Справа
№22-1587-2007                                             Головуючий
у 1 інстанції Реутова B.I.
21                                                                Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

22 лютого
2007року  Апеляційний суд Донецької
області у складі:   Головуючого судді
Круглікової К.С..,

Суддів
Олєйникової Л.С., Лук"янової СВ.,
При секретарі Ставрінової Ю.М., В присутності  представника ФСС Сисоєвої Н.М., Розглянув у
відкритому судовому засіданні місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у
Центрально-міському  районі міста
Горлівки та ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста
Горлівки Донецької області від 30 листопада 2006 року за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань у Центрально-Міському районі
міста Горлівки про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Центрально-Міського районного суду міста Горлівки від 30 листопада 2006 року
вимоги ОСОБА_1задоволені частково та з виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у
Центрально-Міському районі міста Горлівки
на його користь стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди
,пов"язаною з ушкодженням здоров"я на виробництві 5000 грн. В решті
частині вимог відмовлено.

Постановляючи
рішення,суд виходив з того, що шкідливими умовами виробництва, позивачу
спричинено моральну шкоду.

Не погодившись
з рішенням суду виконавча дирекція Фонду соцстрахування від нещасних випадків
на виробництві у Центрально-Міському районі міста Горлівки та ОСОБА_1 подали
апеляційні скарги,в яких оспорюють обгрунтованість рішення суду .

При
цьому в обгрунтування апеляційної скарги ФСС
вказали,що позивачем не надано доказів про спричинення йому моральної
шкоди,не встановлено та не проведено МСЕК на предмет спричинення позивачу
моральної шкоди.Крім того,з січня 2006 року діяв ЗУ „Про державний бюджет України на 2006 рік",статтею 77
котрого призупинена дія закону в частині відшкодування моральної шкоди.
Вважають винними в спричинені шкоди здоров"ю позивача підприємство,яке на
їх думку повинно нести відповідальність перед ОСОБА_1.

В
обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1
вказав,що висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі.Вперше
йому професійне захворювання встановлено 29 листопада 2001 року ,де йому
встановлено 20% втрати працездатності. Висновком МС ЕК від 24 листопада 2004
року йому встановлено 25% втрати профпрацездатності.,тобто його стан
здоров"я погіршується,у зв"язку з чим збільшуються його фізичні та
душевні страждання..Пропрацювавши 37 років в підземних умовах,він став
інвалідом другої групи, втратив здоров"я.Вважає ,що сума моральної шкоди
,яка стягнута судом не відповідає засадам розумності та справедливості.

У
судовому засіданні представник відповідача Сисоєва Н.М.апеляційну скаргу ФСС
підтримала у повному обсязі і просила її задовольнити,скасувати рішення суду та
відмовити в задоволенні позову.Апеляційну скаргу позивача просить відхилити.

ОСОБА_1в судове
засідання не з"явився,про час та місце розгляду справи повідомлений
належним чином ,надав суду заяву ,в якій просить справу розглянути у його
відсутність.

Заслухавши дововідь судді -доповідача представника ФСС,дослідивши матеріали
цивільної справи,апеляційний суд вважає,що апеляційні скарги виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
ОСОБА_1не підлягають задоволенню ,а рішення суду першої інстанції зміні чи
скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992
року в редакції від 21 листопаду 2002 року,п. «є» ст.21 і ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків
на виробництві і професійних захворюваннях , що послужили причиною втрати
працездатності « від 23 вересня 1999 року з наступними змінами і доповненнями
/далі Закону України/,а також з урахуванням рішення Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року №1-9/2004 страхові виплати за моральну шкоду ,при
наявності заподіяння цієї шкоди потерпілому,повинні провадитися Фондом
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійний
захворювань України.

При
вирішенні справи судом першої інстанції обгрунтовано встановленого ОСОБА_1 тривалий час /з
1968 року по 2001 рік/працював на підприємствах вугільної промисловості на
підземних роботах .Працюючи в умовах впливу несприятливих факторів, отримав
професійне захворювання - хронічний бронхіт . Висновком МСЕК від 23 листопада
2001 року йому встановлено вперше вказане професійне захворювання з частковою
втратою працездатності на 20 відсотків ,з 24 листопада 2004 року-25%
безстроково та друга група інвалідності.

Погіршення
стану здоров"я у зв"язку з професійним захворюванням привело до
фізичних страждань,стану здоров"я,змінам в образі життя та потребують від
нього додаткових зусиль для його організації.

За
вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого
висновку щодо спричинення позивачеві внаслідок професійного захворювання
моральної шкоди.

Всупереч
доводам апеляційної скарги та відповідно до ч.3 ст.34 Закону України висновок
МСЕК про встановлення наявності чи відсутності спричинення моральної шкоди особам,у
яких встановлено стійку втрату працездатності внаслідок шкідливих умов праці,
не є обов"язковим,оскільки спричинення моральної шкоди в таких випадках є
очевидним.

Визнаючи
розмір моральної шкоди,судом першої інстанції правильно враховані
роз"яснення,що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „
Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди „
№4 від 31 березня 1995 року.,з наступними змінами та доповненнями,що розмір
моральної /немайнової/шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від
характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних
страждань...Зокрема враховується характер і тривалість страждань,стан
здоров"я потерпілого,тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних
ушкоджень істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При цьому судом першої інстанції
правильно врахованого позивач відчував і відчуває фізичні страждання, частково
втратив професійну працездатність, яка не може бути відновлена.

Враховуючи
характер і тривалість страждань,стан здоров"я позивача,тяжкість
професійного захворювання,наслідки ,керуючись засадами розумності,виваженості
та справедливості апеляційний суд вважає,що суд першої інстанції правильно
прийшов до висновку про стягнення суми моральної шкоди саме у розмірі 5000 грн.

Доводи
відповідача про те,що правових підстав для стягнення моральної шкоди немає ,бо
з січня 2006 року діє ЗУ
„Про державний бюджет України на 2006 рік",котрим зупинена дія закону в
частині відшкодування моральної шкоди,не можуть бути взяті до уваги,бо
професійне захворювання -хронічний бронхіт у позивача вперше встановлено 23
листопада 2001 року ,право на моральну компенсацію у ОСОБА_1 виникло з
вказаного часу , ЗУ „Про
державний бюджет України на 2006 рік" набрав чинності з 1 січня 2006
року та зворотньої сили не має.

Доводи
відповідача про те,що ФСС звільняється від обов'язку про відшкодування
моральної шкоди,бо підприємство не забеспечило нормальні умови праці не може
бути взято до уваги, бо ст.237-1 КЗпП України розповсюджується на
правовідносини у зв"язку з порушенням законних прав працівників у
зв"язку з трудовими правовідносинами ,крім ушкодження здоров"я на
підприємстві.

Також не
можуть бути взяті до уваги і доводи представника ФСС про те,що позивачем
пропущений строк позовної давності звернення до суду згідно ст.233 КЗпП України
,оскільки вказана норму закону розповсюджується до вимог про відшкодування
моральної шкоди,передбачених трудовими правовідносинаими,до яких не відносяться
правовідносини між сторонами.

Інші доводи
апеляційних скарг не спростовують висновки суду.

Рішення
суду відповідає вимогам закону і підстав для його скасування немає.Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального законодавства,що
призвело або могло призвести для неправильного вирішення справи.

Відповідно
до ч.І ст.308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу
якщо встановлює,що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись
ст.ст. 307 ч.1п.1,308,313,314 ч.І п.1,315 ЦПК України ,апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні
скарги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
Центрально-Міському районі міста Горлівки Донецької області та ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області від 30
листопада 2006 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.