Справа №22ц-3576/2006 р.                         Головуючий у 1 інстанції Рудніченко О.М.
Категорія 13                                              Доповідач у 2 інстанції Тракало В.В.
РІШЕННЯ                      ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

23 лютого 2007 року   колегія суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного

суду Київської області в складі:

головуючого - судді Антоненко В.І.

суддів  Поліщука М.А.,Тракало В.В.,

при секретарі ЧабанюкТ.Г.

розглянула    у відкритому судовому засіданні у м.Києві
матеріали цивільної справи  за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на    рішення Ірпінського

міського суду Київської області
від  1 грудня 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про   поділ спільного

майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

встановила:

У вересні 2006 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя.

В позовній заяві зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому
шлюбі з 1985 року. Дітей від шлюбу не
мають. З вересня 2006 року не підтримують подружніх відносин, проживають окремо. За час перебування у шлюбі ними збудовано
жилий будинок АДРЕСА_1, свідоцтво про право власності на який 19 червня 1996 року було видано
відповідачу. 24 березня 1998 року ОСОБА_1 приватизував земельну
ділянку розміром 0,0776 га по АДРЕСА_1, яка була
надана їм під забудову будинку рішенням Ірпінського виконкому від 6 грудня 1988
року. 18 лютого 1999 року відповідачеві було видано державний акт на право
приватної власності на земельну ділянку. Крім того, за договором купівлі-продажу від 27 листопада 2004 року ними придбано
автомобіль З A3.

Посилаючись на те, що згідно норм Сімейного Кодексу України вона має право
на половину всього придбаного з відповідачем за період
шлюбу майна, позивачка просила суд визнати за нею право власності
на 1/2 частину будинку, земельної ділянки та автомобіля. Так як, у свідоцтві про право власності на будинок відповідач
по батькові помилково вказаний як ІНФОРМАЦІЯ_1, позивачка просила встановити
факт належності цього свідоцтва ОСОБА_1.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 1 грудня 2006 року
позов задоволено. Встановлено факт належності свідоцтва
про право власності на будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та
визнано за позивачкою право власності на 1/2 частину будинку, земельної ділянки
та автомобіля.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в
частині встановлення факту належності
правовстановлюючого документа та поділу земельної ділянки та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в позові з
підстав порушення судом норм матеріального і процесуального
права.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду -
зміні з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з з 1985
року. За час перебування в шлюбі ними
збудовано жилий будинок АДРЕСА_1, свідоцтво про право власності на
який 19 червня 1996 року було видано відповідачу. 24 березня
1998 року ОСОБА_1 приватизував земельну ділянку
розміром 0,0776 га по АДРЕСА_1, яка була надана
під забудову будинку рішенням Ірпінського виконкому від 6 грудня 1988 року. 18 лютого 1999 року відповідачеві було видано
державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Крім того, за
договором купівлі-продажу від 27 листопада 2004 року
сторонами придбано автомобіль ЗАЗ.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку, що позивачка набула
права власності на 1/2 частину будинку відповідно
до вимог ст.22 КЗШС, що діяв на час виникнення
спірних правовідносин, з часу здачі будинку в експлуатацію та видачі відповідачеві свідоцтва про право власності на будинок.
Аналогічно ці питання врегульовані ст.63 Сімейного кодексу України.

Правильним є й висновок суду, що позивачка має право на 1/2 частину
земельної ділянки, наданої під забудову будинку.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що ділянка не підлягає
поділу, бо держава передала йому безоплатно у
власність земельну ділянку і вона не є спільним майном подружжя, не грунтуються на законі. Відповідно до вимог ст. 30 ЗК
України в редакції 1992 року до позивачки
разом з переходом права власності на 1/2 частину будинку повинна була перейти в користування 1/2 частина
земельної ділянки, наданої під забудову будинку.
Оскільки ОСОБА_1 приватизував усю земельну ділянку і 18 лютого 1999 року
отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку розміром
0,0776 га для обслуговування будинку, то за
позивачкою необхідно визнати право власності на 1/2 частину
цієї земельної ділянки.

Проте колегія суддів приходить до висновку, що з рішення суду необхідно
виключити вказівку про приналежність свідоцтва про право власності на будинок
ОСОБА_1 та в зв»язку з цим змінити резолютивну
частину рішення, зазначивши в ній про право власності кожної із сторін на 1/2 частину придбаного в шлюбі майна.

Керуючись ст.307, 309,316, 317,319
ЦПК України, колегія суддів

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 1 грудня 2006 року
змінити, виклавши його в такій редакції.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки за вказаною адресою, наданої для будівництва та
обслуговування жилого будинку і господарських споруд.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину
земельної ділянки за вказаною адресою,
наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку і
господарських споруд.

В частині поділу автомобіля рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржене в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної
сили.