Справа № 22ц-1519 /2007                                  Головуючий
1 інстанції -Федько СП..
Категорія- 21                                                                     Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

8 лютого  2007
року                                                                                                м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі: головуючої - Круглікової
К.С. суддів - Прокопчук
Л.М., Лук'янової С.В. при секретарі -
Личкатій В. В. за участю позивача, представника позивача, представника
відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
Центрально - Міському
районі м. Горлівки та ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 22
листопада 2006 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у
Центрально-Міському районі Донецької області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань у Центрально-Міському районі м. Горлівки
звернулось до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на
рішення Центрально-Міського районного суду міста Горлівки від 22 листопада 2006 року, яким
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково і стягнуто на користь позивача у
відшкодуванні моральної шкоди 12
000 грн. ОСОБА_1 також
звернувся з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду.

В апеляційній
скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування просить
скасувати зазначене рішення у зв'язку з тим, що позивач не довів факту
спричинення йому моральної шкоди, оскільки висновок МСЕК про втрату професійної
працездатності не є доказом заподіяння потерпілому моральної шкоди. Крім того,
відповідно до п.27 ст. 77
Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік"
зупинено дію абзацу 4 ст. 1( в
частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей),
підпункту „є" п.1, ч.1,ст. 21,
ч.З ст. 34 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату
працездатності".

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить збільшити розмір моральної шкоди, стягнутої судом на
його користь , посилаючись
на те, що при визначенні розміру моральної шкоди, не були враховані всі його
моральні страждання , яких він
зазнав у зв"язку з професійним захворюванням.

2

Суд першої
інстанції, частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1,
посилався на те, що позивач довгий час працював на вугледобувних
підприємствах в в умовах підвищеної концентрації вугільно-породного пилу,
тяжкої фізичної праці, фізичного перевантаження, несприятливого мікроклімату, у
зв'язку з чим отримав професійне захворювання - пневноконіоз, бронхіт. Висновком МСЕК від 23 квітня 2003 року позивачу
встановлена 50% втрати
професійної працездатності, з яких -
40% у зв"язку з професійним захворюванням, а 10% - у зв"язку з
виробничою травмою. У зв'язку з вказаним профзахворюванням у нього порушені
нормальні життєві зв'язки і для організації життя необхідні додаткові зусилля,
тому суд вважав за можливе стягнути з відповідача у відшкодування моральної
шкоди -12 000 грн.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний
суд вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач протягом тривалого часу знаходився у трудових
відносинах з вугледобувними підприємствами, де працював на роботах з повним
робочим днем в підземних умовах. Під час роботи в шкідливих умовах отримав
професійне захворювання -пневмоконіоз ,
бронхіт. Висновком МСЕК у 2003
році позивачу вперше встановлено 40%
% втрати професійної працездатності в зв"язку з вказаним
профзахворюванням, а за сукупністю -
50% безстроково.

Відповідно до
ст. 21 п.1 пп.
„є" та ст. 28 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", у разі настання страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством
порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження його здоров»я, виплачуючи йому грошову суму
за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частина 1 статті 9 Закону України
„Про охорону праці" від 14
жовтня 1992 року в
редакції від 21 листопада
передбачає, що „відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Відповідно до
абзацу 2 пункту 11 Постанови
Пленуму Верховного суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ
за позовами про відшкодування шкоди" №6
від 27 березня 1992 року в редакції 24 жовтня 2003 року і рішення
Конституційного Суду України від 27
січня 2004 року
страхова виплата за моральну шкоду провадиться потерпілому Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
незалежно від втрати ним професійної працездатності.

Виходячи із
вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов висновку про спричинення
позивачу моральної шкоди.

При визначенні
суми моральної шкоди в розмірі 12000
грн., суд врахував, що позивач тривалий час працював в підземних гірничих
виробітках, піддавався дії вугільно-

3

породного
пилу в концентраціях, що перевищували критично-припустимий
рівень, фізичних пере навантажень, несприятливого мікроклімату, що призвело до
незворотних наслідків у вигляді втрати здоров"я та працездатності. Також
суд звернув увагу на регулярне знаходження позивача на лікуванні, зниження
активності, необхідності зміни способу життя, навів достатні обґрунтування при
визначенні розміру моральної шкоди потерпілому і апеляційний суд з такими
висновками погоджується.

Рішення суду
відповідає вимогам процесуального і матеріального права і підстави для його
скасування відсутні.

Доводи
апеляційної скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Шахтарську
про відсутність у позивача права на відшкодування моральної шкоди не
заслуговують на увагу, оскільки право на відшкодування шкоди виникло у позивача
в 2003 році,
тобто під час дії Закону України «Про загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...».

Законом України
„Про державний бюджет України на 2006
рік" дію відповідних статей Закону України «Про
загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві...» зупинено на 2006
рік, тому на правовідносини по відшкодуванню моральної шкоди позивачу дія
вказаного Закону не поширюється.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст.ст. 308,
315 ЦПК України, Апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні
скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки і ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Центрально-Міського районного суду м. Горлівка від 22 листопада 2006 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.