Справа № 22ц-2022/2007                             Головуючий по 1-й інстанції:
Категорія-21                                                   суддя
Доповідач: суддя - Стратіло В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007
року                                                      м.
Донецьк

Апеляційний
суд Донецької області у складі головуючої: судді Шабанової В.О., суддів:
Стратіло В.І, Резникової Л.В., при секретарі Баранові В.В., з участю
представника відповідача Пімєнової О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду в м.Донецьку
справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань
України у Совєтському районі м. Макіївки на рішення Совєтського районного суду
м. Макіївки від 22 грудня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України у Совєтському районі м. Макіївки про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у
Совєтському районі м. Макіївки подав апеляційну скаргу на рішення Совєтського
районного суду м.Макіівки від 22 грудня 2006 року, яким частково задоволені
позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з
ушкодженням здоров'я на виробництві. Суд стягнув з відповідача на користь
позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 4500 грн., тоді як позивач
просив стягнути 20 000 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що 8
вересня 2003 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, про що
складено акт за формою Н-1. 11 листопада 2003 року позивачу вперше висновками
МСЕК встановлено втрату працездатності 15%.Відповідач здійснює виплати позивачу
сум втраченого середнього заробітку.

Враховуючи вказані обставини, суд зробив правовий висновок, що позивачу
заподіяно моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я умовами виробництва
і, посилаючись на ст.ст. 28, 34 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійного захворювання, які потягли втрату працездатності", постановив
рішення про стягнення вказаної суми в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідач, не погодившись з таким рішенням, подав апеляційну скаргу,
вважає рішення незаконним у зв'язку з тим, що судом порушені норми
матеріального та процесуального права. При цьому апелянт посилався на те, що
відповідно до п.22 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007
рік" призупинена дія

норм матеріального права, якими
передбачено відшкодування моральної шкоди Фондом застрахованим особам.

Апелянт також
вказував, що позовні вимоги не доведено у встановленому законом порядку.

Крім того,
вказував, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до
вимог ст.237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди
покладається на власника чи уповноважений ним орган незалежно від форми
власності, виду діяльності та галузевої належності та провадиться власником
підприємства. Також посилався на те, що суду слід було застосувати положення
ст. 23 З КЗпП України, якою встановлений трьохмісячний строк для звернення до
суду, оскільки, як на його думку, ця категорія справ відноситься до трудових
правовідносин.

У апеляційній
скарзі висловлене прохання про скасування рішення суду першої ін станції і
ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Від позивача письмових заперечень на апеляційну скаргу не
надійшло.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, яка повністю
підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без
змін з таких підстав.

Відповідно до
ст. З 08 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

З матеріалів
справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з шахтою
„ІНФОРМАЦІЯ_1" і 08.09.2003 року під час виконання трудових обов'язків на
вказаному підприємстві з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він
отримав ушкодження пальця лівої руки. Це підтверджується актом про нещасний
випадок на виробництві НОМЕР_1 за формою Н-1 (а.с.6-7), актом розслідування
нещасного випадку від 08.09.2003 року(а.с.8).

Згідно з
висновками МСЕК від 11.11.2003 року позивачу вперше встановлено 15% втрати
професійної працездатності у зв'язку з вказаним нещасним випадком, а повторним
висновком МСЕК від 17.11.2004 року підтверджено цей висновок і встановлено 15%
втрати професійної працездатності безстроково (а. с. 16-17) .

Проти цих обставин не заперечував і відповідач.

Відповідно до
статей 1, 3, 21, 43 ч.4, 46 ч.І та ч.2 Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини
та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови
праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо Право
на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств,
установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального
забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування,
згідно з абзацом п'ятим частини першої статті 4 Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі Основи), є страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Основами передбачено
відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків (п.4 ч.І
СТ.25).

Відповідно до
ч.2 ст.4 Закону України „Про охорону праці" в редакції від 21 листопада
2002 року державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на
принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з ч.І ст.9
цього Закону відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті працівника здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі Закон).

Преамбулою
Закону передбачено, що він визначає правову основу, економічний механізм та
організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального
страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих
на виробництві.

Зазначені закони
України, по-перше спрямовані на соціальний захист працівників, які внаслідок
нещасного випадку чи професійного захворювання отримали ушкодження, що призвели
до втрати професійної працездатності, і по-друге, передбачають відшкодування
Фондом соціального страхування від нещасних випадків шкоди шляхом надання
потерпілим соціальних послуг та виплат, у тому числі відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

З урахуванням
конституційної значущості здоров'я як невідчужуваного та непорушного блага, що
належить людині від народження і охороняється державою, законодавець урегулював
обсяг та характер відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я нещасним випадком чи професійним захворюванням, і
передбачив комплекс заходів, спрямованих на відшкодування матеріальної та
моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей.

Враховуючи
особливості захисту здоров'я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної
шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому.

Відшкодування
моральної шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової шкоди
передбачено статтею 1 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" і є одним із способів
захисту особистих немайнових прав працівника.

Укладаючи з
роботодавцем угоду про обов'язкове страхування від нещасного випадку, страховик
( Фонд соціального страхування від нещасних випадків) тим самим бере на себе
зобов'язання надати застрахованим особам передбачені Законом (стаття 21)
соціальні послуги та виплати. Надаючи соціальні послуги застрахованим та
здійснюючи страхові виплати грошових сум, Фонд соціального страхування від
нещасних випадків здійснює забезпечення соціального захисту громадян у разі
тимчасової, стійкої або повної втрати працездатності.

До страхових виплат належать, зокрема, грошова сума, яка виплачується
застрахованому  за  моральну
шкоду за  наявності  факту заподіяння  цієї
шкоди

потерпілому
(підпункт „є" пункту 1 частини першої статті 21, частина третя статті 28
Закону).

Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода
потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання
полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він
зазнає. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює
порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону
здоров'я тощо.

Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють
йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає
працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові,
який не втратив професійної працездатності.

Встановлення Законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних
випадків відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпшим
гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у
страхуванні від нещасного випадку та професійного захворювання (стаття 3 )

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність
заподіяння позивачу моральної шкоди умовами виробництва, що покладає на
відповідача обов'язок відшкодувати цю шкоду незалежно він інших страхових
виплат.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції
врахував характер та обсяг фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції також врахував характер
немайнових втрат позивача, їх тривалість, стан здоров'я, тяжкість вимушених
змін у його життєвих і виробничих стосунках, неможливість відновлення
попереднього стану і обґрунтовано встановив суму відшкодування моральної шкоди
у розмірі 4500 грн., що повністю відповідає вимогам чинного законодавства, а
також засадам розумності, виваженості та справедливості.

Що стосується доводів відповідача в тій частині, що положення Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" які передбачають відшкодування моральної шкоди,
призупинено ч.22 ст.71. Закону України „Про Державний бюджет України на 2007
рік", вони не можуть бути прийняті до уваги і бути підставою для відмови у
задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 5 ЦК
України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з
дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, кім випадків,
коли він пом'якшує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив в чинність, новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним
чинності.

У даному випадку правовідносини виникли до введення в дію Закону України
„Про Державний Бюджет України на 2007 рік" і тому положення цього закону
не мають зворотної сили щодо вказаних правовідносин.

Доводи апелянта проте, що у даному випадку суд першої інстанції не врахував
положення ст.237-1 КЗпП України, відповідно до якої відповідальність по
відшкодуванню моральної шкоди повинна бути покладена на підприємство, на якому
позивач отримав ушкодження здоров'я та щодо пропуску позивачем строку позовної
давності, передбаченого ст.233 КЗпП України, є безпідставними, оскільки спірні
правовідносини врегульовано нормами не трудового, а  цивільного законодавства, у

даному
випадку спеціальною нормою - а саме Законом України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який не
передбачає вказаних обмежень.

Крім того, відповідно до п.3 ч.І ст.268 ДДК України позовна давність не
розповсюджується на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я чи смертю.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження,
апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, воно не
спростовано доводами апеляційної скарги і тому підстав для її задоволення
немає.

Керуючись СТ.304, п.1 ст.307, 308, 313, п.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних
захворювань України у Совєтському районі м. Макіївки відхилити.

Рішення Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 22
грудня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України у Совєтському районі м. Макіївки Донецької
області про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом двох місяців з моменту набрання нею чинності безпосередньо
до суду касаційної інстанції.