Справа №
22ц-1982007р.                                                Головуючий
Категорія: встановлення факту                                                                Грищенко
знаходження на утриманні                                               Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
лютого  2007 року судова
колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів:                 Зазулинської Т.П.,

Кірсанової Л.І., при секретарі    Зелінській І.В., розглянула   у відкритому судовому засіданні в місті
Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами  ОСОБА_1на рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 07 листопада
2006 року та
ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2006 року по справі
за заявою ОСОБА_1про встановлення факту знаходження на утриманні,
заінтересована особаОСОБА_2

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 1999 року
ОСОБА_1звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2про визнання шлюбу недійсним та
про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом після
смерті свого колишнього чоловіка ОСОБА_3.

В цьому ж позові заявляла й інші
вимоги цивільно-правового характеру, що підлягали розгляду в порядку окремого
провадження.

У зв'язку з чим ухвалою судді Дзержинського районного
суду м. Харкова від

14.02.2001 року вище зазначені вимоги ОСОБА_1 були роз'єднані
в окремі судові

провадження відповідно до вимог ст. 145 ЦПК України (1963 р.).   При цьому в ухвалі

було зазначено, що встановлення факту знаходження ОСОБА_1
на утриманні

ОСОБА_3 необхідно розглядати у порядку окремого
провадження (а.с. 2 т.1).

При розгляді справи по суті
заявлених вимог ОСОБА_1.
просила встановити факт знаходження її на утриманні у колишнього чоловіка
ОСОБА_3, який померІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому заявниця посилалася на те, що з
січня 1962 року до 24 листопада 1982 року проживала з
ОСОБА_3., шлюб з яким було розірвано фіктивно, оскільки вони продовжували
проживати однією сім'єю, мати спільне господарство. Пенсія ОСОБА_3 була
основним засобом її існування.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.01.2002 р. відмовлено у
задоволенні заяви ОСОБА_1
про встановлення факту знаходження її на утриманні у колишнього чоловіка
ОСОБА_3(т. 1 а.с. 219).

Ухвалою того ж суду від 21.06.2002 р. зазначене
судове рішення роз'яснено в частині розгляду справи за виділеними вимогами
ОСОБА_1 у
порядку окремого провадження. При цьому дано роз'яснення тій обставині, що
справи про встановлення юридичного факту розглядаються судом у порядку окремого
провадження (а.с. 239 т.1,
а.с. 88-90 т.2).

Ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 06.08.2002
р. рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.01,2002 р. та ухвала
того ж суду від

21.06.2002 р. скасовані, а справа направлена на новий розгляд до
суду першої інстанції в

іншому складі (а.с. 157-162
т.2).

2

При новому
розгляді зазначеної справи ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали
заяву про встановлення факту знаходження на утриманні, пояснювали, що
встановлення цього юридичного факту необхідно ОСОБА_1 для прийняття
спадщини померлого ОСОБА_3 та вирішення питання щодо отримання права на
військову пенсію, яку він отримував.

Заінтересована особа ОСОБА_2. проти задоволення вимог
заявниці заперечувала, посилаючись на те, що з 1998 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3. і є єдиною
спадкоємицею після його смерті.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.11. 2006 р. відмовлено у
задоволенні вимог ОСОБА_1
про встановлення факту знаходження на утриманні колишнього чоловіка ОСОБА_3
(а.с.270-274 т.5).

Ухвалою
Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11. 2006 р. відмовлено у задоволенні заяви
ОСОБА_1 про
роз'яснення вказаного рішення суду (а.с.342-343
т.5).

На зазначені судові рішення ОСОБА_1 у встановлені
законом строки подані апеляційні скарги,
у яких апелянт просить скасувати ці судові рішення у зв'язку з
порушенням судом першої інстанції норм процесуального права (а.с. 315-325, а.с. 371-377 т.5).

ОСОБА_1. просить
постановити нове рішення про встановлення факту знаходження її на утриманні у
колишнього чоловіка ОСОБА_3, посилаючись на те, що встановлення цього
юридичного факту необхідно їй для виникнення правових наслідків майнового та
немайнового характеру, а саме для прийняття спадщини померлого ОСОБА_3 та
вирішення питання щодо отримання права на військову пенсію, яку він отримував.

Зазначає, що суд при постановлены оскаржуваного
нею рішення повинен був керуватися тільки ст. 259 ЦПК України, а не нормами позовного провадження, оскільки
вона не подавала до суду будь-яких позовів при вирішенні цієї справи.

Також посилалася на порушення судом норм матеріального
права, а саме вимог Сімейного кодексу України та ст.ст. 1219,1279 ЦК України.

Вислухавши
пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, судова колегія вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.І ст. З та
ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів, поданих сторонами чи іншими особами, які беруть участь у
справі. При цьому особа, що бере участь у справі, розпоряджається своїми
правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Як убачається з матеріалів справи та підтвердила у суді
першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1.
нею не заявлялося будь-якого позову до ОСОБА_2 або іншої особи, а була
подана заява у порядку окремого провадження щодо встановлення юридичного факту.

За таких
обставин посилання суду першої інстанції на те, що спір про факт переріс у

спір про право,
оскільки ОСОБА_1. заявляла
про наявність у неї спору на спадщину

після смерті
ОСОБА_3, а також розгляд справи по суті заявлених вимог у порядку

позовного
провадження є безпідставними та такими, що суперечать вимогам ст. 11 ЦПК

України,
оскільки суд вийшов за межі заявлених ОСОБА_1 вимог.

Відповідно до вимог ч.б ст.235 ЦПК
України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає
спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає
заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право
подати позов на загальних підставах.

Як свідчать досліджені судом матеріали справи та
підтверджується поясненнями ОСОБА_1 у суді першої та апеляційної інстанції заявниця має намір
оспорювати

3

своє право на майно ОСОБА_3 як спадкоємець за законом та
право на отримання пенсії померлого як його утриманець, що може розглядатися у
суді тільки у порядку позовного провадження.

На порушення зазначених вимог
процесуального закону суд першої інстанції, який при розгляді зазначеної справи
встановив наявність спору про право між ОСОБА_2
та ОСОБА_1, не залишив заяву останньої без розгляду та не роз'яснив їй
право подати позов на загальних підставах, а самостійно розглянув вимоги
заявника як позовні.

Згідно ч.І ст. 310 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених
статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Відповідно до зазначених вимог закону судова колегія
вважає за необхідне скасувати оскаржені ОСОБА_1 судові рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова та постановити ухвалу про залишення заяви ОСОБА_1 про встановлення
юридичного факту без розгляду, роз'яснивши їй право подати позов до суду на
загальних підставах, передбачених нормами ЦПК України.

Керуючись  ч.б ст. 235,
ст.ст. 303, 304, п.4 ч.І
та п.3 ч.2 ст. 307, ст. 310, п.2ч.1ст. 312, ст.ст. 313гЗ 15, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2006 року та ухвалу
цього ж суду від 22 листопада
2006 року
скасувати.

Заяву ОСОБА_1про встановлення
юридичного факту знаходження на утриманні залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_1 право подати позов на загальних
підставах.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: