Справа №22ц-7464/2006
інстанції - Тимченко СО.
Доповідач - Рудь В.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2007 року колегія
суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпро­петровської
області в складі:

Головуючого        - Рудь В.В.

суддів                    - Ремеза В.А.,
Можелянської З.М.

при секретарі        - Горобець К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
М.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропе­тровської області від 07.04.2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Павлоградвугілля» про стягнення компенсації за
користування газом, електроенергією, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2006 року ОСОБА_1. звернувся до
суду з позовом до ВАТ «Павлоградвугілля» про стягнення компенсації за
користування газом, електроенергією, відшкодування моральної шкоди (а.с.2-3).

В обгрунтування
своїх позовних вимог зазначив, що він є шахтарем-пенсіонером, інвалідом НІ гру­пи.
В зв'язку з чим, на підставі ст.43 Гірничого Закону України, просив стягнути з
ВАТ «Павлоградву-гілля» компенсацію за користування газом та електроенергією за
2005 рік в
сумі 749 грн. 89 коп., а та­кож
відшкодувати моральну шкоду в розмірі 2000
грн. В судовому засіданні 07.04.2006
року просив стя­гнути також 306
грн. 99 коп.
компенсації за 2006 рік.

Рішенням
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.04.2006 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с.44).

В апеляційній
скарзі позивач просить скасувати зазначене рішення суду, посилаючись на невідпо­відність
його вимогам закону (а.с.46-47).

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеля­ційної скарги та заявлених вимог, заслухавши доповідь судді-доповідача,
позивача та представника від­повідача, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині відмови щодо
стягнення компенсації за газ та електроенергію скасуванню з ухваленням нового
рішення відповідно до п.4 ч.І ст.309 ЦПК України, з наступних підстав.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивач не відноситься до ка­тегорії
осіб, які зазначені в переліку 1.2
Тимчасового Положення про порядок компенсації у розрахунках за комунальні
послуги сплати за електричну енергію та газ особам, які мають право на
безоплатне отри­мання вугілля на побутові потреби, але проживають в будинках з
центральним та іншим не пічним опа­ленням, в філіях та структурних підрозділах
ВАТ «Павлоградвутілля» (далі Положення), на яких розпо­всюджується п.1.4
додатку №12 соціальних
гарантій до колективного договору, оскільки проживає в М.Новомосковськ, тобто
за межами населених пунктів, категоріям осіб яких передбачена компенсація за
газ та електроенергію.

Проте, такий висновок суду протирічить фактичним
обставинам та вимогам закону.

По справі
встановлено, що позивач є шахтарем-пенсіонером і відповідно до ч.7 ст.43
Гірничого За­кону України має право на безоплатне отримання вугілля на побутові
потреби.

Згідно ч.8 ст.43
вказаного Закону особи, які мають право на безоплатне отримання вугілля на побу­тові
потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення, у розрахунках
за комунальні послуги звільняються від сплати за електричну енергію та газ за
рахунок коштів підприємств з видобут­ку (переробки) вугілля, які перераховують
кошти на ці потреби до місцевого бюджету.

Право позивача,
як шахтаря-пенсіонера на отримання компенсації за використання газу та електро­енергії,
передбачено також п.п. 12.8,
12.9 колективного договору між адміністрацією ВАТ «Павлоградву­тілля» і
профспілки Дніпропетровської територіальної організації профспілки працівників
вугільної промисловості, обласним об'єднанням незалежної профспілки гірняків
України «Західного Донбасу» на 2004-2005
роки, прийнятого на конференції трудового колективу ВАТ «Павлоградвутілля» 29.09.2004 року.

2

Позивач проживає у будинку з центральним опаленням,
провів розрахунок за комунальні послуги за користування газом та
електроенергією за 2005 рік на суму
749 грн. 45 коп., що
підтверджується від­повідними квитанціями (а.с. 10-17) та наданими у судовому засіданні розрахунками.

З врахуванням вказаних обставин та вимог закону, колегія
суддів вважає, що вимоги позивача в частині стягнення вказаної компенсації є
обгрунтованими і підлягають задоволенню, а рішення суду в зазначеній частині
підлягає скасуванню.

Що стосується доводів позивача про стягнення компенсації за користування
газом та електроенер­гією за 2006
рік, то апеляційний суд не може їх взяти до уваги, оскільки такий позов у
встановленому порядку не заявлявся, письмова заява з такими вимогами до суду
першої інстанції не подавалась, тобто такі вимоги виходять за межі позовної
заяви від 03.02.2006 року
(а.с.2-3), в зв'язку з чим, колегія суддів перевіряє законність судового
рішення в межах заявлених вимог та в межах останніх ухвалює нове рі­шення.

Посилання представника відповідача на незаконність вимог позивача, оскільки
він проживає в М.Новомосковськ і не відноситься до категорії осіб, які
зазначені в переліку 1.2
зазначеного Положення, на яких розповсюджується п.1.4 додатку №12 соціальних
гарантій до колективного договору, не можуть бути взяті до уваги, оскільки
вимоги останнього грунтуються на Гірничому Законі України.

Керуючись
ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.04.2007 року в частині
відмови про стягнення компенсації (за газ та електроенергію за 2005 рік) скасувати.

Стягнути з ВАТ «Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 749 грн. 45 коп. грошової
компенсації за комунальні послуги (за газ та електроенергію за 2005 рік).

Стягнути з ВАТ
«Павлоградвугілля» 51 грн.
судового збору на користь держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
та протягом двох місяців може бути оскаржене до Верховного Суду України.