Категорія - 21                                                            Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 лютого 2007
р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
судді:                       Бугрим Л.М.

суддів:                                                        Рецебуринського Ю.Й.

Зінов'євої А.Г.

при секретарі:           Іванові В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Єнакіївського міського суду від 27 листопада 2006 р.
по справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Єнакієве про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Єнакіївського міського суду від 27 листопада 2006 р. було частково задоволено
позов ОСОБА_1, пред'явлений до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування про відшкодування моральної шкоди: на його користь з відповідача
було стягнуто грошову компенсацію у розмірі 7000 грн.

Не погодившись з
рішенням суду, ОСОБА_1 приніс апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду
змінити, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам справи. Просив
стягнути на його користь 100000 грн.

В обґрунтування
доводів апеляційної скарги позивач посилався на те, що суд дав неправильну
оцінку його моральним стражданням, які він іспитує у зв'язку з пошкодженням здоров'я і безпідставно, при визначенні розміру
грошової компенсації, не урахував травму, яку він отримав в 1986 р.

Позивач у
судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити у
повному обсязі.

Представник
відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а
рішення суду залишити без зміни.

Заслухавши
доповідача, сторони, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з
матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між
сторонами, надав їм належну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Згідно зібраним
доказам, позивач дійсно тривалий час працював в галузях вугільної промисловості. У зв'язку з виконанням службових
обов'язків у шкідливих умовах, він отримав два професійних захворювання
- вібраційну хворобу та хронічний бронхіт, за якими на підставі висновків МСЕК
відповідно від 7 листопада 2002 р. і 3 березня 2003 р. йому вперше було
встановлено 15% та 20% втрати професійної працездатності.

Відповідно до
вимог ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань,
які спричинили втрату
працездатності",   при   настанні
страхового   випадку   Фонд
соціального   страхування

2

зобов'язаний у встановленому законом порядку сплатити грошову компенсацію
за моральну шкоду при наявності факту її заподіяння.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку
про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1,
оскільки в результаті наявності пошкодження здоров'я у вигляді професійних захворювань (вібраційна хвороба та бронхіт -
35%) він вимушений додавати зусиль для влаштування
свого життя та побуту, що завдає йому моральних страждань. Суд правильно визначив розмір грошової компенсації,
враховуючи всі обставини (діагноз, наслідки,
процент втрати працездатності тощо), який встановлено в межах діючого
законодавства, з урахуванням фактичних обставин справи, з додержання принципів
розумності та достатності.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи позивача про те, що суд
безпідставно не врахував наявність в нього
інвалідності 2-ї групи та 80% втрати професійної працездатності, що привело до зменшення розміру грошової компенсації,
оскільки вони необгрунтовані.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу дійсно на підставі висновку
МСЕК від З березня 2003 р. встановлено 80%
втрати професійної працездатності. При цьому, з них - 20% за трудовим каліцтвом, яке мало місце 6 грудня 1986 p., 25% за трудовим каліцтвом, яке мало
місце 30 вересня 1994 р. і лише за вищевказаними
професійними захворюваннями втрату професійної працездатності вперше було встановлено в 2002 р. і 2003 p., тобто в період дії Закону України „Про загальнообов8язкове державне соціальне страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності".

Таким чином, у суду першої інстанції не було підстав для врахування
процентів втрати професійної працездатності по
травмам і групу інвалідності, встановлену з сукупністю.

Таким чином, рішення суду відповідає вимогам діючого законодавства і
підстав для його скасування немає, доводи апеляційного скарги висновків суду не
спростовують.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.1 п.1-308, 313,
314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Єнакіївського міського суду
від 27 листопада 2006 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її проголошення,
але може бути оскаржена в

касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня

набрання
чинності.   .