Справа
№ 22-281 2007 року                               Головуючий
суддя у І інстанції - Гладюк Г.Л.
Суддя-доповідач в Апеляційному суді - Буцяк 3.1.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРА ЇНИ

22 березня 2007 року                                                                                                            місто
Рівне

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області у
складі:     головуючого Буцяка 3.1.

суддів Шимківа С.С., Ковалевича СП.

з участю секретаря судового засідання Сеньків Т.Б.,

сторін та їх представників

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду в м. Рівному цивільну
справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на рішення Рі­вненського міського суду від 3 листопада 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 і ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідачів без
самостійних вимог - приватний
нотаріус ОСОБА_5, КП "Рівненське обласне бюро технічної
інвентаризації", КП "Рівненське міське бюро техні­чної
інвентаризації"", про визнання недійсним договору купівлі-продажу
житлового бу­динку та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи на
стороні відповідачки без самостійних вимог - приватний нотаріус ОСОБА_6, КП "Рівненське обласне
бюро технічної інвентаризації", про ви­знання недійсним договору дарування
житлового будинку,

встановила:

Рішенням
Рівненського міського суду від 3
листопада 2006 року
задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 і ОСОБА_3, треті особи на стороні
відповідачів без са­мостійних вимог -
приватний нотаріус ОСОБА_5, КП "Рівненське обласне бюро технічної
інвентаризації", КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації",
про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку НОМЕР_1 наАДРЕСА_1, який
31 жовтня 2003 року був
укладений відповідачами ОСОБА_1 і ОСОБА_3 між собою, недійсним.

ОСОБА_1 у
задоволенні його зустрічного позову до ОСОБА_4, треті особи на стороні
відповідачки без самостійних вимог -
приватний нотаріус ОСОБА_6 і КП "Рівненське обласне бюро технічної
інвентаризації", про визнання недійсним договору дарування спірного
житлового будинку від 27.05.1999
р. відмовлено.

В поданій на це
рішення апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2
посилається на те, що його довіритель, який раніше зловживав спиртним,
перебував з колишньою дружиною ОСОБА_4 у неприязних сто­сунках, тому наміру
дарувати їй спірний будинок, який він успадкував після смерті ма­тері і в якому
проживав, не мав. Про дарування ним будинку ОСОБА_4 дізнався лише в суді,
обставин же самого дарування не пам"ятає. Його підпис у договорі дарування
почеркознавчою експертизою не підтверджений. Спірний договір дарування був
посвід­чений на підставі документів, які були видані некомпетентним органом - Рівненським

2

обласним БТІ, до якого він за їх
видачею не звертався. Рахує, що зазначені документи були видані, а право
власності його довірителя ОСОБА_1 на спірний будинок в об­ласному БТІ оформлені
обманним шляхом з ініціативи ОСОБА_4 Доводить, що укла­дений 31 жовтня 2003 р. ОСОБА_1 із
ОСОБА_3 договір купівлі-продажу спір­ного будинку є законним, а сам ОСОБА_3 - його
добросовісним набувачем.

Посилаючись на
неврахування місцевим судом зазначених обставин, просить апе­ляційний суд
рішення у справі скасувати й ухвалити нове на його користь.

Відповідач
ОСОБА_3 у поданій апеляційній скарзі вказує, що суд першої ін­станції не дав
належної оцінки тому, що спірний договір дарування був посвідчений на підставі
документів, які з порушенням встановленого порядку були видані некомпетен­тним
органом - Рівненським
обласним БТІ, і до якого ОСОБА_1 за їх видачею не зве­ртався. Тому рахує, що
підстави виникнення права власності у ОСОБА_4 не є право­мірними. Доводить, що
укладений ним 31 жовтня 2003 р. з ОСОБА_1
договір купі­влі-продажу спірного будинку є законним, а він сам - його
добросовісним набувачем, через що місцевий суд не вправі був задовольняти
позовні вимоги ОСОБА_4

Посилаючись на
ці обставини, ОСОБА_3 також просить апеляційний суд рі­шення у справі скасувати
й ухвалити нове про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в
судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянтів, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а ухвале­не
місцевим судом рішення скасуванню з ухваленням у справі апеляційним судом ново­го
рішення з таких підстав.

Задовольняючи
позов ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні зустрічних позо­вних вимог ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з того, що договір дарування ОСОБА_1 27 травня 1999 року спірного
будинку на користь ОСОБА_4 був укла­дений з дотримання вимог закону. У
зв"язку з цим у 2003
році ОСОБА_1, переставши бути власником цього будинку, не вправі був
продавати його ОСОБА_3

Проте погодитися
з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки він не грунтується
на матеріалах справи.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1 набув права власності на спірний будинок у 1993 році після
смерті матері на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом і 29 листопада 1993 року
зареєстрував його (право власності) у Рівненському міському БТІ.

Обґрунтовуючи
свій позов ОСОБА_1, який через зловживання спиртним у процесі розгляду справи
допускав деяку непослідовність, доводив, що не дарував і не міг подарувати цей
будинок у 1999 році
ОСОБА_4, оскільки перебував з колишньою дружиною, яка заволоділа його
правоустановлюючими документами на будинок та ви­гнала з квартири, у поганих
стосунках. Через це наміру дарувати їй свій будинок, який він успадкував після
смерті матері і в якому фактично проживав, не мав. Спірний дого­вір дарування
був посвідчений на підставі документів, які незаконно були видані неком­петентним
органом - Рівненським
обласним БТІ, до якого він за їх видачею взагалі не звертався. Рахує, що
зазначені документи були видані неправомірно, а його право влас­ності на
спірний будинок в обласному БТІ повторно було зареєстровано незаконно з іні-

3

ціативи самої ОСОБА_4 Про договір дарування він дізнався
лише в суді у грудні 2003
року.

Такі пояснення
ОСОБА_1 апеляційний суд рахує правдивими і такими, що відповідають дійсності,
оскільки вони підтверджуються іншими доказами у справі.

З позовної заяви
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу від 5 липня 1999
року та відповідного рішення Рівненського міського суду від 9 лютого 2000 року про
задоволення цього позову вбачається, що сторони припинили подружні стосунки і
ведення спільного господарства ще у 1996
році (цивільна справа №
2-557/2000), тобто задовго до спірного договору дарування.

Право власності
ОСОБА_1 на житловий будинок після набуття ним права вла­сності в порядку
спадкування було зареєстровано 29
листопада 1993 року в
Рівненсько­му міському БТІ (а. с. 157)
і додаткової чи повторної його реєстрації в 1999 році ще й у Рівненському обласному БТІ не потребувало.

Більше того,
така реєстрація нерухомості, розташованої у м. Рівному, в обласному БТІ була
прямо заборонена рішенням виконавчого комітету Рівненської міської радиНОМЕР_4 від 18 лютого 1998 року, яке
(рішення) місцевим, апеляційним та Вищим господарсь­кими судами України було
визнано правомірним (а. с. 46-56).

За визнанням
ОСОБА_4 у судовому засіданні суду першої інстанції (а. с. 36) пе­ред оформленням
договору дарування довідка-характеристика на спірний будинок, який належав її
колишньому чоловікові, була видана їй на підставі особисто написаної нею від
імені ОСОБА_1 заяви. Всі документи в обласному БТІ були зроблені практично в
один день (див. протокол судового засідання апеляційного суду від 15 березня 2007 ро­ку).

Крім того, зі
справи видно, що довідка-характеристика на будинок була оформле­на і видана
всупереч нормативним вимогам, які встановлені пунктами 2.1. і 2.2. Інстру­кції про
порядок видачі довідок-характеристик на об"єкти нерухомого майна, що знахо­дяться
у власності юридичних та фізичних осіб та зареєстровані в бюро технічної інвен­таризації,
затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу УкраїниНОМЕР_2 від 30.04.1996 р. Зокрема, без
попереднього замовлення власника чи уповноваженої ним особи та без
обов"язкового в таких випадках попереднього обстеження самого об"єкта
нерухомості, в один день.

Як встановлено
судом, ОСОБА_1 особисто у 1999
році із заявами про додатко­ву перереєстрацію його права власності на
спірний будинок (помимо реєстрації
його в міському БТІ) та про видачу на цей будинок довідки-характеристики з
метою його від­чуження і реєстраційного посвідчення до обласного БТІ не
звертався. В матеріалах об­ласного БТІ таких його заяв немає.

Проведені три
почеркознавчі експертизи доводів ОСОБА_4 про особисте підпи­сання ОСОБА_1
спірного договору дарування не підтвердили (а. с.229-232, 263-275,305-311).

Сам ОСОБА_1,
який незважаючи на травму прибув у судове засідання апеля­ційного суду, свій
підпис у договорі дарування категорично заперечив. Пояснив, що підпис у цій
угоді виконаний не ним, хоч підпис подібний. Пояснив, що спірний буди-

4

нок є його батьківською спадщиною, яку він нікому не
дарував. Іншого майна в нього немає.

Як встановлено
судом, ОСОБА_1 припинив свої фактичні шлюбні стосунки з ОСОБА_4 ще у 1996 році. ОСОБА_4
приватизувала квартиру, право на проживання в якій мав і ОСОБА_1, після того,
як ОСОБА_1 з неї виписався в успадкований ба­тьківський будинок.

Тому
проаналізувавши усі викладені вище обставини в їх сукупності, колегія суд­дів
приходить до висновку про те, що в 1999
році ОСОБА_1 не мав наміру і не пере­давав безоплатно за договором
дарування свій будинок, який залишився йому після смерті матері та був для
нього фактично єдиним власним місцем проживання, на ко­ристь ОСОБА_4

Згідно зі ст. 225 ЦК України 1963 p., який був
чинним на час укладення спірної угоди, право відчуження майна, крім випадків
примусового продажу, належить власни­кові.

З урахуванням
усього наведеного вище договір дарування будинковолодіння НОМЕР_1 наАДРЕСА_1 від 27 травня 1999 року, за яким
ОСОБА_1 пода­рував його ОСОБА_4 й який був посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_6 і зареєстрований у реєстрі підНОМЕР_3, відповідно до правил ст. 48 ЦК України 1963
p., що був чинним на час укладення спірної угоди, підлягає
визнанню недійсним.

За таких
обставин ОСОБА_1, на переконання колегії суддів, як законний влас­ник спірного
будинковолодіння вправі був 31
жовтня 2003 року
продати його ОСОБА_3, який з того часу і до сьогоднішнього дня відповідно до
досягнутої між ними окре­мої домовленості опікується ОСОБА_1, забезпечуючи його
постійним місцем про­живання та доглядом через отриману ним травму.

Крім того,
апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пра­вил ст. 145 ЦК України 1963 р. ОСОБА_3, який
нічого не знав про договір дарування від 27.05.1999
p., є добросовісним набувачем спірного будинку за плату.

Доводи ОСОБА_4
про недійсність договору купівлі-продажу від 31.10.2003 ро­ку через обставини, які викладені вище, на увагу не
заслуговують, у зв"язку з чим апе­ляційним судом як непереконливі та
безпідставні відхиляються.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 48
ЦК України 1963 р.,
ст.ст. 10, 60, 303, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія
суддів

вирішила:

Апеляційні
скарги представника ОСОБА_1 -
адвоката ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення
Рівненського міського суду від 3
листопада 2006 року
скасувати.

ОСОБА_4 у
задоволенні позову до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу жит­лового будинку НОМЕР_1
наАДРЕСА_1, який 31 жовтня 2003 року був
укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, відмовити за безпідставністю.

5

Зустрічний позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 за­довольнити.

Договір
дарування житлового будинку НОМЕР_1
наАДРЕСА_1, за яким ОСОБА_1 27
травня 1999 року
подарував його ОСОБА_4 й який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 та
зареєс­трований у реєстрі підНОМЕР_3,
визнати недійсним.

Заходи
забезпечення позову, які були вжиті у даній справі, скасувати.

Рішення Апеляційного
суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.