Справа № 2-244/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02
липня 2007 року
Індустріальний  районний суд м.

Дніпропетровська

в
складі : головуючого  судді       Зосименко С.Г.

при секретарі                Карпенко В.Ю.

за участю адвоката      ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду  м.

Дніпропетровська
цивільну  справу за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2
про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 року позивач звернувся до
суду з позовом  до відповідача

про
розірвання договору довічного утримання посилаючись на те, що йому на праві

власності
належала ? частина квартири АДРЕСА_1 у м.

Дніпропетровську.
Власником другої половини квартири була його померла дружина

ОСОБА_4
Ще за життя дружини між нею та їхнім сином та позивачем та сином

були
укладені договори довічного утримання. За умовами договорів довічного

утримання  відповідач взяв на себе обов'язки повністю
довічно утримувати

позивача
та його дружину, забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом та

необхідною
допомогою на суму 50 грн. в місяць, залишивши у їх безкоштовному

користуванні
квартиру. До 2003 року позивач працював та стан його здоров'я

дозволяв
йому обходитися без сторонньої допомоги. Зараз він став потребувати

стороннього
догляду та допомоги. Відповідач своїх зобов'язань за договором не

виконує,
витрати по квартирі не сплачує. Відповідач та його дружина відмовили

позивачу
у задоволенні його прохання щодо допомоги по приготуванню їжі,

прибиранню
квартири, пранню білизни. Відповідач разом із сім'єю проживає в

іншому
кінці міста і йому не вистачає часу здійснювати догляд. Просив суд

розірвати
договір довічного утримання, укладений між ним та відповідачем

14.07.1998
року та зобов'язати КП ДМБТІ переоформити право власності на ?

частину
квартири АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську на

ОСОБА_1.

Позивач
у судовому засідання підтримав свої вимоги та просив задовольнитии.

Суду
пояснив, що відповідач  після смерті
своєї матері у лютому 1999 року давав

гроші
батькові для оплати квартири у сумі 50-100 грн. у місяць, потім позивач

віддав
відповідачу та його дружині муніципальну картку і вони самі почали

оплачувати
всі платежі по квартирі.  Ключі від
квартири він відповідачу не

давав.
Вважає, що коли відповідач хоче прийти до нього, він мусить подзвонити

та
узгодити час свого візиту, оскільки позивач дуже часто ходить на прогулянки.

Підтвердив
те, що  невістка приходила та прибирала у
нього у квартирі,

приносила
їжу. Відповідач давав йому гроші.

Відповідач у судове засідання з'явився,
позов не визнав. Суду пояснив,

що
позивач - його рідний батько. Вважає, що він повністю виконує умови договору

довічного
утримання. Дає батькові гроші, турбується про нього. Розписки від

батька
він не брав бо це не етично та крім того, договір довічного утримання

цього
не передбачає.  Раніше у них стосунки із
батьком були добрі, доки у

батька
не з'явилася жінка. Ключів від квартири батька він не має. Прийти може

тільки
тоді, коди позивач є удома. Провідує батька 2-3 рази у місяць. Приносить

батькові
продукти. Відповідач згоден жити разом із батьком та кожен день

доглядати
за ним, але батько відмовляється від цього. Сам же батько ніколи не

звертався
до нього або його дружини із проханням про додаткову допомогу або

піклування.
Всі платежі по квартирі сплачує він як власник квартири. Право

власності
на квартиру зареєстрував у КП ДМБТІ у 1998 році.

Представник
відповідача в судовому засіданні  просила
у задоволенні позовних

вимог
відмовити у повному обсязі. Суду пояснила, що вона є невісткою позивача.

Відповідач
по справі  - її чоловік весь час дає
позивачу гроші. Інколи гроші

надсилалися
поштовим переказом. Один раз вона після того, як прибрала у

квартирі
позивача, взяла з нього розписку тому, що тобі вже була конфліктна

ситуація.
У всіх інших випадках надання позивачеві допомоги, ніяких розписок чи

інших
документів не бралося. Позивач неодноразово приїздив до них у гості.  У

2001
році позивач хворів і відповідач повністю оплатив його лікування у

лікарні.
Відповідач не відмовляється жити разом із батьком. Вважає, що

відповідач
добросовісно виконує свої обов'язки за договором довічного утримання.

Представник
третьої особи Шостої дніпропетровської державної нотаріальної

контори
у судове засідання не з'явився. У матеріалах справи є лист, згідно

якого
третя особа просить розглядати справу без участі їх представника.

Суд вислухавши пояснення сторін,
представника, адвоката, показання

свідків,
вивчивши матеріали справи  вважає, що
позов задоволенню не підлягає за

наступних
підстав.

Із пояснень сторін, матеріалів
справи  вбачається, що 14 липня 1998

року
між ОСОБА_1  та ОСОБА_2

було
укладено договір довічного утримання (а. с. 9). За умовами цього договору

ОСОБА_1
передає у власність ОСОБА_2 належну йому на праві власності

?
частину квартири АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську, а

ОСОБА_2
приймає на себе обов'язок повністю утримувати ОСОБА_1,

забезпечувати
його харчуванням, доглядом та необхідною допомогою, залишивши в

його
довічному безкоштовному користуванні ? частину вказаної квартири. Вартість

матеріального
забезпечення (догляду, необхідної допомоги) була встановлена

сторонами
в сумі 50 грн. на місяць. Такий же договір довічного утримання було

укладено
між ОСОБА_4 та відповідачем (а. с. 8). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а. с 10).
Відповідач зареєстрував право власності

на
квартиру АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську

16.11.1998
року, що підтверджується реєстраційним посвідченням (а. с. 7). З

довідки
КЖЕП № 26 від 28.09.2006 року (а. с. 12) вбачається, що після смерті

дружини
позивач залишився проживати у квартирі один.

У
судовому засіданні  було встановлено, що
відповідач виконував умови договору

довічного
утримання неналежним чином. Відповідач, його дружина та дочка

відвідували
позивача, приносили йому продукти харчування, робили у квартирі

косметичний
ремонт,  відповідач  регулярно давав йому гроші. З розписки від

21.07.2006
року (а. с. 19) вбачається, що 09 липня 2006 року невістка позивача

разом
із дочкою зробила у квартирі генеральне прибирання. Згідно квитанцій про

сплату
комунальних платежів (а. с. 20-25, 34-52), всі платежі по квартирі

здійснює
відповідач. Відповідач у судовому засіданні запропонував позивачу жити

разом
із ним для того, щоб постійно доглядати за ним та надавати необхідну

допомогу,
на що позивач відмовився.

Свідок
ОСОБА_5 у судовому засіданні показала, що бачила, як  позивач

приходив
до відповідача на роботу і останній давав йому гроші. Позивач

розповідав
їй, що у нього гарні діти і вони йому допомагають. Була у квартирі

позивача,
там було прибрано. Свідок ОСОБА_6 також підтвердив, що відповідач

у
його присутності давав позивачеві гроші.

Свідок
ОСОБА_7 суду показала, що  неодноразово
бачила, як позивач приїздив

у
гості до відповідача додому, стосунки між ними були добрі. Бачила також як

дружина
відповідача прала паласи, які належали позивачеві. Це ж підтвердили і

свідки
ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Свідок
ОСОБА_10 суду показав, що бачив, як невістка позивача їздила до нього

у
лікарню.

Свідок
ОСОБА_11 підтвердила, що у 2001 році, коди позивачу робили операцію,

дружина
відповідача брала у борг гроші для того, щоб заплатити за лікування

позивача.

Суд
критично відноситься до показань свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13,

ОСОБА_14,
оскільки вони особисто не знають, чи надавав відповідач якусь

допомогу
позивачу.

Відповідно
до ст. 744 ЦК України договір довічного утримання (догляду) є

угодою,
згідно з якою одна сторона (відчужував) передає другій стороні

(набувачеві)  у власність житловий будинок, квартиру (їх
частину), інше

нерухоме
майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач

зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно
до п. 1  ч. 1  ст. 755 ЦК України договір довічного
утримання

(догляду)
може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або

третьої
особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або

неналежного
виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

У
судовому засідання знайшло підтвердження належного виконання відповідачем

договору
довічного утримання, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 744, 755 Цивільного
Кодексу України та керуючись

ст.
ст.15, 30, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської

області
через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі у

10-ти
денний строк, з дня проголошення рішення, заяви про апеляційне оскарження

і
подання після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги, з подачею її

копії
до апеляційної інстанції, або без подання заяви про апеляційне

оскарження,
шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10-ти днів з дня

проголошення
рішення.

Суддя

С.Г. Зосименко