Справа №22- 1863                                                       Головуючий
1 інстанції Папоян В.В.
Категорія 21                                                                                Доповідач      Висоцька В.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

15 лютого 2007 року                                                                                  м.
Донецьк

Апеляційний суд                                          Донецької
області

в складі

головуючого    ВИСОЦЬКОЇ
B.C.

судців                                                  БІЛЯЄВОЇ
О.М., ОСИПЧУК О.В.

при секретарі                                      ПОМЕТУН
С.М.

з   участю
позивача      ОСОБА_1,   представника                                               відповідача

ЗАРЕЧНЄВІЙ Т.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ворошиловському
районі Донецька (далі Фонд) про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Селидівського міського   суду  Донецької області від 21 грудня 2006 року
позовні вимоги ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Ворошиловському районі м. Донецька
про відшкодування моральної шкоди задоволені частково. На користь  ОСОБА_1 з Фонду було стягнуто моральну шкоду
у розмірі 13 000 гривень. В решті позову
відмовлено.

В
апеляційній скарзі відповідач - Фонд просить рішення суду скасувати та
постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки
суд першої інстанції не врахував, що висновком МСЕК не встановлений факт
спричинення позивачу моральної шкоди та позивач не навів доказів спричинення
йому моральної шкоди. Крім того, дія закону припинена.

В
судовому засіданні представник відповідача ЗАРЕЧНЄВА Т.О. підтримала скаргу.

Позивачка
ОСОБА_1 просять скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції встановив, що позивачу завдано моральну шкоду
трудовим каліцтвом : завдано фізичний біль, вона не може вести звичайний спосіб
життя, порушені її нормальні життєві зв'язки, вимагає від нього додаткових
зусиль для організації свого життя. Таким чином, судом встановлено порушення
законних прав позивача по справі. Оскільки по справі встановлено втрату
працездатності позивачу у зв'язку з травмою, суд визначив та стягнув із
відповідача 13 000 грн. моральної шкоди.

Апеляційний
суд вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, рішення суду залишенню
без змін з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 1,21,28,34 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України покладено обов'язок
відшкодовувати застрахованим особам моральну шкоду, у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, заподіяну умовами виробництва, при цьому сума страхової виплати не
може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої
на день виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1
знаходилася в трудових відносинах з ЗАТ „ВО
„Київ-Конті". 15.11. 2005 року з нею стався нещасний випадок на
виробництві, внаслідок чого їй було завдано шкоди здоров'ю - позивачка отримала
гостре отруєння угарним газом та продуктами горіння, що потягло
токсикогипоксичну енцефалопатію з розсіяною неврологічною симптоматикою,
вестибулопатію, верето-судинну дистонію за змішаним типом з судинними кризами.
(а.с. 19-27). Висновком МСЕК від 13 червня 2006 року позивачу вперше
встановлено 30% втрати працездатності у зв'язку з травмою, вона визнана
інвалідом третьої групи (а. с. 18), що свідчить про погіршення стану його
здоров'я.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про
наявність у позивача права вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю у
зв'язку з трудовим каліцтвом, за нормами вищеназваного Закону.

Доводи апеляційної скарги про відсутність наявності факту
заподіяння позивачу моральної шкоди спростовується матеріалами справи.

Згідно медичних документів у зв'язку з трудовим каліцтвом
позивач не може вести звичайний спосіб життя, відчуває часті головні болі,
запаморочення, зниження пам'яті, безсоння (а.с.21-27).

За таких обставин суд першої інстанції правильно вважав
доведеним факт заподіяння потерпілому моральної шкоди.

Доводи
відповідача про відсутність у справі висновку МСЕК про завдання моральної шкоди
не відповідають вимогам п.3 ст.34
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності.

Факт отримання інших виплат з Фонду (одноразової
допомоги, щомісячних виплат тощо ), на що посилається відповідач в апеляційній
скарзі, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску тримісячного
строку звернення до суду не ґрунтуються на законі, оскільки правовідносини
сторін регулюються вищезазначеним законом, яким не передбачено строк звернення
за захистом свого права. Посилання на норми ст. 233 КЗпП України є помилковим.

Доводи відповідача про зупинення виплати сум на
відшкодування шкоди не ґрунтуються на законі, оскільки саме на Фонд покладено
обов'язок відшкодування моральної шкоди відповідно до вищезазначеного Закону.

Правовідносини сторін виникли до дії Закону України „Про
державний бюджет на 2006 рік". Крім того, Фонд провадить збір на
акумулювання страхових внесків, має автономну, незалежну від будь-якої іншої,
систему фінансування. Кошти на здійснення страхування не включаються до складу
Державного бюджету України, використовуються виключно за їх прямим призначенням
і зараховуються на єдиний централізований рахунок Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві.

Відповідно
до роз'яснень, які містяться в п. 9 Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" з подальшими змінами розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань
(фізичних,

2

душевних,
психічних тощо)та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан
здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих
стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля,
необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із
засад розумності виваженості та справедливості.

Визнаючи розмір
відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні
відповідні мотиви.

Визначаючи
розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд
урахував конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань
позивача, вплив на її душевний стан, неможливість жити повноцінним життям,
молодий вік позивачки й з дотриманням вимог ч.3 ст.34 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" визначив
таке відшкодування в розмірі 13 000 грн. Визнаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд навів мотиви стягнення саме такої суми.

Таким чином,
апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, тому апеляція підлягає відхиленню.

У
відповідності до ч. 1 статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення
з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись СТ.СТ.307- 315 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛ ИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Ворошиловському
районі м. Донецька  відхилити.

Рішення
Селидівського міського суду Донецької області від 21 грудня 2006 року   залишити без зміни.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна
скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.