Справа № 22ц-1054 /2007 р.                                                   Головуючий
відшкодування шкоди                                                                    Єлізаров
Доповідач:    Карімова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

05 квітня 2007 року судова
колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого
-    Карімової Л.В.,

суддів:                 Зазулинської Т.П.,

Кірсанової Л.І.,
при секретарі:      Зелінській І.В.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 та  ОСОБА_2
на рішення Московського районного суду м. Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_1 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок
дорожньо-транспортної події,

ВСТАНОВИЛА:

ІНФОРМАЦІЯ_2 року сталася
дорожньо-транспортна подія: зіткнення автомобілю „ Ауді-80 „ реєстраційний
номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 з автомобілем „Фольксваген „ реєстраційний
номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3.

У
ІНФОРМАЦІЯ_3 року
ОСОБА_3 звернувся до суду з вище вказаним позовом до ОСОБА_1 як власника
автомобілю Ауді-80.

Вказував, що ДТП стала внаслідок
порушення водієм ОСОБА_2. правил дорожнього руху.   При цьому його автомобіль був  пошкоджений, а він отримав тілесні
ушкодження.

Просив  стягнути
з  ОСОБА_1   вартість відновлюваного ремонту у  сумі 2043,
91 грн. та   445 грн.   судових та додаткових витрат, а
також моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

Подалі ОСОБА_3
уточнив свої вимоги та просив стягнути з ОСОБА_1 на підставі вимог ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК
України вартість відновлюваного ремонту у сумі
2043,91грн. та   325 грн. - витрат на оплату
товарознавчого дослідження тадачу оголошення у газету про ДТП.    Крім того вважав, що самим фактом ДТП, пошкодженням
майна, втратою автомобілем товарного виду, йому спричинено моральну шкоду у
сумі 10 000 грн.(а.с.
139-140).

ОСОБА_2, який діяв від
свого імені як третя особа та від імені та за дорученням відповідача ОСОБА_2,
позовні вимоги не визнав, оспорюючи свою вину у скоєнні ДТП та дані, зазначені
у протоколі адміністративного порушення. Посилається й на відсутність у
позивача після ДТП будь-яких
ушкоджень.

Рішенням
Московського районного суду м. Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_1 року позов задоволено
частково.   З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
стягнуто у відшкодуванні матеріальної шкоди 2043,91 грн., витрати на оплату
автотехнічної експертизи - 778,21 грн., державного мита- 120 грн., додаткових
витрат- 325 грн., а також моральну шкоду у сумі 1000 грн. (а.с. 152-153).

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 просять скасувати
вказане рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Посилаються на невідповідність
висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, що мають значення
для справи, які суд вважав встановленими, та порушення судом норм матеріального
закону.

Вказують , що рішення суду
постановлене на неповних та суперечливих висновках експертів щодо наявності у ДТП лише вини
третьої особи по справі -
ОСОБА_2 хоча первісні документи цієї ДТП
свідчать про наявність вини позивача. Між тим судом першої інстанції
необгрунтовано було відмовлено у проведенні додаткової автотехнічної
експертизи.

Вислухавши
пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції -
скасуванню з наступних підстав.

Постановляючи на
підставі вимог ст.ст. 1166,1167,1187
ЦК України рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 зазначених
сум у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції
виходив з того, що таку відповідальність повинен нести володілець джерела
підвищеної небезпеки.

Між тим судова
колегія не може погодитись з такими висновками районного суду, оскільки вони
зроблені з порушенням норм матеріального права.

Відповідно
до ст. 450 ЦК
України 1963 p., (яка діяла на
час скоєння ДТП) громадяни,
діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов'язані
відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть,
що шкода виникла внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

Відповідно до
ч.2 п.4 постанови №6 Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992
року зі змінами, внесеними постановами від 08.07.1994 р. №7,
від 30.09.1994 р. №11, від 25.05.1998 р. № 15 та від 24.10.2003 р. №9 „Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"   під володільцем джерела підвищеної небезпеки
розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки
на підставі права власності або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Як свідчать
матеріали справи та не заперечується сторонами та їх представниками при скоєнні
зазначеної ДТП автомобілем
„Ауді-80" керував ОСОБА_2
на підставі юридичного оформлення довіреності від власника автомобілю
ОСОБА_1

Таким чином ОСОБА_1, як особа, яка здійснювала
експлуатацію автомобілю, був відповідальним володільцем джерела підвищеної
небезпеки на момент ДТП, і при наявності вини у скоєнні ДТП може відповідати за
її наслідки.

Між тим як
убачається з матеріалів справи   ОСОБА_3
не заявляв позовних вимог до ОСОБА_2 і останній також не був залучений судом у
якості   відповідача (співвідповідача), а
приймав участь у справі як третя особа та представник відповідачки ОСОБА_1.

Відповідно до
вимог ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб,
в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Судова колегія вважає, що оскільки
ОСОБА_1не була на час споєння ДТП
володільцем джерела підвищеної небезпеки, вона не повинна відповідати за її
наслідки. Моральна шкода також відшкодовується лише за наявності вини особи, що
її завдала.

Ухвалюючи
рішення про відшкодування моральної шкоди, районний суд відповідно до вимог ст.. 440-1 ЦК України 1963 р. не встановив
наявність фактів, з якими закон пов'язував виникнення підстав для покладення
обов'язків з відшкодування цієї шкоди.

Тому, виходячи з вище викладених
обставин, судова колегія вважає, що ОСОБА_1 не може нести й відповідальність за
спричинення позивачу моральної шкоди.

За таких обставин судова колегія
вважає, що рішення районного суду підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313-314, 316, 319 ЦПК
України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення
Московського районного суду м. Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_1 року скасувати та відмовити ОСОБА_3
у задоволенні позову  до ОСОБА_1, третя
особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої
внаслідок дорожньо-транспортної події.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання цим рішенням законної сили.