АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

24 травня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого                                                  Виноградової
Л.Є.,

суддів:                                                             Сегеди
СМ., Гайворонського
С.П.,

Ступакова О.А., Станкевича
В.А.,

розглянувши
у судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
3-і особи: ОСОБА_4, Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об єднання
(надалі -ВРЕЖО - 26), за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення,' 3-і особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, за зустрічним позовом ОСОБА_3,ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, 3-і особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення місцевого суду
Шевченківського району м. Запоріжжя від 22.10.2003 року та на ухвалу
апеляційного суду Запорізької області від 16 червня 2004 року,

встановила:

19
вересня 2002 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2.,ОСОБА_3. про
визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі
АДРЕСА_1, треті особи: ОСОБА_4., ВРЕЖО-26.

В позові
зазначав, що він, його колишня дружина ОСОБА_4., її діти ОСОБА_2. таОСОБА_3.
користуються правом на житло в зазначеній трикімнатній квартирі.

В 1998
та 1999 роках ОСОБА_2. таОСОБА_3., в свою чергу, побралися до шлюбу та покинули
квартиру і по цей час в ній не проживають. Посилаючись на зазначені обставини,
просив визнати їх такими, що втратили право користування спірною квартирою за
ст. 71 ЖК України.

В грудні 2002
року ОСОБА_1 звернувся до суду з додатковим позовом про вселення, посилаючись
на перешкоди з боку ОСОБА_4. у проживанні в квартирі після розірвання з нею
шлюбу. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка викрала у нього ключі від
квартири, з того часу перешкоджає йому в користуванні квартирою, у зв'язку з
чим ставив питання про його вселення.

Головуючий у
першій інстанції: Суркова
В.П.                                            Справа №
ЗЗц-952007 р.

Доповідач: Сегеда С.М.                                                                                Категорія
ЦП: 13, 19

2.

В
березні 2003 рокуОСОБА_3., ОСОБА_2., ОСОБА_4. звернулися із зустрічним позовом
до ОСОБА_1. про визнання таким, що втратив право користування спірним жилим
приміщенням, 3-і особи : ОСОБА_7, ОСОБА_6.

Зазначали, що у
лютому 2002 року ОСОБА_1 покинув спірну квартиру, забравши свої речі та деякі
домашні предмети і з того часу не проживає в квартирі без поважних причин.

Посилаючись на
те, що ОСОБА_1 більше ніж 6 місяців без поважних причин в спірній квартирі не
проживає, просили визнати його таким, що втратив право користування жилим
приміщенням.

Рішенням
місцевого Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2003 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 червня
2004 року, ОСОБА_1. в задоволенні позовів відмовлено, зустрічний позов
ОСОБА_3., ОСОБА_2 ОСОБА_4. задоволений, ОСОБА_1. визнано таким, що втратив
право користування жилим приміщенням в спірній квартирі.

В
касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків судів першої
та апеляційної інстанції фактичним обставинам справи, неправильне застосування
норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання про
скасування рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.
2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного провадження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи
судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 без поважних
причин не проживав в спільній квартирі більше 6 місяців, а тому втратив право
користування нею, на підставі ст. 71 ЖК України.

Проте, з таким
висновком погодитись не можна, оскільки позивач ОСОБА_1, звертаючись до суду
19.09.2002 року, зазначив, що з ІНФОРМАЦІЯ_1відповідачка ОСОБА_4. викрала його
ключі від спірної квартири та чинить йому перешкоди в користуванні квартирою.
Факт звернення ОСОБА_1. до суду засвідчує порушення його права на користування
квартирою і те, що він не втрачав інтересу до неї, але користуватись нею не
може з поважних причин.

Факт
перешкоджання позивачеві в користуванні квартирою також підтверджений в
судовому засіданні, як відповідачкою ОСОБА_4, так і свідком ОСОБА_8., які
засвідчили, що колишня дружина змінила замок на вхідних дверях спірної квартири
та не допускає його до квартири (а.с.44-44-зв.).

Факт проживання
позивача ОСОБА_1. в спірній квартирі в серпні 2002 року також підтверджений
Актом опису та арешту його майна, в його присутності, ІНФОРМАЦІЯ_3(а.с.65). Ці
обставини також підтверджені відповідачем ОСОБА_2 (а.с.57-зв.).

З цих
підстав, не має правового значення Акт про відсутність позивача в спірній квартирі
з березня 2002 року, оскільки період з березня до серпня складає менше 6
місяців.

Необгрунтованим
також є висновок суду першої інстанції про те, що відповідачі ОСОБА_2.
таОСОБА_3. не проживали в спірній квартирі з поважних причин, а саме через те,
що позивач вчиняв скандали та бійки, що перешкоджало їм жити однією сім'єю. До
такого висновку суд дійшов без достатнього дослідження доказів та обставин
справи, оскільки в матеріалах відсутні докази неналежної поведінки ОСОБА_1.
відносно членів його сім'ї, та поважності їх не проживання в спірній квартирі.

3.

Судом першої інстанції
також залишені поза увагою позовні вимоги за зустрічним позовом про анулювання
прописки ОСОБА_1.

На
зазначені порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм
матеріального права не звернув уваги суд апеляційної інстанції, у зв'язку з
чим, судові рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Керуючись
ст.ст. 333, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 доОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, 3-і особи:
ОСОБА_4, ВРЕЖО - 26, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення, 3-і особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, за зустрічним позовом ОСОБА_3,ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, 3-і особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення
місцевого суду Шевченківського району м. Запоріжжя від 22.10.2003 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 червня 2004 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                  Л.Є.Виноградова

Судді:                                                                                                              С.П.Гайворонський

С.М.Сегеда

О.А.Ступаков

В.А.Станкевич

Вірність копії
посвідчую, суддя                                                                                С.М.Сегеда