р. публікація не є статтею, а лише звітом про хід сесії
Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області. Вважає, що
ця публікація відповідає принципам демократичної журналістики.

Заслухавши думку учасників процесу, свідків, дослідивши подані сторонами
докази суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 10
ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права

щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення
для ухвалення рішення у справі і щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Як встановлено в судовому засіданні, 22.09.05
р. в смт. Клевань Рівненського району Рівненської області проходило засідання 22
сесії Клеванської селищної ради
Рівненського району Рівненської області
четвертого скликання. В ході проведення сесійного засідання слово для виступу було надане відповідачеві.

Свідок ОСОБА_5 (допитаний за клопотанням позивача) дав
суду показання, що дійсно чув, як відповідач на сесії селищної ради негативно
висловлювався про нафтобазу, і говорив про те, що „...етилюють бензин і
розмішують веслами". Проте суд не може взяти до уваги показання цього свідка, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підтвердження позовних вимог, а саме, виступу
відповідача, який містив вислів «...вони на нафтобазі етилюють пальне, тобто до
низькооктанових марок додають добавки, розмішують веслами, що б таким чином
отримати бензин із високим октановим числом...» представник позивача надав CD-диск із відеозаписом ходу сесії селищної ради.

Сторони пояснили, що відеозйомка сесії проводилася ще
кількома операторами, селищний
голова не заперечував проти аудіо- чи відеозапису засідання сесії

Виступ відповідача за хронометражем тривав з 25 хвилини по 32 хвилини відеозапису. Дійсною метою
виступу відповідача на сесії, як члена громадської екологічної організації, було намагання привернути увагу
депутатів селищної ради, які розглядали питання про відхилення протесту прокурора, до тих фактів, що нафтобаза
жодним чином не охороняється (що вже
саме по собі становить серйозну загрозу для населення); та поширення неприємного запаху, який йде з території
нафтобази, і теж може загрожувати
здоров'ю людей. У виступі відповідача не
пролунали слова «...вони на нафтобазі етилюють пальне, тобто до низькооктанових
марок додають добавки, розмішують веслами, що б таким чином отримати бензин із високим октановим числом...».

В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що мало
місце опублікування виступу
відповідача у газеті „Слово і Час", саме з чим і пов'язує поширення даного
вислову поміж працівниками та контрагентами
підприємства, і що в свою чергу заподіяло, за словами позивача, приниження його ділової репутації, завдало
моральної шкоди.

Суд зважає на ту обставину, що відповідач не є автором
статті, яка поміщена в газеті від
30.09.05 p.;
він не давав інтерв'ю журналісту,
який підписався під вищезгаданою статтею, та не давав жодного дозволу на опублікування його слів у
газеті. Крім того, поміщені у статті слова, які ніби-то вживалися відповідачем, не відповідають змісту його
висловлювань, які чітко зафіксовані на відеозаписі.

Стаття 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» дає
визначення моральної шкоди, що завдається
юридичній особі: моральна шкода - це шкода, яку заподіяно особистим немайновим правам юридичної особи, та яка
призвела або може призвести до збитків, що мають
матеріальне вираження.

Практичний сенс в такому визначенні полягає в тому, то
подібна немайнова шкода повинна
мати безпосередній та невід'ємний причинний зв'язок з втратами майнового характеру. Наявність таких втрат, зі свого боку, у
зворотному зв'язку має визначати наявність
шкоди діловій репутації: відсутність втрат майнового характеру має свідчити про
відсутність факту приниження ділової репутації.

Позивачем до суду не було представлено жодного доказу
реального чи потенційного понесення
ним втрат майнового характеру у зв'язку із наявним, на його думку, приниженням ділової репутації.

За таких умов суд дійшов висновку, що заявлений позов є недоведеним і
безпідставним, а тому не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 10, ч.1 ст. 11, ст.ст. 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України; ст. 1 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність», суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ДП „Оптіма-770-Р" ТзОВ „Севен
Севенті Петроліум" до ОСОБА_1,
як третя особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на
стороні відповідача - редакція
Рівненського міжрайонного тижневика „Слово і Час" та ОСОБА_2 про визнання розповсюдженої
інформації недостовірною, зобов'язання
спростувати розповсюджену інформацію, відшкодування моральної шкоди -відмовити за безпідставністю і недоведеністю позовних вимог.

Рішення набирає законної сили через 10
днів з дня проголошення, якщо його
не буде оскаржено в апеляційному порядку. Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом двадцяти днів, після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються апеляційному суду через суд першої інстанції, який
ухвалив оскаржуване судове рішення. Рішення
може бути також оскаржене і без подання заяви про апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку неподання заяви про апеляційне оскарження
у 10-денний строк рішення набуває законної
сили після закінчення цього строку. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але не подано в подальшому апеляційну
скаргу в 20-денний строк, то рішення набирає законну
силу.