Апеляційний суд міста Севастополя
Справа  №
Головуючий  у  першій інстанції Завгородня  Л.М.
Доповідач  у  апеляційної інстанції   Птіціна
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05     березня     2007     року     колегія
судової     палати    у
цивільних справах  апеляційного  суду
міста     Севастополя  в
складі:

головуючого
-     Єфімової  В.О.

суддів                            -
Птіціної
В.І.,   Володіної  Л.В.

при  секретарі            -     Благовідові  А.В.

за  участю                    -     позивача  ОСОБА_1.,
представника

позивача  ОСОБА_2.

розглянувши у
відкритому  судовому  засіданні в м. Севастополі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення
місцевого суду Гагарінського району м. Севастополя від 22 грудня 2006р. по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя
особа - ЖБК-91,
про визнання права  власності  на Н
частину  квартири,   -

ВСТАНОВИЛА   :

У лютому 2006р. ОСОБА_1
звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3
і просила визнати за нею право власності на Ч частину квартириАДРЕСА_1.

Вимоги мотивовані тим, що спірна двокімнатна квартира
придбана ними у 1994р. шляхом обміну, подальшої виплати пайових внесків за одну
кімнату та купівлі другої кімнати. Вказує, що вся спірна квартира є спільною
власністю подружжя, оскільки придбана під час знаходження  у
зареєстрованому  шлюбі   та  за   спільні
сімейні   кошти.

Рішенням місцевого суду Гагарінського району м.
Севастополя від 22 грудня
2006р. позов ОСОБА_1. задоволено. Постановлено визнати  за
нею  право  власності
на Ч  частину  спірної
квартири.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3. просить рішення
суду скасувати з направленням справи на новий судовий розгляд, мотивуючи свої
вимоги тим, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.
Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про фіксування
судового процесу і виклик свідків, та не дав належної оцінки обставинам, за
якими він став власником  спірної   квартири.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга  підлягає
відхиленню  з  таких
підстав.

Суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1., виходив з
того, що спірна квартира була придбана в період шлюбу сторін, а тому  є
їх  спільною  сумісною
власністю.

З такими висновками погоджується колегія суддів, оскільки
вони зроблені на підставі повного та всебічного розгляду всіх обставин
справи,   з  дотриманням
вимог  матеріального  та
процесуального  права.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що
сторони з 1986 по 2005 роки знаходилися
у зареєстрованому шлюбі, в період якого, в 1992 році, позивачка та її неповнолітня дочка від першого
шлюбу, були прописані відповідачем в квартиру АДРЕСА_2,   як  члени
його   сім'ї.

2

У
1994 році, шляхом обміну сторонами вказаної
квартири на житлову кімнату НОМЕР_1,
розміром 17,9 кв.м в
двохкімнатній кооперативній квартирі по АДРЕСА_3, подальшій виплаті пайових
внесків та придбання відповідачем за договором купівлі-продажу другої кімнати НОМЕР_2, розміром 11,9 кв.м в цій же
квартирі, зазначена двохкімнатна квартира
стала  належати  відповідачу
на  праві  особистої
власності.

Відповідно до ст. 60
СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини
самостійного  заробітку   (доходу).

Статтею 63
СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено  домовленістю
між  ними.

Враховуючи той факт, що спірна квартира була придбана в
період шлюбу сторін, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вона
є спільною сумісною власністю подружжя, а тому обґрунтовано задовольнив вимоги
позивачки, визнав за нею право власності на И частину в квартирі АДРЕСА_1.

Судова колегія вважає, що порушень норм процесуального
права, які тягнуть скасування судового рішення, судом при розгляді справи
допущено не було. Оскільки клопотання про фіксування судового процесу заявлено
відповідачем у кінці судового засідання (арк.с.54), то відмова суду в його задоволенні не є підставою для
скасування   судового  рішення
по  процесуальним  мотивам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду
і не дають   підстав  для
зміни  чи  скасування
судового  рішення.

За таких обставин оскаржуване рішення суду скасуванню чи
зміні не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_3.,
відповідно до ст. 308   ЦПК
України  підлягає  відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315 ЦПК
України, судова колегія,   -

УХВАЛИЛА   :

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_3 відхилити.

Рішення місцевого суду Гагарінського району м.
Севастополя від 22   грудня  2006р.
залишити  без  змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом  двох  місяців
з  дня  проголошення.

Головуючий                      (підпис)               В.О.Єфімова

Судді                                 (підпис)               В.І.Птіціна