У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

27 червня 2007 року                                                           м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Григор'євої Л.І.,

Данчука В.Г.,

Гуменюка В.І.,

Косенка В.Й.-

розглянувши  в судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа Київське
міське управління юстиції про усунення від права на спадщину та визнання права
на спадщину та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на спадщину за
касаційною скаргою  ОСОБА_2
на рішення Дніпровського районного суду м.
Києва від 24 травня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва
від 30 листопада  2006
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2006 року позивачка звернулася в суд з даним
позовом і просила усунути відповідачку від спадкування    частини
спадщини, яка відкрилась після смерті її
чоловіка та батька відповідачки                   ОСОБА_3,  померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,
посилаючись на те, що відповідачка
ухилялась від надання йому допомоги, в той час, як
він  через похилий вік та тяжку хворобу
перебував у безпорадному стані.

У зустрічному позові ОСОБА_2 зазначає, що позивачка
безпідставно вимагає усунення її від спадщини, оскільки вона сама створювала їй
перешкоди у спілкуванні з батьком. Просила визнати за нею в порядку спадкування
за законом право власності на ¼ частину
спадкової квартири АДРЕСА_1

Рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від                                    24 травня
2006 року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду               м. Києва від 30 листопада  2006 року, первісний позов задоволено, в
зустрічному відмовлено. Усунуто ОСОБА_2 від права на отримання спадщини після
смерті її батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_1 право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_2
ставить питання про скасування зазначених судових рішень та ухвалення
нового рішення, посилаючись на невідповідність висновків суду  обставинам справи,  неправильне застосування судом норм
матеріального права, порушення норм процесуального права.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
первісний позов та відмовляючи в зустрічному суд виходив з того, що
відповідачка за життя свого батька не мала бажання спілкуватися з ним, що
призвело до фактичного припинення їх стосунків, лише періодично розмовляла по
телефону, один раз провідала його в лікарні, на прохання позивачки надати хоча
якусь матеріальну допомогу відмовилась.

З
такими висновками суду не можна безспірно погодитися, оскільки суд дійшов їх
без повного та всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав та
обов'язків сторін, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За
правилами ч.3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом
повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до ч.5
ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання
допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був
у безпорадному стані.

Вирішуючи
спір суд зазначених вимог закону не врахував, в порушення вимог ст. ст. 212-215
ЦПК України не з'ясував чи перебував спадкодавець у безпорадному стані, чи мала
місце винна поведінка відповідачки щодо ухилення від виконання обов'язку по
утриманню спадкодавця, чи звертався спадкодавець до відповідачки із проханням
про надання будь-якої допомоги за умови отримання допомоги від позивачки, з
якою перебував у зареєстрованому шлюбі, спільно проживав та яка його доглядала
і поховала, чи мала відповідачка матеріальну і фізичну здатність надавати
спадкодавцеві таку допомогу, що мають істотне значення для правильного
вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлено
з порушенням норм матеріального і процесуального права, на що не звернув уваги
апеляційний суд, залишаючи це рішення без змін, то оскаржувані судові рішення
підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись
ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Дніпровського районного суду м. Києва від
24 травня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва
від 30 листопада  2006
року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко