Справа № 22-ц-956                                                       Головуючий в 1 інстанції- Макаганчук В.І.
Категорія-21                                                                         Доповідач-
УХВАЛА

іменем України

06
лютого 2007 року   Апеляційний суд
Донецької області в складі: головуючого- судді Пономарьової О.М.

суддів-
Бабенка П.М. ,Бовдаренко л.І. при секретарі - Баклановы Ю.В. розглянувши   у відкритому судовому засіданні в
м.Донецьку   цивільну справу   за позовом ОСОБА_1    до
відділення   виконавчої  дирекції
Фонду  соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Жданівка
Донецької області про відшкодування моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006
року позивач звернувся до відповідача з вказаним позовом, в обґрунтування якого
послався на те, що під час роботи у шкідливий умовах на підприємствах вугільної
галузі він отримав профзахворювання, втратив 60% професійної працездатності,
чим йому спричинено моральну шкоду, на відшкодування якої просив стягнути з
відповідача 50 000 грн.

Рішенням
Жданівського міського суду Донецької області від 22 листопада 2006 року
частково задоволені вказані позовні вимоги позивача, стягнуто на його користь
на відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної
працездатності 20 000 грн., в решті позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким
відмовити позивачеві в задоволенні позову ,посилаючись на те, що це рішення
ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначив, що
рішення суду першої інстанції суперечить діючому законодавству, не відповідає
фактичним обставинам справи ,суд невірно застосував норми матеріального та
процесуального права, не врахував, що відповідно до п.27 ст.77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006 рік» зупинено на 2006 рік дію ст.ст.
21,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

Також суд не
врахував , що моральна шкода/позивачеві може бути відшкодована лише на підставі
висновку МСЕК, що позивач не надав судові доказів про заподіяння йому моральної
шкоди, що йому сплачуються страхові виплати , чим відшкодовується втрата
здоров'я.

Суд не надав належної оцінки наявним доказам у справі, в тому числі і тій
обставині, що позивач звільнився на пенсію у 1980 році, захворів на
профзахворювання у 1998 році, суд не навів в рішенні мотиви, згідно яких він
визначив вказану суму відшкодування, не врахував, що відділення Фонду
відшкодовує позивачеві суми на зідшкодування шкоди, завданої його здоров'ю,
позивач пропустив строк позовної давності, передбачений ст..233 КзПП України і відповідно до ст..237-1 ЦПК відшкодувати моральну шкоду позивачеві повинне
підприємство, з вини якого він втратив працездатність.

В судовому
засідання апеляційного суду сторони не з'явились, повідомлені про час та місце
слухання справи належним чином.

2

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали цивільної справи ,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає ,що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення
та ухвали суду слід залишити без змін  з
наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено , що позивач тривалий час працював в
підземних умовах на підприємствах вугільної
промисловості, де в результаті шкідливих умов праці захворів на
професійні захворювання.

Згідно висновку МСЕК від 13.07.04 року позивачеві вперше встановлено 60%
втрати професійної працездатності через
профзахворювання - антракосілікоз, хронічний бронхіт, легеневу недостатність 1-2 ступеня безстроково, йому встановлено третю
групу інвалідності.

Позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому ,що він переніс і
зносить фізичні та душевні страждання через
втрату здоров'я, оскільки відчуває фізичний біль у грудях ,приступи задухи, запаморочення, болі у суглобах, підвищений тиск
крові, слабкість. Постійно лікується, змінився його
звичайний спосіб життя, побутова робота стала для нього важкою, він не
може обходитись без ліків.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції
виходив з вказаних обставин та вимог ст.ст.
1,21,28,34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" на Фонд
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України покладено обов'язок відшкодовувати
застрахованим особам моральну шкоду, у зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяну
умовами виробництва..

Відповідно до ст..23 ЦК України, п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа має
право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення
її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно
від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або позбавлення
можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди ,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають істотне
значення, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Встановлені
судом обставини про втрату професійної працездатності позивача та спричинення йому моральної шкоди підтверджені як
письмовими доказами (даними трудової книжки, актом
розслідування профзахворювань . висновками Донецької ОКБП та МСЕК, виписками з
лікарняних карток), так і поясненнями сторін.

За таких обставин суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт
заподіяння потерпілому моральної шкоди.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд урахував конкретні обставини
справи, характер та ступінь моральних страждань позивача, вплив на його душевний стан, неможливість жити повноцінним життям,
наявність інвалідності, ступеню втрати працездатності й з
дотриманням вимог ч.3 ст.34 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" визначив таке відшкодування в сумі 20 000 грн.

При встановленні зазначених фактів і постановлен ні рішення судом не було порушено норм процесуального права та правильно застосовано норми
матеріального права. Суд всебічно, повно і об'єктивно
дослідив надані сторонами докази, дав їм належну оцінку та дійшов до правильного висновку про підставність вимог
позивача, та щодо розміру відшкодування.

Доводи представника відповідача про те ,що оскільки Законом України «Про
державний бюджет України на 2006 рік»
зупинено на 2006 рік дію ст..ст.21,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та

3

Професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності", тому судові слід було
відмовити в задоволенні позову , не заслуговують на увагу, оскільки спірні
правовідносини і право позивача на відшкодування виникли до набрання чинності
вказаним законом і цей закон зворотної сили не має, останнім законом не
передбачений строк позовної давності за вимогами про відшкодування моральної
шкоди.

Інші   доводи   апеляційної
скарги      не   спростовують   висновків
суду   першої інстанції,
оскільки  вони не ґрунтуються на законі.

Виходячи з вказаного, апеляційний
суд не вбачає підстав для задоволення апеляції та скасування рішення суду
першої інстанції..

Керуючись ст.ст.ЗОЗ, п.1 ч.1 ст.307
, ч.1 ст.308. 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Жданівка
Донецької області відхилити.

Рішення
Жданівського міського суду Донецької області від 22 листопада 2006 року
залишити без змін.

Ухвала набуває
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з
моменту набрання нею законної сили.