Справа № 22-1900                                                   Головуючий
1 інстанції Кобаль М. І.
Категорія 21                                                                               Доповідач      ВисоцькаВ.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

15 лютого 2007
року                                                                                           м.
Донецьк

Апеляційний суд        Донецької області

в складі

головуючого   ВИСОЦЬКОЇ B.C.

суддів БІЛЯЄВОЇ
О.М., ОСИПЧУК О.В.

при секретарі
ПОМЕТУН С.М.

з участю
позивача ОСОБА_1,   представника
відповідача ПИШНЯК Р.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку апеляційну скарги          відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від

нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Шахтарську
Донецької області на рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області
від 1 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Шахтарську
Донецької області  (далі Фонд) про
відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ: 20
листопада 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що він працював під землею з 1974 року, де отримав професійне
захворювання - пневмоконіоз. Відповідно до висновку МСЕК від 19 лютого 2003
року йому було встановлено 25 % втрати професійної працездатності безстроково.
Посилаючись на те, що згідно вимог чинного законодавства він має право на
відшкодування моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я, ОСОБА_1 просив
стягнути з   Фонду на його користь на
відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Рішенням
Шахтарського міськрайонного суду
Донецької області   від 1 грудня
2006 року позовні вимоги ОСОБА_1   до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Шахтарську
Донецької області   про відшкодування
моральної шкоди задоволені частково. На користь ОСОБА_1   з відповідача було стягнуто моральну шкоду у
розмірі 13 000 гривень.

В
апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та постановити
нове, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки суд першої інстанції не
врахував, що дію закону, яким передбачено стягнення моральної шкоди, зупинено
на 2006 рік законом України „Про державний бюджет України на 2006 рік",
позивач на надав доказів завдання йому моральної шкоди. В судовому засіданні
представник відповідача ПИШНЯК Р.І. підтримав скаргу.

Позивач
ОСОБА_1 просив скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції встановив, що позивачу завдано моральну шкоду
професійним захворюванням : завдано фізичний біль, він не може вести звичайний
спосіб життя, порушені його нормальні життєві зв'язки, вимагає від нього
додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, судом встановлено
порушення законних прав позивача по справі. Оскільки по справі встановлено
втрату позивачем 25 % професійної працездатності, суд визначив та стягнув із
відповідача 13 000 грн. моральної шкоди.

Апеляційний
суд вважає, що    апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, рішення суду
зміненню з наступних підстав.

Відповідно до ст.
309 п. п. З, 4 ЦПК України
підставами для зміни рішення
невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За змістом
ст.ст.1, 21, 28, 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" на Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України покладено
обов'язок відшкодовувати застрахованим особам моральну шкоду, у зв'язку з
ушкодженням здоров» я, заподіяну умовами виробництва, при цьому сума страхової
виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1
знаходився в трудових відносинах з підприємствами вугільної промисловості,
працював під землею, у зв'язку з впливом шкідливих умов праці він отримав
професійне захворювання.

Висновком МСЕК 19 лютого 2003 року позивачу вперше
встановлено 25 % втрати працездатності у зв'язку з професійним захворюванням
безстроково (а.с.10 ). За таких обставин суд дійшов правильного висновку про
наявність у позивача права вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю,
за нормами вищеназваного Закону.

Доводи апеляційної скарги про відсутність наявності факту
заподіяння позивачу моральної шкоди спростовується матеріалами справи.

З медичних документів (а.с.11) вбачається, що позивач
страждає на фізичний біль, йому важко дихати , він  тривалий час знаходиться та лікуванні.

За таких обставин суд першої інстанції правильно вважав
доведеним факт заподіяння потерпілому моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо припинення норми законом
України „Про Державний бюджет України на 2006 рік" неспроможні, оскільки
правовідносини сторін виникли раніше, до дії зазначеного Закону.

Інші доводи відповідача неспроможні та не дають підстав
вважати, що судом порушені норми матеріального чи процесуального права, що
дають підстави для скасування судового рішення.

Однак з висновками суду щодо визначення розміру моральної
шкоди, що підлягає стягненню на користь позивачки погодитися не можна.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди" від 31
березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних
позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються
характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої
травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих
і виробничих стосунках.

Визначаючи
розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд
повинен навести в рішенні відповідні мотиви. Апеляційний суд вважає, що суд
першої інстанції не урахував конкретні обставини справи, характер та ступінь
моральних страждань позивача, вплив на його душевний стан, неможливість жити
повноцінним життям,   визначивши таке
відшкодування в розмірі 13 000 грн.

З урахуванням
того, що у зв'язку з профзахворюванням позивач втратив 25% працездатності, з
урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння, фізичних та  моральних
страждань  потерпілого   -
позивача,   інших  негативних
наслідків,

2

апеляційний суд
вважає, що є   підстави для зменшення
визначеного судом розміру моральної шкоди до 8 000 грн.

За таких підстав
апеляційний суд приходить до висновку, що
апеляція підлягає частковому задоволенню.

Керуючись
ст.ст.307- 313 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну   скаргу
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в   м. Шахтарську   Донецької області  задовольнити частково.

Рішення
Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 1 грудня    2006 року
змінити.

Стягнути
з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Шахтарську
Донецької області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 8 000
грн.

В решті позову
відмовити.

Рішення   апеляційного   суду
набирає   законної   сили
з   моменту       її проголошення.

Касаційна
скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.