Справа №1667                                                        Головуючий
в першій інстанції - Овчаренко Н.Г.
Категорія 41                                                            Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22  лютого  2007
року  колегія  суддів
судової  палати  з
цивільних  справ  апеляційного
суду Дніпропетровської області в складі: Головуючого ТамакуловоїВ.О.,
суддів        Котушенко СП., Лисичної Н.М.,
при секретарі Качур Л.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в М.Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника державного підприємства «Придніпровська
залізниця» на рішення Кіровського районного суду М.Дніпропетровська від 20
листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства
«Придніпровська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та
середнього заробітку за затримку розрахунку, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2004
року ОСОБА_2 звернулося до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом
(а.с.57, 86, 169) до державного підприємства «Придніпровська залізниця» про
стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за
затримку розрахунку, мотивуючи це тим, що раніше він знаходився в трудових
правовідносинах з відповідачем, а 6 листопада 2001 року був звільнений з роботи
за п.3 ст.40 КЗпП України.

При звільненні
йому не була виплачена заробітна плата за листопад 2001 року у розмірі 126
гр.90 коп., тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму та
середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Справа судами
розглядалася неодноразово. Останнім рішенням Кіровського районного суду
М.Дніпропетровська від 20 листопада 2006 року позов задоволено.

В
апеляційній   скарзі   представник
відповідача   ставить   питання
про   скасування   рішення,

посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування

норм матеріального права і про
ухвалу нового рішення.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів

апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою
частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до
ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать
йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Як вбачається з
матеріалів справи, з 1995 року сторони знаходилися в трудових правовідносинах,
а 6 листопада 2001 року позивач був звільнений з роботи за п.3 ст.40 КЗпП
України. При цьому він не отримав належної йому від підприємства суми 126 гр.90
коп. За таких обставин суд дійшов до правильного висновку про стягнення
вказаної суми на користь позивача.

Доводи
апеляційної скарги про те, що позивачу була видана річна форма для безкоштовних
службових поїздок, яку він не повернув при звільненні, за що була начислена
заборгованість в сумі 155 гр.36 коп. і відрахована в 2003 році з не отриманої
позивачем заробітної плати, що знаходилась на депоненті, не є підставою для
скасування рішення в зазначеній частині, оскільки питання про відрахування із
заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо)
вирішується в іншому встановленому для цього порядку.

Разом з тим,
колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо стягнення
на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку, оскільки
згідно зі ст.117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку наступає
за наявності вини власника. Проте з матеріалів справи вбачається, що ні в день
звільнення ні після цього позивач за отриманням розрахунку не з'явився, в
результаті чого нарахована йому сума була віднесена на депонент.

20 листопада
2003 року позивач направив відповідачу заяву про видачу йому трудової книжки та
виплату заробітної плати за листопад 2001 року, на що 5 грудня 2003 року йому
була дана відповідь НОМЕР_1 про необхідність явки за їх отриманням в особовий
стіл та бухгалтерію господарської служби залізниці але безрезультатно. Трудова
книжка була вручена позивачу в судовому засіданні 29 вересня 2004 року під час
розгляду даної справи, а за отриманням розрахунку він до цього часу так і не
з'явився.

Враховуючи відсутність вини відповідача в невиплаті
позивачу належної йому від підприємства суми в строки, зазначені у ст.116 КЗпП
України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої
інстанції в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при
звільненні з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в даній
частині.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд без мотивно
стягнув з відповідача на користь держави 1730 гр. В даній частині рішення суду
також підлягає скасуванню з ухваленням нового про стягнення з відповідача на
підставі ст.88 ЦПК України судового збору на користь держави у розмірі 1% від
стягнутої суми, але не менше 3 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що
складає 51 гр., та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
у розмірі ЗО гр. на користь територіального управління ДСА у Дніпропетровській
області.

Керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника державного підприємства
«Придніпровська залізниця» задовольнити частково.

Скасувати рішення Кіровського районного суду М.Дніпропетровська від 20
листопада 2006 року в частині стягнення з державного підприємства
«Придніпровська залізниця» середнього заробітку за затримку розрахунку в сумі
18913 гр.54 коп. та судових витрат у розмірі 1730 гр.

Стягнути з державного підприємства «Придніпровська
залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 51 гр. та на користь
територіального управління ДСА у Дніпропетровській області витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гр.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до державного
підприємства «Придніпровська залізниця» про стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку.

В іншій
частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення але може бути оскаржене в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.