УХВАЛА  ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

22 лютого 2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого:
Міщія О.Я. Суддів: Кузьми P.M., Ткача З.Є. при
секретарі - Танцюрі О.В. з участю апелянта ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14 листопада
2006 року по справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, третьої особи Першої
Тернопільської державної нотаріальної контори про визнання недійсним заповіту
та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2006 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2,
третьої особи Першої Тернопільської державної нотаріальної контори про визнання
недійсним заповіту, складеного 13.08.2002 року його батьком ОСОБА_3 на користь
відповідачки та визнання за ним права власності на спадкове майно - АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що у 2000 р. батько склав у його користь заповіт на все
належне йому майно і до смерті у 2005 р. стверджував, що даний заповіт є
чинним. Проте, після смерті ОСОБА_3 виявилось, що все майно він заповів у 2002
р. своїй дружині ОСОБА_2 Вважає, що волевиявлення ОСОБА_3 щодо розпорядження
майном на користь відповідачки не відповідало його волі, тому відповідно до
ст.. 1257 ЦК України
даний заповіт повинен бути визнаний недійсним.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14
листопада 2006 року в задоволенню позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Перша
Тернопільська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту,
визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Справа №22а-145                                                  Головуючий
у 1 інстанції - Хома М.В.

Категорія - 26                                                                           Доповідач
- Кузьма Р.М

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, постановити нове
рішення, згідно з яким визнати недійсним заповіт, який було складено ОСОБА_3
24.03.2003 р. на ім»я ОСОБА_2 оскільки, постановляючи рішення по справі, суд
прийшов до неправильного переконання про те, що волевиявлення заповідача
ОСОБА_3 при складанні заповіту на користь ОСОБА_2 було вільним і відповідало
його волі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта,
вважає що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Встановлено, що 27 квітня 2005 року помер батько позивача ОСОБА_1, який 6
вересня 2006 року заповів йому все належне майно.

Відповідно до ст.1254 ЦК
України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт,
який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт.

13 серпня 2002 року ОСОБА_3 склав інший заповіт, яким належну йому земельну
ділянку площею 1,55 га, розташовану на землях В.Гаївської сільської ради
Тернопільського району, а також 1/2 частину АДРЕСА_1заповів своїй дружині
ОСОБА_2 Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_4

Частиною 2 ст.1257 ЦК
України встановлено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт
недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і
не відповідало його волі.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив з того, що не
встановлено обставин, які свідчили б про те, що при укладанні заповіту в
користь ОСОБА_2 не було волевиявлення заповідача ОСОБА_3 вільним і не
відповідало його волі.

Вказаний
висновок суду відповідає обставинам справи.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є безпідставними і до
задоволення не підлягають.

Рішення суду ухвалене з додержання норм матеріального та
процесуального права і підстав для його скасування, виходячи з доводів
апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

Керуючись
ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів-,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити. Рішення
Тернопільського
мсіськрайонного   суду   від
14   листопада 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сил з моменту
проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.