№ 2-7/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

26.02.2007 року
Оболонський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Буравльова С.І., при секретарі
Пузановій М.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Закритого акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство «Райз-Агро»,
третя особа ОСОБА_2, про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2004 року позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те, що 20.10.2003 року близько 20:20 год. на автодорозі по вул. Малиновського,
13 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода
з вини ОСОБА_2., який порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху, а саме, керуючи автомобілем марки "ВАЗ" д/н
НОМЕР_1, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не
урахував дорожню обстановку та стан транспортного
засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого здійснив зіткнення з
автомобілем марки "Лексус" д/н НОМЕР_2, який зупинився на перехресті для виконання розвороту, що належить
позивачу. Автомобіль "ВАЗ" належить
на праві власності ЗАТ НВП «Райз-Агро». ОСОБА_2 керував автомобілем на
підставі подорожнього листа.

В результаті зіткнення транспортних засобів сторін
по справі, автомобіль позивача було пошкоджено. Для визначення розміру
матеріальної шкоди позивачем було проведено автотоварознавче дослідження. Згідно акту автотоварознавчого дослідження
розмір збитків, заподіяних позивачу, складає 27081,87 грн. За проведення
автотоварознавчого дослідження позивачем сплачено 741,40 грн.

Позивач за власні кошти провів відновлювальний
ремонт автомобіля. Матеріальні витрати по ремонту автомобіля становлять 29863,02 грн.

Крім цього, внаслідок ДТП позивачу завдано моральної шкоди. ДТП та її наслідки порушили нормальний життєвий устрій
позивача і вимагають додаткових зусиль та витрат для відновлення життєвих та виробничих стосунків, оскільки автомобіль
використовувався також по роботі. Розмір моральної
шкоди позивач визначає в сумі 15000 грн.

У зв'язку з наведеним, позивач просив суд стягнути
з відповідача на його користь 30604,42 грн. заподіяних
матеріальних збитків, 15000 грн. моральної шкоди, а також 1056 грн.
судових витрат.

В судовому засіданні представник позивача позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Третя особа ОСОБА_2 позов не визнав
та пояснив, що 20.10.2003 року приблизно о 20:20 год. він, керуючи автомобілем «ВАЗ» д/н
НОМЕР_1, рухався по вул. Маліновського в лівій смузі
зі швидкістю близько 60 км/год. Під'їжджаючи до світлофору біля будинку № 13, автомобіль «Лексус» д/н НОМЕР_2, який рухався
попереду в тому ж напрямку в іншій смузі, раптово
перестроївся на його смугу руху без включення покажчика повороту та різко загальмував на перехресті. З метою уникнення зіткнення
він різко загальмував та зманеврував вправо, але оскільки
дистанція між автомобілями була незначною та праворуч в другій смузі рухався автомобіль, уникнути зіткнення не вдалось. Винним у
вчиненні ДТП вважає ОСОБА_1, просив в позові відмовити.

Представник відповідача в останнє судове засідання
не з'явився, про день та час розгляду справи
повідомлявся належним чином, до початку судового засідання надав через канцелярію суду заяву про відкладення розгляду справи у
зв'язку з оскарженням постанови

2

судді Оболонського районного суду м. Києва від
14.02.2007 року до Апеляційного суду м. Києва. Суд вважає, що відповідач уникає
явки до суду. На попередніх судових засіданнях представник відповідача позов не
визнав, посилаючись на те, що на час ДТП ОСОБА_2 не виконував службові
обов'язки та відсутня його вина у вчиненні ДТП.

Оскільки представник позивача не заперечує проти
заочного розгляду справи, а відповідач повідомлений про розгляд
справи належним чином, суд вважає за можливе провести заочний
розгляд справи.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним
чинності. Щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли
або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Оскільки правовідносини між сторонами виникли в 2003 році, тобто
до набрання чинності ЦК України, суд вважає необхідним
керуватися ЦК УРСР
1964 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.10.2003 року близько 20:20 год. на автодорозі по вул. Малиновського,
13 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода з вини ОСОБА_2., який порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху, а саме,
керуючи автомобілем марки "ВАЗ" д/н НОМЕР_1, під
час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню
обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати
його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "Лексус" д/н НОМЕР_2, що
належить позивачу, який зупинився на перехресті для виконання розвороту.

Наведене підтверджується даними, які містяться в
постанові судді Оболонського районного суду м. Києва № 3-32/07 від 14.02.2007 року.

З показань свідка ОСОБА_3
вбачається, що 20.10.2003 року близько 20:00 год. він, керуючи власним автомобілем, рухався
від станції метро «Оболонь» по вул. Маліновського. На перехресті на смузі зустрічного руху стояв автомобіль з увімкненим
покажчиком лівого повороту. Наближаючись до вказаного
автомобіля, побачив як автомобіль «ВАЗ» вдарив цей автомобіль у задню частину. Він проїхав перехрестя після чого
повернувся на місце пригоди. Коли на місце пригоди прибули працівники ДАІ, він
приймав участь у складанні схеми ДТП
та протоколу огляду місця ДТП.

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що
20.10.2003 року близько 20:00 год. він рухався на автомобілі «Мерседес» в третій смузі руху по вул.
Маліновського в напрямку пр-ту Оболонського. Побачивши на
перехресті автомобіль «Лексус», який стояв з увімкненим сигналом лівого повороту, він об'їхав його з правого боку та направився в
напрямку станції метро «Петрівка». В районі станції метро «Петрівка» йому
зателефонував ОСОБА_1 та повідомив про пригоду. Повернувшись
на перехрестя, побачив, що ДТП сталася на тому місці, де він востаннє бачив автомобіль «Лексус». Після
прибуття працівників ДАІ приймав участь в оформленні матеріалів пригоди.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 показали суду, що
20.10.2003 року вони рухались на автомобілі «Рено» під керуванням
ОСОБА_7 по вул. Малиновського в напрямку станції метро
«Оболонь» в лівій смузі. Попереду рухався автомобіль «ВАЗ» з маркуванням -
назвою підприємства. В другій смузі попереду автомобіля «ВАЗ» рухався
автомобіль «Лексус». Перед перехрестям біля
будинку № 13 автомобіль «Лексус» раптово без увімкнення покажчика повороту перестроївся в ліву смугу перед автомобілем
«ВАЗ» та зупинився на перехресті, після чого відбулось зіткнення між вказаними
автомобілями.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №
6981/6982 від 15.11.2004 року, з технічної точки зору пояснення водія автомобіля «Лексус»
ОСОБА_1 є неспроможними, пояснення водія
автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_2. можна вважати спроможними. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Лексус»
ОСОБА_1 повинен був керуватися
вимогами п.п. 10.1, 10.3, 10.4 ПДР, а водій автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_2 - вимогами п. 12.3 ПДР. З технічної точки
зору в даній дорожній обстановці волій
автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_2 не мав технічної можливості своїми односторонніми діями запобігти зіткненню. Однією з причин
настання даної ДТП, з технічної точки зору,

3

можуть бути дії водія автомобіля
«Лексус» ОСОБА_1, які суперечать вимогам п.п. 10.1, 10.3, 10.4 ПДР.

З досліджувальної частини висновку № 6981/6982 від
15.11.2004 року вбачається, що встановити дійсний характер руху автомобіля
«Лексус» до моменту зіткнення та механізм ДТП в рамках даного дослідження не
уявляється можливим. З урахуванням показань учасників ДТП та безпосередніх свідків пригоди
експерти прийшли до найбільш ймовірного, з технічної точки зору,
механізму ДТП: перед даною пригодою автомобілі «ВАЗ» та «Лексус» рухались у попутному напрямку у різних
смугах руху на відстані 10 м. один від одного. Безпосередньо перед перехрестям автомобіль
«Лексус» перестроювався з середньої смуги у крайню ліву з
метою повороту ліворуч і зупинився, водій автомобіля «ВАЗ», який рухався у
крайній лівій смузі, за рахунок того, що на його смузі виникла перешкода на незначній відстані, застосував гальмування
та прийняв дещо праворуч, але зіткнення уникнути не вдалося,
оскільки праворуч рухався мікроавтобус, а відстань до автомобіля
«Лексус» не дозволяла безпечно зупинитися.

Висновки зазначеної експертизи носять характер
ймовірності. Категоричних висновків експертами не надано. Висновок експертизи
ґрунтується на припущеннях про найбільш ймовірний
механізм ДТП, виходячи з пояснень учасників та
свідків пригоди. Крім цього, під час виконання експертизи експертом не були
досліджені всі показання свідків, та у висновку
експертизи містяться технічні дані, зазначені помилково, а тому суд не приймає
до уваги зазначений висновок експертизи.

Згідно з висновком судової
транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 678/7996 від 31.10.2006 року, в початковій фазі зіткнення у взаємному
контакті перебували права задня частина автомобіля
«Лексус» та ліва передня частина автомобіля «ВАЗ», при тому в момент первинного контакту поздовжні геометричні вісі зазначених
автомобілів були паралельними. Версія водія
ОСОБА_2. про механізм ДТП є з технічної точки зору неможливою, а версія водія ОСОБА_1 про обставини, які
передували зіткненню, і щодо механізму ДТП в цілому (в тому числі і про нерухомий стан автомобіля
«Лексус» в момент удару) є технічно спроможною. Водію
ОСОБА_2 в даній ситуації слід було, керуючись вимогами п.п. 12.1, 12.3, 13.1 ПДР, під час руху позаду автомобіля «Лексус»
по одній смузі вибрати безпечну швидкість і
необхідну дистанцію, які у разі зменшення водієм останнього транспортного засобу швидкості і його зупинки дозволяли
своєчасно вжити необхідних заходів попередження зіткнення
(об'їзд перешкоди або гальмування). Технічну можливість уникнення зіткнення в такій ситуації визначалось виконанням водієм ОСОБА_2
вимог п.п. 12.1, 12.3, 13.1 ПДР України, для чого у
нього не було перешкод технічного характеру. Волію Арістову Ю.Д. в даній
дорожній обстановці перед розворотом слід було керуватися вимогами п.п. 9.2,
10.1, 10.4 ПДР. Ознак технічного характеру, які б дали підстави вважати, що дії водія ОСОБА_1 в ситуації, що склалась, суперечили
вимогам ПДР, при експертному дослідженні механізму ДТП з використанням технічно спроможних вихідних даних не
виявлено.

При складанні даного висновку експертами, крім
вихідних даних що використовувались при складанні
попереднього висновку, об'єктами дослідження були пошкодження, які виникли у автомобіля «Лексус» внаслідок ДТП, а саме фотознімки та акт товарознавчого дослідження від 30.12.2003 року. З досліджувальної
частини вказаного висновку вбачається, що з
урахуванням отриманих механічних пошкоджень та розташування автомобілів -учасників ДТП на проїзній частині, спростовується
версія ОСОБА_2. та свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5. щодо обставин, які
передували ДТП, розташуванню транспортних засобів на момент контакту. Зазначений висновок
експертизи є категоричним.

Відповідно до ч. 1 ст. 440 ЦК УРСР шкода, заподіяна особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у
повному обсязі.

Згідно зі ст. 441 ЦК УРСР організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових
(службових) обов'язків.

У відповідності до п.п. 4,5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 під володільцем джерела
підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права

4

власності, повного господарського
відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем
джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом
підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела.
Відповідальність юридичної особи настає лише у
випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває з даною організацією
в трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у
зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу
вбачається, що автомобіль "ВАЗ" д/н НОМЕР_1 належить на праві власності ЗАТ НВП «Райз-Агро». Згідно наказу
Генерального директора ЗАТ НВП «Райз-Агро»
НОМЕР_4 ОСОБА_2. прийнято на посаду ІНФОРМАЦІЯ_1. Третя особа
ОСОБА_2 керував автомобілем на підставі подорожнього листа НОМЕР_3.

З розпорядження Генерального директора ЗАТ НВП
«Райз-Агро» НОМЕР_5 вбачається, що ним усі належні
відповідачу автомобілі, які передані працівникам для виконання посадових обов'язків, з 19:00 год. до 07:00 год. мають зберігатися на стоянці, розташованій по вул. Заболотного, 152 в м. Києві, за
винятком обставин, які письмово узгоджуються з керівництвом
підприємства. З доповідної записки директора департаменту кадрів та зв'язків із громадськістю ЗАТ НВП «Райз-Агро» від 24.11.2003
року, поданої на ім'я Голови комісії з дисциплінарної перевірки факту ДТП за участю ОСОБА_2. вбачається, що ДТП за участю ОСОБА_2. сталася в час, який не входить до складу робочого часу. А також, що ОСОБА_2 після 18:00 год. під час ДТП використовував належний
відповідачу автомобіль у власних потребах.

Проте документів, які б вказували на результати такої перевірки,
представник відповідача суду не надав. Отже
підстав для твердження, що 20.10.2003 року третя особа ОСОБА_2 неправомірно
заволодів належним відповідачу транспортним засобом, немає. Таким чином твердження представника відповідача
про те, що третя особа ОСОБА_2 на час
ДТП не виконував трудові (службові)
обов'язки не знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні.

В результаті зіткнення транспортних засобів сторін
по справі, автомобіль позивача було пошкоджено.

Згідно акту дослідження спеціаліста-автотоварознавця
№ 1028 від 30.12.2003 року розмір матеріальних збитків, заподіяних
позивачу, складає 27081,87 грн. За проведення автотоварознавчого дослідження
позивачем сплачено 741,40 грн., що підтверджується копіями
квитанцій від 14.11.2003 року та 16.01.2004 року.

Позивачем за власні кошти було проведено
відновлювальний ремонт автомобіля в ТОВ «Фокстрот-Авто».
Згідно копій рахунків ТОВ «Фокстрот-Авто» та копій фіскальних чеків,
матеріальні витрати по ремонту автомобіля становлять 29863,02 грн.

У відповідності до ст. 450 ЦК УРСР організації і громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення, зобов'язані
відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 453 ЦК УРСР присуджуючи відшкодування шкоди, суд відповідно до обставин справи зобов'язує особу, відповідальну за шкоду,
відшкодувати її в натурі або повністю відшкодувати заподіяні збитки.

В такому разі суд вважає необхідним стягнути з
відповідача на користь позивача 29863,02 грн. заподіяних
матеріальних збитків, 741,40 грн. вартості автотоварознавчого дослідження,
а всього суму матеріальної шкоди 30604,42 грн.

Згідно ст. 440-1 ЦК УРСР моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою,
яка заподіяла шкоду.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 року № 4 розмір
відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість

5

завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень,
істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих
стосунках.

Суд вважає, що пошкодженням автомобіля позивачу
було заподіяно моральної шкоди, яка виразилася у порушенні
нормального життєвого устрою позивача. Він не міг використовувати пошкоджений автомобіль. Дорожньо-транспортна пригода та її
наслідки на тривалий час порушили нормальний
життєвий устрій позивача і вимагали додаткових зусиль та витрат для відновлення життєвих та виробничих стосунків, оскільки
автомобіль використовувався також для роботи.
Позивач змушений була взяти позику для відновлення пошкодженого автомобіля та тривалий час не мав можливості розрахуватися з
особами, у яких позичав кошти на ремонт автомобіля.

Проте, суд вважає, що розмір
моральної шкоди не відповідає рівню душевних страждань та переживань, яких позивач зазнав у зв'язку з пошкодженням його майна.
Розмір моральної шкоди позивачем завищено,
а тому він підлягає зниженню до 5000 грн.

Також, суд, керуючись ст. 88 ЦПК України, вважає
необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 1056 грн.
державного мита.

На підставі викладеного, та керуючись, ст.ст. 440,
440-1, 441, 450,453 ЦК УРСР (1964 року), ст.ст. 10, 60, 38, 42, 130, 174, 175, 197, 198, 208, 209, 212-215,
218, 224, 226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1
до Закритого акціонерного товариства Науково-виробниче
підприємство «Райз-Агро», третя особа ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП.

Стягнути з Закритого акціонерного
товариства Науково-виробниче підприємство «Райз-Агро» на користь ОСОБА_1 30604,42 грн. матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної
шкоди, 1056 грн. державного мита.

В іншій частині позову відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути
подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду
м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва шляхом
подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення, та апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.