справа
№ 2-483/07
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2007 року                                                м.
Запоріжжя

Заводський
районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого
судді    Забіяко
Ю.Г.

при секретарі                     Вінник Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом Державної податкової інспекції у Ленінському районі
м.Запоріжжя до ОСОБА_1про стягнення суми виплаченого незаконно звільненим
працівникам середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
Ленінському районі М.Запоріжжя у січні 2007 року звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_1. про стягнення суми виплаченого незаконно звільненим працівникам
середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 2 808 грн. 37 коп. В обґрунтування
позовних вимог посилалися на те, що 12.09.2006р. наказами по ДГП №НОМЕР_1,
№НОМЕР_2, №НОМЕР_3 були звільнені працівники ДПІ ОСОБА_3., ОСОБА_1. та ОСОБА_2. за п.1 ст.40 КЗпП
України у зв'язку зі зміною організаційної структури та штатного розпису.
Надалі були проведені службові розслідування та комісія прийшла до висновку, що
звільнення цих працівників були незаконні. Вищенаведені накази були скасовані
та з 13.09.2006р. поновлені на посадах звільнені працівники, їм виплатили
середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з 13.09.2006р.
по 26.09.2006р ОСОБА_3. у
розмірі 829,18 грн. та ОСОБА_4.
у розмірі 1040,17 грн., ОСОБА_2. з 13.09.2006р. по 02.10.2006р. у розмірі
936,02 грн. Комісією ДНІ у Ленінському
районі 11.10.2006р. були проведені службові розслідування та встановлено, що
незаконні звільнення працівників сталося в результаті неналежної організації
роботи з персоналом начальником відділу персоналу ОСОБА_1. Таким чином
просили стягнути завдану шкоду з відповідача, як посадової особи винної у
незаконному звільнені.

Представник позивача
в судовому засіданні позов підтримала на підставах, визначених в позові та
пояснила, що відповідач готувала всі проекти наказів на звільнення головного
спеціаліста відділу бухгалтерії ДНІ ОСОБА_3.,
головного державного податкового інспектора сектору супроводження інформаційних систем податкового блоку відділу
інформатизації процесів оподаткування ОСОБА_4. та державного податкового
інспектора сектору адміністрування платежів за землекористування, ресурсних
(рентних) і неподаткових платежів відділу оподаткування юридичних осіб ОСОБА_2.
за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі зміною організаційної структури та
штатного розпису. При проведенні службових розслідувань було з'ясовано, що
звільнення цих працівників було незаконним, оскільки ОСОБА_2. проходила тестування
на посаду, яка не була внесена в перелік змін до штатного розпису, по сектору
адміністрування платежів за землекористування, ресурсних (рентних) і
неподаткових платежів переміщень взагалі не проводилось, посада ОСОБА_3. згідно змін
штатного розпису не скорочувалась, а також у зв'язку з тим, що пропозиції на
посаду головного державного податкового інспектора сектору супроводження
інформаційних систем податкового блоку відділу інформатизації процесів
оподаткування не надавались, відповідного фахівця не було переведено на цю
посаду, звільнення ОСОБА_4. було також незаконним. Службовими розслідуваннями
було встановлено, що в результаті неналежної організації роботи з персоналом
відповідачем, як начальником відділу персоналу, було незаконно звільнено працівників.

Відповідачка
писала заяву про відрахування з її заробітної плати розміру виплаченої середньої заробітної плати за час вимушеного
прогулу звільнених працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Відповідачка
позов не визнала, пояснивши суду, що дійсно вона готувала проекти наказів про
звільнення працівників, вона помилилася у застосуванні закону, нею було
допущено порушення при порядку звільнення, вона консультувалася із
спеціалістами ДПА в Запорізькій області, писала заяву про відрахування із
заробітної плати під натиском, після чого з гіпертонічним кризом перебувала у
лікарні.

2

Суд, вислухавши
пояснення представника позивача, відповідачку, показання свідка, вивчивши і
дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи всі надані
сторонами докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає
задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідач
працювала в ДПІ у Ленінському районі М.Запоріжжя на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1,
наказом НОМЕР_4. вона була звільнена за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України
(а.с.20). Згідно довідки ДПІ НОМЕР_5. середня заробітна плата відповідача
складає 2048,67 грн.

Як видно із Положення відділу персоналу, затвердженого начальником ДПІ у
Ленінському районі М.Запоріжжя 09.08.2006р., відповідач, як начальник відділу
роботи з персоналом, повинна нести відповідальність за виконання функціональних
обов'язків, покладених на відділ, а саме завдань
і здійснення відповідних функцій. В п.п. 1.9.5 п.19 однією із функцій відділу є
оформлення документів і підготовка проектів наказів на прийом,
переміщення та звільнення працівників.

Наказом
№НОМЕР_1від 12.09.2006р. головного спеціаліста відділу бухгалтерії ДПІ ОСОБА_3 було звільнено у
зв'язку зі змінами в організаційній структурі та штатному розписі за п.1 ст.40
КЗпП України (а.с.17). Наказом №НОМЕР_2 від 12.09.2006р. головного державного
податкового інспектора сектору супроводження інформаційних систем податкового
блоку відділу інформатизації процесів оподаткування ОСОБА_4. було звільнено у
зв'язку зі змінами в організаційній структурі та штатному розписі за п.1 ст.40
КЗпП України (а.с.18). Наказом №НОМЕР_1п.1 від 12.09.2006р. державного
податкового інспектора сектору адміністрування платежів за землекористування,
ресурсних (рентних) і неподаткових платежів відділу оподаткування юридичних
осіб ОСОБА_2. було звільнено у зв'язку зі змінами в організаційній структурі та
штатному розписі за п. 1 ст.40 КЗпП України (а.с. 19).

Актами службових
розслідувань ДПІ у Ленінському районі М.Запоріжжя від 27.09.2006р. (а.с. 13) та
29.09.2006р. (а.с. 14) було встановлено, що звільнення цих працівників було
незаконним, оскільки посада ОСОБА_3.
згідно змін штатного розпису не скорочувалась, а також у зв'язку з тим, що
пропозиції на посаду головного державного податкового інспектора сектору
супроводження інформаційних систем податкового блоку відділу інформатизації
процесів оподаткування не надавались, відповідного фахівця не було переведено
на цю посаду, звільнення ОСОБА_4.
було також незаконним, а ОСОБА_2. проходила тестування на посаду, яка не
була внесена в перелік змін до штатного розпису, по сектору адміністрування
платежів за землекористування, ресурсних (рентних) і неподаткових платежів
переміщень взагалі не проводилось.

Вищенаведені
накази були скасовані та з 13.09.2006р. поновлені на посадах звільнені
працівники, їм виплатили середньомісячну заробітну плату за час вимушеного
прогулу, а саме з 13.09.2006р. по 26.09.2006р ОСОБА_3. у розмірі 829,18 грн. та ОСОБА_4. у розмірі 1040,17
грн., ОСОБА_2. з 13.09.2006р. по 02.10.2006р. у розмірі 936,02 грн., що
підтверджується наданими позивачем довідками.

Актами службових
розслідувань НОМЕР_6. (а.с.9-12), було встановлено, що в результаті неналежної
організації роботи з персоналом відповідача, як ІНФОРМАЦІЯ_1, було незаконно
звільнено вказаних працівників.

Наказом НОМЕР_7. відповідачці на підставі ст.147 КЗпП України за порушення трудової
дисципліни, неналежну організацію роботи з персоналом, що виразилось в
незаконному звільненні працівників, було оголошено догану. Відповідно до п.3
ст.130 КЗпП України матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно
від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної
відповідальності.

Свідок ОСОБА_5.
пояснила, що в ДПІ були змін у штатному розписі, працівники були звільнені з
порушенням закону, відповідач проводила роботу у зв'язку зі змінами в
організаційній структурі та штатному розписі, готувала накази про звільнення,
посади звільнених не виводились із штату, тому їх звільнення було незаконним.

Відповідно до
ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на
них трудових обов'язків. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною
частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до
ст.132 цього кодексу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації
при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду,
несуть

3

матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше
свого середнього місячного заробітку.

Зі змісту ст.237 КЗпП України випливає обов'язок суду притягнути до
матеріальної відповідальності працівника, винного
у незаконному звільнені, переведенні на іншу роботу, але межі
матеріальної відповідальності ця стаття не встановлює.

Форма вини працівника не має значення, хоча відповідач і помилялася, як
вона пояснила, в застосуванні закону, при проведенні
роботи по звільненню працівників, тобто допустила необережне
ставлення до виконання своїх обов'язків.

Відповідачем було порушено трудові обов'язки, як начальника відділу роботи
з персоналом, яки призвели до прямої дійсної шкоди,
що виразилось в незаконному звільненні трьох працівників
ДТП,
які були потім поновленні на роботі та їм була
виплачена середня заробітна плата за час вимушеного
прогулу, а також вбачається причинний зв'язок між порушенням і
шкодою в результаті винних дій відповідача.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково, оскільки відповідач
повинна відповідати тільки в межах свого середнього місячного
заробітку.

Керуючись ст.ст.130, 132, 237 КЗпП України, ст.ст.57-60, 88, 209, 212-215
ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1на користь Державної податкової інспекції у Ленінському
районі М.Запоріжжя 2048, 67 грн.

Стягнути з ОСОБА_1судовий збір у
розмірі 51 грн. в дохід держави .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через
Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.