Справа 22ц-2254                                                  Головуючий
в 1 інстанції Трипутіна Т.М.
Категорія 21                                                          Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

22 лютого 2007
року                          Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого       Висоцької B.C.,

суддів                    Біляєвої О.М., Осипчук О.В.,

при секретарі      Таранець В.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Жданівка про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Жданівка моральної шкоди, що заподіяна ушкодженням здоров'я.

Позивач зазначав, що він працював на вугільних
підприємствах на підземних роботах. 12 жовтня 2002 року та 14 квітня 2003 року
під час виконання трудових обов'язків з ним сталися нещасні випадки, як
наслідок 04 листопада 2003 року МСЕК встановила ступінь стійкої втрати
працездатності 25% за сукупністю. Крім того, висновком МСЕК від 10.10.2006 року
йому встановлено ступінь стійкої втрати працездатності 40% в зв'язку з
професійним захворюванням - хронічний бронхіт.

У відповідності із Законом України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування..." він має право на
відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна здоров'ю при виконанні трудових
обов'язків.

Внаслідок ушкодження здоров'я він має складності у
побуті. Він постійно відчуває фізичний біль; йому потрібні додаткові зусилля
для організації життя.

Позивач просив стягнути з
відповідача моральну шкоду в розмірі 50000 гр.

Рішенням Совєтського районного суду м. Макіївки від 25
грудня 2006 року позов задоволений частково, на користь ОСОБА_1 з відповідача в
відшкодування моральної шкоди стягнуто 30000 гр.

Відповідач не погодився з рішенням
суду і подав апеляційну скаргу.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Жданівка в апеляційній
скарзі просило скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на те, що позивач не надав достовірних доказів в підтвердження
своїх вимог; факт заподіяння моральної шкоди не встановлений МСЕК. Крім
того,   Законом України
„Про Державний бюджет України на 2006 рік" зупинена норма Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та
членам їх сімей. Також вважають, що відповідальність за моральну шкоду, завдану
ушкодженням здоров'я, повинно нести підприємство, на якому працював позивач;
останній пропустив строк звернення до суду, встановлений статтею 233 КЗпП
України. Судом не враховано, що в нещасних випадках є вина самого потерпілого.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник
відповідача Морозова Т. А. підтримала вимоги скарги з викладених в ній мотивів.

Позивач просив
відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої
інстанції зміні з наступних підстав.

Згідно п. 4 ч.І статті 309 ЦПК України, підставами для
скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював
на вугільних підприємствах в шкідливих умовах. 12 жовтня 2002 року та 14 квітня
2003 року при виконанні трудових обов'язків ОСОБА_1 був травмований, що
призвело до втрати працездатності 25%. При переогляді 10 жовтня 2006 року МСЕК
підтвердила цей висновок, а також встановила ступінь стійкої втрати професійної
працездатності 40% в зв'язку з професійним захворюванням - хронічний бронхіт;
позивач визнаний інвалідом З групи. Ушкодження здоров'я спричиняє ОСОБА_1
моральні та фізичні страждання, тому відповідно до Закону відповідач повинен
відшкодувати потерпілому моральну шкоду.

Однак з таким висновком суду повністю погодитись не
можна, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права.

Відповідно до положень статей 21, 28, 34 ч.3 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", саме на Фонд соціального страхування покладено обов'язок
своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду потерпілому внаслідок
ушкодження його здоров'я, зокрема, сплатити йому грошову суму за моральну шкоду
при наявності факту заподіяння шкоди. Сума страхової виплати за моральну шкоду
визначається у судовому порядку.

Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що
позивачу ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків завдана
моральна шкода.

Однак суд першої інстанції при визначенні розміру компенсації не врахував
положення пункту 27 статті 77 Закону України „Про Державний бюджет України на
2006 рік", яким зупинено дію абзацу четвертого статті 1 (в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей), підпункту
„є" пункту 1 частини 1 статті 21, частини 3 статті 28 і частини третьої
статті 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності".

Як видно з матеріалів справи, ступінь стійкої втрати
професійної працездатності 40% в зв'язку з професійним захворюванням -
хронічний бронхіт -вперше встановлений позивачу 10 жовтня 2006 року.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з тих
мотивів, що норми Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" в частині відшкодування моральної
шкоди не скасовані, а лише призупинено їх дію. При цьому судом не враховано, що
призупинення дії закону так само не дає підстав для його застосування.

За таких обставин колегія суддів визнає, що при вирішенні справи судом
неправильно застосовані норми матеріального права, а тому ухвалене у справі
судове рішення підлягає зміні з ухваленням нового рішення.

При визначені суми моральної шкоди апеляційний суд враховує обставини
справи, тривалість моральних страждань та обмеженість життєдіяльності ОСОБА_1 в
зв'язку з нещасними випадками. Суд приймає до уваги вік потерпілого, істотність
вимушених змін у його життєвих стосунках через наслідки каліцтва, характер
додаткових зусиль для організації життя.

Апеляційний суд стягує на користь позивача 8000 гр.,
визнаючи компенсацію в такому розмірі справедливою сатисфакцією за заподіяну
моральну шкоду внаслідок трудового каліцтва.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що факт
заподіяння моральної шкоди не встановлений МСЕК, безпідставні і не грунтуються
на законі, який не передбачає обов'язковість висновків МСЕК в данному випадку.
Ушкодження здоров'я, що потягло стійку втрату професійної працездатності,
свідчить про наявність моральних страждань у потерпілого.

Інші доводи відповідача також не
ґрунтуються на вимогах закону.

Керуючись
ст.ст.307 ч.І п.3,
309,   316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Жданівка задовольнити частково.

Рішення Совєтського районного суду м. Макіївки від 25
грудня 2006 року змінити.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Жданівка на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної
шкоди 8000 (вісім тисяч) гр.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржено
безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з часу
набрання законної сили.