АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем
України

28 березня 2007 року

Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого -
судді                         Франовської
К.С.

суддів                                                 Широкової
Л.В.

Товянської О.В.

при секретарі судового

засідання                                           Забеліній
О.О.

з участю

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Коростенського міськрайонного суду від 13
лютого 2007 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої дочки ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

встановив:

У квітні 2006 р. ОСОБА_2 звернулась до
суду з даним позовом, просила стягнути з відповідача на її користь та на
користь її неповнолітньої дочки ОСОБА_3 5000
грн. моральної шкоди та витрати пов'язані з придбанням медикаментів для
проходження курсу лікування в розмірі 106
грн. 27 коп.
Посилалась на те, що 07 лютого 2006 р біля її
власного домоволодіння, по АДРЕСА_1, собака, яка належить відповідачу, вирвалась
з домоволодіння та пошкодила їй шубу. Собака гавкала на дочку, кидалася на неї,
внаслідок чого дочка отримала стрес. У зв'язку з даним фактом вона з дитиною
втратили спокій, змушені значний період часу витрачати на відвідування лікарів,
витрачати кошти на придбання медикаментів для проходження курсу лікування.
Також, унаслідок пережитого стресу дочка стала погано засвоювати шкільну
програму, стала неуважною на уроках, суттєво знизився рівень її успішності.

Рішенням
Коростенського міськрайонного суду від 13
лютого 2007 р. позов
ОСОБА_2, діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про стягнення моральної та матеріальної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 800 грн., та 103 грн. 72 коп.
матеріальної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю.

Не погоджуючись
з даним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за
їх безпідставністю.

Справа № 22ц/717                                                               Головуючий
у суді 1-ї інстанції
Шульга О.М.

Категорія   19                                                                       Суддя-доповідач
Франовська К.С.

2

Апелянт посилається на порушення
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт
вважає, що суд не дав належної оцінки поясненням ОСОБА_2, ОСОБА_3, свідків
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які
мають суттєві протиріччя між собою щодо місця події, масті собаки. Разом з тим,
суд не дав оцінки показам свідка ОСОБА_6, яка у вказаний позивачкою час знаходилась
біля його дому і бачила, що собака була на прив»язі. На думку апелянта позов
заявлено з метою помсти, оскільки з позивачкою він знаходиться у неприязних
стосунках. Вважає, що підстав для задоволення позову немає, оскільки собаку
тримає належним чином, а позов ОСОБА_2 є надуманим.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Суд встановив,
що 7 лютого 2006 року близько 17 години, біля
будинку НОМЕР_1 на
вулиці АДРЕСА_1, на ОСОБА_2 та її шестирічну доньку ОСОБА_3, напав собака,
який належить ОСОБА_1 Нападаючи, пес пошкодив верхній одяг ОСОБА_2, перелякав
дівчинку, внаслідок чого вона дістала стрес і батьки змушені були її лікувати,
на що витратили 103 грн.72 коп. У результаті
нападу собаки обоє постраждалих зазнали моральної травми.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що шкода позивачці та її
доньці заподіяна внаслідок винних дій відповідача, який не дотримувався Правил
тримання собак.

Так, відповідно
до п.2 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах
Української РСР від 17.06.1980
р. (далі - Правила),
затверджених Міністерством житлово-комунального господарства УРСР,
Міністерством сільського господарства УРСР, Міністерством охорони здоров'я УРСР
підприємства, установи, організації і громадяни -власники собак, котів і хижих тварин зобов'язані щороку
реєструвати ( перереєстровувати)
собак, суворо дотримуватися санітарно-гігієнічних норм і правил їх тримання при
умові обов'язкового забезпечення безпеки людей. При додержанні вимог, вказаних
у п.2 цих Правил, дозволяється тримати собак у населених пунктах - у вільному
вигулі на ізольованій, добре обгородженій території (в ізольованому
приміщенні), на прив'язі або без неї.

Як встановив
суд, ОСОБА_1 тримає незареєстровану собаку породи помісь кавказької вівчарки та
дворової. Пес тримається у садибі, де має вольєр і прив»язується ланцюгом . В порушення
Правил, власник собаки не забезпечив ізольованого тримання собаки, яка
вигулювалась вільно у дворі без прив»язі і вибігла на вулицю, де напала на
позивачку з дитиною. При цьому, власник, який особисто зазначив, що собака за
породою має помісь з кавказькою вівчаркою, мав враховувати, що порода кавказька
вівчарка, віднесена до порід собак з підвищеною агресивністю, тому він
зобов»язаний був прийняти всі необхідні міри для максимальної ізоляції собаки,
виключення можливості її вигулу без намордника та короткого повідка за межами
садиби .

Доводи апелянта про належне утримання собаки
спростовуються показами не тільки позивачки, а і дружини відповідача ОСОБА_1, яка підтвердила,
що коли вона 7 лютого 2006 року повернулась
з роботи, собака знаходилась у дворі без прив»язі (а.с.31 зворот). Таким чином,
внаслідок неналежної огорожі садиби з метою ізоляції собаки, остання втекла з
подвір»я і стала небезпекою для людей.

Виходячи з
наведеного, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що шкода позивачці та її
дитині заподіяна з вини відповідача, яка полягає у невиконанні Правил тримання
собак.

з

Як свідчить висновок судово-психіатричної експертизи,
малолітня ОСОБА_3
в результаті стресової ситуації, що мала місце 7 лютого 2006 року, дістала
змішану тривожно-депресивну реакцію (а.с.60-62).

Розмір
відшкодування матеріальних втрат визначений судом правильно, виходячи із
поданих позивачем доказів на підтвердження придбання медпрепаратів для
лікування дитини на суму 103
грн.72 коп. і відповідач його не оспорює.

Вирішуючи спір в
частині відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до обгрунтованого висновку
про те, що від раптового нападу собаки позивачка з дочкою отримали стрес,
перелякались, внаслідок чого малолітня ОСОБА_3
захворіла, від чого батьки мали постійну тривогу і хвилювання, змушені були
лікувати дитину методами як традиційної, так і нетрадиційної медицини. Оскільки
відповідач відмовився добровільно відшкодувати шкоду, позивачка змушена була
звертатись до правоохоронних органів, до суду з цим позовом, витрачати вільний
час та мала у зв»язку з цим певні незручності. Сума відшкодування визначена
судом відповідно до глибини душевних страждань, обставин справи та необхідності
додаткових зусиль для відновлення попереднього стану.

Ухвалене судом
першої інстанції рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його
скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307-308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити. Рішення
Коростенського
міськрайонного   суду     від
13   лютого   2007   року залишити        без
змін.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного СУДУ-

Головуючий                                                                        Судді