У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18
липня
2007 року                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України в складі :

головуючого                   Гнатенка А.В.,

суддів:                              Григор'євої
Л.І.,     Косенка В.Й.,

Гуменюка В.І.,       Данчука В.Г.
-

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні
жилим приміщенням та виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Вінницького поштамту про визнання
ордера недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Вінницької області від         22 березня 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У червні 2006 року позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом,
мотивуючи його тим, що 17 лютого 2006 року адміністрацією Вінницької дирекції
поштамту на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету
Вінницького поштамту від 9 лютого 2006 року на її ім'я був виданий ордер
НОМЕР_1 на кімнату №АДРЕСА_1 у м. Вінниці. Зазначала, що 22 лютого 2006 року
відповідачці також був виданий ордер НОМЕР_2 на вказану кімнату, який рішенням
адміністрації та профспілкового комітету Вінницького поштамту від 4 квітня 2006
року був анульований.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди в користуванні спірною
кімнатою, просила зобов'язати її усунути перешкоди в користуванні цією кімнатою
та виселити з неї на підставі ст. ст. 109, 117, 129 ЖК України.

У листопаді 2006 року ОСОБА_2 звернулась в суд із зустрічним позовом,
мотивуючи його тим, що з червня 1992 року постійно мешкає в спірній кімнаті,
регулярно сплачує кошти за користування нею, іншого житла не має.

Посилаючись на те, що ордер ОСОБА_1. на спірне жиле приміщення був виданий
із порушенням вимог чинного законодавства, просила визнати його недійсним на
підставі ст. ст. 59, 129 ЖК України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 2 лютого 2007 року позов
ОСОБА_2. задоволено: визнано виданий ОСОБА_1. ордерНОМЕР_1 недійсним, у
задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22 березня 2007 року
рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 2 лютого 2007 року скасовано,
позов ОСОБА_1. задоволено: визнано ОСОБА_2. такою, що втратила право
користування спірною кімнатою, виселено її з указаної кімнати без надання
іншого жилого приміщення, стягнуто з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. 16 грн.
судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2. відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_2   просить скасувати рішення апеляційного суду
Вінницької області від
22 березня 2007 року та залишити в силі рішення Ленінського районного
суду                       м. Вінниці від
2 лютого 2007 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом
норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2. підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі спільного рішення
адміністрації та профспілкового комітету Вінницького поштамту від 9 лютого 2006
року ОСОБА_1. 17 лютого 2006 року був виданий ордерНОМЕР_1 на кімнату        №АДРЕСА_1 у м. Вінниці.

Згідно з протоколом №НОМЕР_3 спільного засідання адміністрації, профкому та
працівників Вінницького поштамту було вирішено вважати вільною кімнату
№АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Рішенням спільного засідання адміністрації та профкому Вінницького поштамту
(протокол №НОМЕР_4) вирішено ордерНОМЕР_1 від         17 лютого 2006 року визнати дійсним, а
ордер НОМЕР_2 від 22 лютого 2006 року, виданий ОСОБА_2. на кімнату АДРЕСА_1,
вважати недійсним та анулювати його (а.с. 13).

Задовольняючи позов ОСОБА_2. про визнання ордераНОМЕР_1 від                 17 лютого 2006 року, виданого
ОСОБА_1., недійсним і відмовляючи ОСОБА_1. у позові про усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_2. такою, що втратила
право на користування цим приміщенням, і її виселення, суд виходив із того, що
ордерНОМЕР_1 від 17 лютого 2006 року на кімнату №АДРЕСА_1 був виданий               ОСОБА_1. з порушенням вимог
чинного законодавства України: ст. 129 ЖК України та п. 10 Примірного положення
про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3
червня 1986 року № 208 (далі - Положення).

При цьому суд дав належну оцінку рішенню спільного засідання адміністрації
та профкому Вінницького поштамту від 4 квітня 2006 року, яким  було визнано недійсним та анульовано ордер
НОМЕР_2 від 22 лютого 2006 року  всупереч
вимогам ст. 59 ЖК України - у позасудовому порядку - і визнано спірну жилу
кімнату вільною без дотримання вимог ст. 72 ЖК України,  відповідно до якої прийняття вказаного
рішення було можливим за умови визнання в судовому порядку ОСОБА_2. такою, що
втратила право користування спірною жилою кімнатою, внаслідок її відсутності
понад встановлені ст. 71 ЖК України строки.

Висновок суду є законним і обґрунтованим виходячи з того, що ОСОБА_2 у
встановленому законом порядку набула право користування жилим приміщенням
відповідно до ст. 129 ЖК України - на підставі виданого ордера; це право не
втратила, оскільки на час прийняття рішення про надання спірної кімнати
ОСОБА_1. продовжувала працювати на дільниці міжміського телефонного зв'язку № 2
Центру технічної експлуатації міжміського телеграфно-телефонного зв'язку та
користуватися цією кімнатою, сплачувала кошти за користування нею й комунальні
послуги.

У зв'язку з цим суд дійшов правильного висновку про відсутність
передбачених законом (ст. ст. 71, 125, 132 ЖК України) підстав для визнання її
такою, що втратила право користування жилим приміщенням, і виселення.

Зазначені висновки узгоджуються також із нормами ст. ст. 9, 59 ЖК України
та Положенням, які регулюють порядок надання жилої площі в гуртожитках і якими
не передбачено право адміністрації підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного
профспілкового комітету анулювати виданий ордер, оскільки згідно зі ст. 129 ЖК
України ордер є підставою для вселення на надану жилу площу, після якого
особа набуває право користування жилим приміщенням. Позбавлення такого права
або виселення особи можливе лише з підстав, передбачених законом, зокрема, ст.
ст. 59, 72, 107, 109 ЖК України. Виключно з підстав і в порядку, передбачених законом, може здійснюватись обмеження
права користування жилим приміщенням (ч. 3 ст. 9 ЖК України).

Скасовуючи законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції й
постановляючи нове рішення про задоволення позову та відмову в задоволенні
зустрічного позову, апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального
права щодо надання та позбавлення жилої площі в гуртожитках, у зв'язку з чим
відповідно до ст. 339 ЦПК України рішення апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 березня 2007 року  скасувати, залишити в силі рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці від
2 лютого 2007 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.В. Гнатенко

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Й.
Косенко

В.Г. Данчук