СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц -
227 / 2007                                        Головуючий в 1 інстанції - Стребіж Н.М.
Категорія -39/40                                                  Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

20 лютого 2007
року                 Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого   - Глущенко Н.Г.

суддів                 - Григорченка Е.І., Прозорової М.Л.

при секретарі  - БілоконьН.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення
Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 9 жовтня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.
Ф.Е.Дзержинського" про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка
ОСОБА_1звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати
рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.10.2006 року та
ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначеним рішенням позивачці
відмовлено в її позовних вимогах в повному обсязі /т. 1 а. с. 243-247/.

Як на підстави апеляційної скарги
позивачка посилається на те, що рішення є незаконним. Крім того, як вважає позивачка, суд не дав
належної оцінки доказам по справі, які
були надані як нею, так і відповідачем / т. 2 а. с. 5-6 /.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечує / т. 2 а. с. 23-25 /.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивачка згідно наказу НОМЕР_1 від 23.04.1987 року була
прийнята на роботу черговою бюро перепусток у відомчу охорону Дніпровського
металургійного комбінату ім. Ф.Е.Дзержинського, який з 1997 року є ВАТ "
Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського". З жовтня 2004 року
ОСОБА_1працювала черговою бюро перепусток відділу контролю за транспортним
режимом експертно-аналітичного управління комбінату у зв'язку з удосконаленням
структури управління
комбінату / а. с. 17-19 /.

2

Наказом НОМЕР_2
від 26.12.2005 року ОСОБА_1була звільнена з роботи по скороченню штатів -
п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги згідно ст. 44 КЗпП
України / а. с. 9 /.

Також судом
встановлено, що наказом генерального директора ВАТ " Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" від 11.08.2005 року НОМЕР_3
" Про затвердження організаційної структури управління комбінатом", у
відповідності з протоколом засідання Спостережної ради від 25.06.2005 року
НОМЕР_4, було ліквідовано експертно-аналітичне управління комбінату і відділ
контролю та прогнозування, та на їх базі було створено управління економічної
безпеки / а. с. 12-15 /, у зв'язку з чим, наказом по комбінату від 14.09.2005
року НОМЕР_5, було ліквідовано у відділі по контролю за транспортним режимом
експертно-аналітичного управління 12 посад чергових бюро перепусток, тобто було і ліквідовано посаду, яку
займала позивачка ОСОБА_1., а функції по оформленню та видачі постійних,
тимчасових і разових перепусток, які надають право проходу (виходу) на
підприємство передано інспекторам управління охорони без збільшення штатної
кількості працівників. Цим же наказом від 14.09.2005 року функції по оформленню
та видачі пропускних документів, які надають право в'їзду ( виїзду) на
територію комбінату, для ввозу (вивозу) матеріальних цінностей, проведенню
обліку отриманих бланків, виданих і повернутих перепусток та складанню
звітності - передано економістам бюро оформлення та контролю супроводжувальних
документів відділу збуту без збільшення штатної кількості робітників / а. с.
10-11/.

У зв'язку з вище
зазначеними обставинами відповідачем було проведено розірвання трудового
договору з позивачкою з додержанням передбаченого ст. 49-2 КЗпП України порядку
вивільнення працівників до якого вони попереджуються про наступне вивільнення
не пізніше ніж за два місяці. Одночасно роботодавець пропонує працівникові
роботу на тому ж підприємстві за відповідною професією чи спеціальністю, а за
відсутністю такої роботи - іншу. При вивільненні працівника враховуються його
переважне право й перевага перед іншими у залишенні на роботі.

Так, судом
встановлено, що ОСОБА_1в усній формі була ознайомлена з наказом НОМЕР_5 від
14.09.2005 року про майбутнє вивільнення, що підтвердила сама позивачка в
судовому засіданні, а також підтверджується актом від 19.09.2005 року,
попередженням від 26.09.2005 року про наступне вивільнення починаючи з
26.11.2006 року / а. с. 27,36 /.

У зв'язку з
вивільненням позивачці були запропоновано іншу роботу: ізолювальника енергоремонтного
цеху, вагаря ЦТВС, контролера вимірювальних приладів, кур'єра вісепрокатного
цеху, прийомоздатчика вантажу і багажу управління залізничного транспорту,
контролера виробництва чорних металів управління технічного контролю, що
підтверджується попередженням від 26.09.2005 року та актом від 19.10.2005 року
( який складено на звороті зазначеного попередження - а. с. 27 ), де позивачка
власноручно зазначила, що згодна залишитись на посаді чергової бюро перепусток
ЕАУ, тобто на тій посаді на якій вона і працювала, таким чином відмовившись від
запропонованої роботи.

Крім того,
відповідач листом від 22.11.2005 року НОМЕР_6 запропонував позивачці роботу:
кур'єра управління комунального господарства, контролера виробництва чорних
металів управління технічного контролю, машиніста конвеєра цеху
шихтопідготовки, прибиральника службових приміщень копрового цеху, машиніста
насосного обладнання цеху водопостачання, прийомоздатчика вантажу і багажу
управління залізничного транспорту, різника
металу на ножицях та пресах цеху металоконструкцій, але і від роботи за цими
спеціальностями позивачка відмовилась, що підтверджується актом від 24.11.2005
року та підтвердили свідки / а. с. 28-29 /.

Відповідно до
заяви ОСОБА_1. від 23.11.2005 року вона, у зв'язку з ліквідацією посади, дала
згоду на перевід її на посаду охоронця управління охорони / а. с. 24 /, але
затим, своєю заявою від 06.12.2005 року / а. с. 26 /, позивачка відкликала свою
заяву від 23.11.2005 року.

3

Згідно з вимогами ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з
позивачкою на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України було проведене за попередньою
згодою профспілкової організації, членом якої є ОСОБА_1.

Так, подання дирекції комбінату щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1. з
роботи по п. 1 ст. 40 КЗпП України було розглянуто
в присутності позивачки на засіданні президії
профспілкового комітету комбінату 14.11.2005 року та 15.12.2005 року / а. с.
8,32 /, де було надано згоду на звільнення
останньої, що підтверджується відповідними протоколами, поясненнями свідків та іншими письмовими доказами справи.

З матеріалів справи вбачається, що всі 12 чергових бюро перепусток, в тому
числі і позивачка, підлягали звільненню з
роботи по п.1 ст. 40 КЗпП України / а. с. 10-11 /, але дев'ять з них були переведені, за їх згодою, на іншу роботу на комбінаті і
тільки троє (у тому числі і позивачка ) - були
звільнені з роботи, оскільки відмовились від запропонованої їм роботи/а.
с. 170/.

Судом встановлено, що у відповідача мало місце скорочення штату
працівників. Дані обставини підтверджені вище
зазначеними наказами, протоколами, актами та штатними розкладами / а.
с. 131-136 /.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачка
звільнена з роботи відповідно до вимог
трудового законодавства і немає підстав для її поновлення на роботі
та задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія
суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а
рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував права та
обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну
правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими
доказами, поясненнями свідків та самих сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що позивачка
звільнена з роботи по п.1 ст. 40 КЗпП України правильно і з дотриманням
вимог трудового законодавства.

Приведені в апеляційній скарзі доводи позивачки не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги не є
суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції
не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необгрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 9 жовтня 2006
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців
з цього часу.