РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у
складі:

Головуючого,
судді   Берзіньш B.C.,

суддів
М'ясоєдової Т.М., Дралло І.Г., при секретарі   Дермоян Т.Ю. з участю: позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі справу за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Бахчисарайського районного
суду Автономної Республіки Крим від 21 вересня 2006 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.05.2005 року близько "09 години
відповідач ОСОБА_3, яка знаходилася на сходовому майданчику будинку №1 по
вулиці Ялтинській станції Сирень
Бахчисарайського району стала ображати позивача ОСОБА_1 нецензурною
лайкою, а потім нанесла їй декілька ударів в область голови та по різним
частинам тулуба, чим заподіяла позивачці гострого фізичного болю. 23.05.2005
року позивачка звернулася у чергову частину Бахчисарайського РВ з заявою
відносно факту заподіяння тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_3, а також пройшла
обстеження у судово-медичного експерта. На підставі акту МСЕК №221 від
23.05.2005 року у позивачки встановлені тілесні ушкодження легкого ступеню
тяжкості. В результаті дій відповідача позивачка зазнала фізичного болю, стид
та приниження, проходила курс лікування та продовжує перебувати у пригніченому
стані, чим їй спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 5000 грн. і просить
стягнути з відповідача. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача
матеріальну шкоду в розмірі 211, 95 грн. витрат на лікування.

Рішенням
Бахчисарайського районного суду АР Крим від 21 вересня 2006 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2000 грн. у
відшкодування моральної шкоди та 8,50 грн. судового збору. В задоволенні решти
вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду першої
інстанції від 21.09.2006 року як необгрунтованого, постановленого з порушенням
норм матеріального та процесуального права з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки
суду не відповідають фактичним обставинам справи, постановою органів дізнання в
порушенні кримінальної справи відмовлено за відсутністю події злочину, доказів
того, що ОСОБА_3 побила ОСОБА_1
не надано.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_4, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги представника

Справа №22ц-418/07                         Головуючий суду першої інстанції               Позняк
О.М.

Доповідач                                           М'ясоєдова Т.М.

відповідача,
судова   колегія   вважає,
що апеляційна   скарга   підлягає
задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі статтею 303 Цивільного процесуального кодексу
України при розгляді справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та
стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі 2000 грн., місцевий суд
виходив з того, що сукупністю непрямих доказів по справі підтверджується той
факт, що саме ОСОБА_3 заподіяла ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Між тим з такими висновками місцевого суду погодитися не можна, оскільки
вони не в повній мірі відповідають фактичним обставинам, матеріалам справи та вимогам
закону.

Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за
наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зі
змісту наведеної норми права випливає, що основною умовою відшкодування
моральної шкоди є наявність вини особи, яка завдала шкоду.

На підставі ч. 1 ст. 1166 наведеного кодексу майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам
фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Кожна сторона відповідно до ч. З ст. 10 Цивільного процесуального кодексу
України повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України,
доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та
інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються
на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 проживають в сусідніх квартирах будинку 1 по вулиці Ялтинській станції Сирень, Бахчисарайського
району. На протязі тривалого часу між сторонами склалися неприязні відносини.

23 травня 2005 року ОСОБА_1
звернулася з письмовою заявою до Бахчисарайського районного відділу ГУ МВС України в АР
Крим і просила прийняти міри до сусідки ОСОБА_3, яка в ході сварки за місцем
проживання 23.05.2005 року причинила їй тілесні ушкодження.

По результатам перевірки органами дізнання була прийнята 08.01.2006 року
постанова про відмову в порушенні кримінальної справи по заяві ОСОБА_1 на
підставі п. 1 ст. 6 КПК України за відсутністю події злочину, оскільки
очевидців нанесення заявниці тілесних ушкоджень сусідкою ОСОБА_3 встановлено не
було.

У встановленому законом порядку постанова від 08.01.2006 року зацікавленими
особами оскаржена не була. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 також не були очевидцями сварки, яка відбулася між сторонами 23.05.2005
року.

Інших доказів які б підтверджували, що саме ОСОБА_3 побила ОСОБА_1 в матеріалах
цивільної справи не має.

Таким чином, факт спричинення позивачці легких тілесних ушкоджень саме
відповідачкою нічим не підтверджується.

Районний
помилково дійшов висновку про те, що з вини відповідачки позивачці спричинена
моральна шкода на суму 2000 грн.

Шкода, заподіяна особі , і майну громадянина підлягає
відшкодуванню в повному обсязі згідно
чинного законодавства особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою
є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Оскільки позивачка відповідно до вимог ч. З ст. 10
ЦПК України не надала допустимих і достатніх доказів на
підтвердження своїх позовних вимог і матеріалами перевірки заяви ОСОБА_1 та
матеріалами цивільної справи не доведено, що діями відповідачки, позивачці були нанесені 23.05.2005 року тілесні ушкодження,
законних підстав для притягнення ОСОБА_3 до
відповідальності за нанесену позивачці матеріальну і моральну шкоду не
має.

За таких обставин колегія суддів вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної і
матеріальної шкоди слід залишити без задоволення в повному обсязі.

Виходячи з того, що обставини, що мають значення
для справи, які суд вважав встановленими недоведені, рішення
суду першої інстанції відповідно до пункту 2 частини 1 статті 309 Цивільного процесуального кодексу України підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної і матеріальної шкоди.

Доводи апелянта про скасування рішення суду в
повному обсязі з направленням справи на новий розгляд не
приймаються судовою колегією до уваги, тому що апелянтом в скарзі не наведено мотивованих підстав, передбачених положеннями ст. 311
ЦПК України і не наведено обґрунтувань, які свідчать
про те, що судовим рішенням про відмову ОСОБА_1 в позові про
стягнення матеріальної шкоди порушені законні права і охоронювані
законом інтереси ОСОБА_3

На підставі викладеного суд
апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню частково в частині задоволення
позову ОСОБА_1, а в решті рішення слід залишити без змін

З урахуванням наведеного і керуючись пунктом 2
частини 1 статті 309, статтями 303, 304, 313, 314, 316, 317, 319
Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Бахчисарайського районного суду Автономної
Республіки Крим від 21 вересня 2006 року в частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди
скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_1
у задоволенні позовних вимог.

В решті - рішення Бахчисарайського районного суду
від 21 вересня 2006 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржено у касаційному порядку до
Верховного Суду України у двохмісячний

Судді:  Берзіньш B.C.

М'ясоєдова Т.М.