першій інстанції Справа №
Категорія - цивільна  Доповідач -Острянський В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2007 року                                                                                                               м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді:                        СМАГЛЮК
Р.І.

суддів:                         ОСТРЯНСЬКОГО В.І., ХРОМЕЦЬ Н.С.

при секретарі:     МЕХЕД Т.О.

за участю:                    ОСОБА_1.,ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, адвокатів ОСОБА_6і ОСОБА_7

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Варвинського районного суду від 8 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності та про розподіл спільної сумісної власності, за позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання договору дарування будинку недійсним, за позовом
прокурора Варвинського району в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_8до ОСОБА_2про визнання права
власності на 12 частину житлового будинку і за позовом
ОСОБА_3до ОСОБА_1про визнання договору дарування
квартири частково недійсним та про визнання права
власності на 12 частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2006 року ОСОБА_1звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_9про визнання права власності та про розподіл спільної сумісної власності, мотивуючи тим, що він з 1997 року по січень 2006 року проживав однією сім"єю з ОСОБА_3, перебуваючи з нею у фактичних шлюбних відносинах. Позивач
вказує, що за спільні кошти він разом з
відповідачкою придбали житловий АДРЕСА_1 Проте
відповідачка оформила договір купівлі-продажу цього
будинку на себе і відмовляє йому у добровільному розподілі цього майна.Тому позивач, вважаючи свої права порушеними,
просив суд визнати за ним право власності на цей житловий
будинок, господарські будівлі та земельну ділянку; виділити йому 12 частину будинку , допоміжних споруд та земельної
ділянки (а.с.2-3, том 1).

У березні 2006 року позивач уточнив позовні
вимоги(а.с.83,том 1) і просив суд визнати за ним право власності на частину будинку з допоміжними
спорудами по АДРЕСА_1 і виділити йому в
житловому будинку: тамбурі-і, кімнату 1-8, кімнату 1-7, загальною площею 32,3 м2 та господарські будівлі: сарай на плані під літерою Б-1, сарай під літерою В-1, погріб П-1, загальною
площею 67,9 м2 і
вартістю 7 тис.845 грн. та 12 частину земельної ділянки за цією адресою.

Ухвалою суду від 5 квітня 2005 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності і про
розподіл спільної сумісної власності зупинено (а.с.89, том 1).

У квітні 2006 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3про
визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те що, відповідачка
ОСОБА_2 з метою позбавити його права на житловий
будинок, 25 січня 2006 року подарувала спірний АДРЕСА_1 своїй матері ОСОБА_3, не маючи на меті
створення юридичних наслідків, оскільки обдарована має власне житло і проживає в ньому по АДРЕСА_2. Тому, просив суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку з
надвірними АДРЕСА_1 (а.с.2-3, том 2).

19 квітня
2006 року позивач змінив позовні вимоги (а.с.49-51,том 2) і просив суд визнати недійсним договір дарування 12
частини АДРЕСА_1ОСОБА_3 на користь своєї матері ОСОБА_3. Також просив суд об"єднати в одне провадження позов про визнання права власності на 1V2 частину будинку і про визнання договору дарування 12 частини будинку недійсним,
роз"єднавши позов про визнання права власності на 12
частину будинку і про поділ сумісної власності,
зупинивши провадження в справі про поділ сумісного майна (будинку). Вказав також, що у зв"язку із зменшенням позовних
вимог він просить суд повернути йому зайво сплачений
судовий збір в сумі 329 грн.та постановити про це
ухвалу.

21 квітня 2006 року прокурор Варвинського району в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
заявив позов до ОСОБА_3про визнання права власності на 1V2 частину житлового будинку, мотивуючи
тим, що у зв"язку з подачею позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
матері неповнолітньої, про визнання права власності на спірний
будинок в розмірі 12 частини, то у разі задоволення
позову будуть порушені права неповнолітньої. Тому, враховуючи вказане, на підставі закону, прокурор просить суд винести
рішення про визнання за ОСОБА_8права власності на 12
частину житлового АДРЕСА_1 (
а.с.2-3, том 3).

У травні 2006 року ОСОБА_3звернулась з позовом до
ОСОБА_1про визнання договору дарування квартири частково недійсним та про визнання права власності на 12
частину квартири, вказавши третіми особами: ОСОБА_4,
ОСОБА_10,ОСОБА_5, посилаючись на те, що нею особисто за власні кошти в 2000 році була придбана АДРЕСА_3, що на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2000 року дана квартира була оформлена
на ім"я ОСОБА_1, який без її на те відома 6 травня 2003 року подарував спірну квартиру своїй
матері ОСОБА_4 Вказує, що дана квартира
була продана 14 червня 2005 року ОСОБА_10 за 2900 доларів США і ці кошти ОСОБА_1
привласнив. Тому, просила суд визнати договір
дарування АДРЕСА_3 посвідчений Варвинською
нотаріальною конторою 6 травня 2003 року за НОМЕР_1 між ОСОБА_1та ОСОБА_4недійсним
та визнати за нею право власності на 12частину цієї квартири.

Місцевим судом по кожному з цих позовів відповідними ухвалами було відкрито
провадження у даних справах (а.с.1 томів 1-4).

Ухвалою місцевого суду від 7 червня 2006 року наведені вище цивільні справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та про розподіл спільної сумісної власності; за
позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання договору дарування недійсним;    за
позовом           прокурора Варвинського району в інтересах

неповнолітньої
ОСОБА_8до ОСОБА_2 про визнання права власності на 12 частину
житлового будинку; за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору
дарування квартири частково недійсним та про
визнання права власності на 12 частину квартири були об"єднані в одне провадження
(а.с.36-37, том 4).

Рішенням суду від 8 грудня 2006 року, що оскаржується, позовні вимоги ОСОБА_1до
ОСОБА_2про визнання права власності та про розподіл сумісної власності залишено
без задоволення. Визнано недійсним договір дарування
житлового АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
25 січня 2006 року та посвідчений приватним нотаріусом Варвинського
нотаріального округу. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання договору дарування квартири частково недійсним та про визнання права
власності на 12 частину квартири залишено без задоволення.
Визнано за неповнолітньою ОСОБА_8право власності на 12 частину АДРЕСА_1
Чернігівської області.

Ухвалою суду від 8 грудня 2006 року ОСОБА_1 повернуто судовий збір у розмірі 329 грн. 50 коп.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні
його позову щодо визнання права власності на 12
частину АДРЕСА_1 та про постановления нового рішення в цій частині про визнання за ним права власності на вказану частину будинку, мотивуючи
тим, що суд взагалі не розглянув його вимог про поділ
спірного будинку та присадибної земельної ділянки в натурі і не постановив по них ніякого рішення; що він у заяві про
зміну позовних вимог (а.с.49-51, том 2) просив суд вирішити питання про роз"єднання позовів про визнання права власності на 12 частину
будинку і про поділ сумісної власності, зупинивши провадження в
справі про поділ сумісного майна, однак суд цих питань не вирішував і не обговорював; апелянт вважає, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та
процесуального права і висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Місцевий суд, вирішивши справу, всупереч вимогам ст. 126 ЦПК України незаконно і безпідставно об"єднав чотири
позовні звяви, які за своїм змістом не є однорідними,
оскільки мають різні предмети спору та заявлені до різних відповідачів різними позивачами. Тому, таке об'єднання та їх спільний
розгляд ускладнило вирішення справи та
призвело до неправильного її вирішення.

З матеріалів справи вбачається (а.с.2,3,83 том 1), що ОСОБА_1 заявив вимоги про
реальний розподіл житлового будинку, допоміжних споруд та земельної ділянки по АДРЕСА_1Проте оскаржуваним рішенням місцевий суд цих питань не досліджував і не вирішував.

Ухвалою суду від 5 квітня 2005 року місцевий суд зупинив провадження по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності і розподіл спільної сумісної власності, однак в порушення
правил ст.204 ЦПК без відновлення
провадження в ній щодо цих вимог, суд оскаржуваним рішенням вказані
вимоги залишив без задоволення.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 про зміну позовних вимог (а.с.49-51, том 2) видно, що позивач заявив вимоги про
роз"єднання позову про визнання права
власності на 12 частину будинку і про поділ сумісної власності. Вказані вимоги також місцевим судом ні в який спосіб не
вирішувались.

Згідно з правилами п.5 ст.311 ЦПК України постановлене рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий
розгляд у випадку коли суд розглянув не всі вимоги і цей
недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового
рішення судом першої інстанції.

Відповідно до правил ст. 11 ЦПК суд розглядає справи в межах,
заявлених позивачем вимог. З матеріалів справи видно (а.с. 50, том 2), що ОСОБА_1 просив суд визнати договір дарування 12 частини АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на користь своєї матері ОСОБА_3недійсним, проте суд в порушення вказаного закону оскаржуваним рішенням визнав цей договір недійсним
повністю, вийшовши за межі заявлених вимог .

Місцевий суд, відкривши провадження у справі за позовом прокурора Варвинського району до ОСОБА_2 про визнання права власності
на 12 частину будинку і вирішивши цей
спір, не залучив до участі в даній справі як належного
відповідача власника цього будинку, оскільки на час подачі прокурором позову 21 квітня 2006 року спірний будинок за договором
дарування з 25 січня 2006 року вже належав ОСОБА_3. Також задовольнивши вказаний позов, суд не вирішив питання про
право власності на іншу 12 частину АДРЕСА_3 а в
резолютивній частині рішення суд не послався на
відповідні норми Закону„Про власність".

Тому,
враховуючи наведене та правило ч.З ст303 ЦПК України, суд вважає, що за таких обставин постановлене рішення суду не може
вважатись законним та обгрунтованим, воно підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд до того ж суду в іншому судовому складі через допущені   порушення норм
процесуального і матеріального права.

Керуючись ст.ст.126,303 4.3,307,311 4.5,315,317,319 ЦПК України

суд ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення
Варвинського районного суду від 8 грудня 2006 року - скасувати, а справу направити до того ж суду на новий розгляд в іншому судовому
складі.

Ухвала набуває чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України впродовж двох місяців з дня вступу в
законну силу.