У Х В А Л А

У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

18 червня
2007 року                                                                                      м.
Київ

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України           в складі:

Левченка Є.Ф.,
Лихути Л.М.,   Романюка Я.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Коломийської районної ради,
третіх осіб: ОСОБА_5, Великоключівської районної ради Коломийського району про
визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання
недійсним свідоцтва про право власності на будинок, визнання будинковолодіння
майном колгоспного двору, визнання права власності на ¾ частини будинковолодіння за
касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Коломийського
міськрайонного суду від 22 листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Івано-Франківської області від 5 лютого 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У
грудні 2005 року ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3. звернулися до суду із позовом до
ОСОБА_4., Коломийської районної ради, третіх осіб: ОСОБА_5., Великоключівської
районної ради Коломийського району про визнання свідоцтва про право на спадщину
за заповітом недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право власності на
будинок, визнання будинковолодіння майном колгоспного двору, визнання права
власності на ¾ частини
будинковолодіння, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті ОСОБА_6.
відкрилася спадщина у вигляді будинку АДРЕСА_1, право на яку за заповітом
отримала ОСОБА_4. Зазначене свідоцтво позивачі вважають недійсним, оскільки
померлий , як голова колгоспного двору, отримав дозвіл на будівництво жилого
будинку і позивачі, як члени двору, спільно збудували спірне будинковолодіння.
Позивачі вважають, що право власності на майно колгоспного двору вони мають в
рівних частках, тобто ¾
частини спірного будинку і на ¼ частину будинку має право ОСОБА_5. Позов просили
задовольнити.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від
22 листопада 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від
5 лютого 2007 року, в задоволені позову ОСОБА_2., ОСОБА_1.,   ОСОБА_3. відмовлено.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3 .просять скасувати рішення Коломийського
міськрайонного суду від 22 листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Івано-Франківської області від 5 лютого 2007 року, а справу направити на новий
судовий розгляд, посилаючись на порушення судом процесуального права та
неправильне застосування судом норм матеріального права.

Колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3. не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно
ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно
до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє в межах
касаційної скарги правильність застосування судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та процесуального права і не може встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено,
і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням
судом норм матеріального та процесуального права і доводи скарги їх висновків
не спростовують.

Керуючись ст.ст.
331, 332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України, -

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Коломийського міськрайонного суду від 22 листопада 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 лютого 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду України :                                                                      Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Я.М. Романюк