У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

04 квітня 2007 року                                                                                                 м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Григор'євої Л.І.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                      Барсукової
В.М.,

Балюка
М.І.,                       Берднік І.С.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Богородчанського
районного суду Івано-Франківської області від 30 грудня 2003 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2004 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1. звернувся з
позовом до ОСОБА_2., ОСОБА_3. про стягнення
23000 грн. моральної шкоди, обґрунтовуючи тим, що є власником торгового
павільйону-кафе у АДРЕСА_1, який здав в оренду відповідачам, а
також передав їм ключі. При цьому було перевірено справність електроприладів.
Через деякий час сталась пожежа, якою позивачу заподіяна шкода. Оскільки пожежа
сталась з вини відповідачів, просив стягнути спричинені збитки.

Відповідачі звернулись до суду із
зустрічним позовом про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що ОСОБА_1. звинуватив їх у тому, що внаслідок їхніх дій йому
завдано шкоду і вони винні в пожежі. ОСОБА_1 поширює відомості, які не відповідають
дійсності та порочать їх честь, гідність і ділову репутацію. Договору оренди з
позивачем вони не укладали, а тому не можуть нести відповідальність за шкоду,
спричинену його майну. Дії ОСОБА_1. призвели до моральних страждань, тому
просили стягнути з нього 23000 грн. моральної шкоди та зобов'язати його
публічно вибачитись через пресу.

Рішенням Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2003 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2004 року,
позов ОСОБА_1. задоволено та стягнуто з відповідачів 23000грн.
заподіяної шкоди і судові витрати у справі, а в зустрічному позові ОСОБА_2.. та ОСОБА_3. відмовлено за безпідставністю.

У касаційній скарзі ОСОБА_2. і ОСОБА_3 просять скасувати вказані судові
рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Задовольняючи позов про відшкодування ОСОБА_2. і  ОСОБА_3 шкоди, суд виходив із того, що відповідачі знаходились у
приміщенні кафе “Лагуна” у день перед пожежею, оглядали електрообладнання з
метою укладення договору оренди, пожежа сталась унаслідок аварійного режиму
роботи мікрохвильової печі, а тому між діями відповідачів і завданими пожежею
збитками існує причинний зв'язок. А тому згідно зі ст. 440 ЦК УРСР відповідачі
повинні відшкодувати заподіяні збитки, оскільки не довели, що шкода заподіяна
не з їхньої вини.

Однак погодитися з такими висновками
суду не можна, оскільки суд дійшов їх у порушення вимог ст.ст. 15, 30, 40, 62
ЦПК України (1963 року) без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування
обставин справи, прав та обов'язків сторін у даних правовідносинах.

Відповідно до ст.ст. 30, 40 ЦПК України
(1963 року) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень; пояснення сторін, що мають значення
для справи, підлягають перевірці і оцінці поряд з іншими зібраними в справі
доказами.

Відповідно до ст. 440 ЦК РСР шкода,
заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації
підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за
винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР. Той, хто заподіяв
шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з
його вини.

Суд визнав встановленими ті обставини,
які не підтверджені належними доказами. Так, судом першої інстанції, на що не
звернув уваги і апеляційний суд, не було встановлено: чи передавались
відповідачам у встановленому порядку у володіння майно, а саме кафе “Лагуна”; у
чому полягає вина відповідачів; чим підтверджується неправильне користування
відповідачами мікрохвильовою пічкою та чи існує причинний зв'язок між діями
відповідачів і заподіяними збитками. Так, з позовної заяви, пояснень сторін
убачається, що саме позивач включав у присутності ОСОБА_2., ОСОБА_3. мікрохвильову піч у день пожежі, доказів, що нею
користувались відповідачі не представлено. Судом не враховано також і те, що в
даному приміщенні в той день проводились зварювальні роботи і не встановлена
однозначно причина пожежі. Суд першої інстанції не перевірив належним чином цих
обставин та не дав їм належної оцінки.

Таким чином, суд, усупереч вимогам ст.
40 ЦПК України (1963 року) належним чином не перевірив і не дав правової оцінки
поясненням сторін у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, що мають
значення для справи.

За таких обставин судові рішення не
можуть вважатися законними та обґрунтованими, у зв'язку із чим підлягають
скасуванню й направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верхового Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від    30
грудня 2003 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області                 від 23 березня 2004 року
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

І.С. Берднік