Головуючий 1 інстанції Федько С.П.
Справа № 22-2072-2007р.     Доповідач
УХВАЛА Іменем України

20 лютого 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі: головуючого судці Курило В.П.
суддів Саніковій О.С., Шамрило Л.Г. при секретарі  Степаненко В.Б.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1на
рішення Центрально-

Міського районного суду міста
Горлівки від 28 листопада 2006 року у справі за позовом

ОСОБА_1             до                 Державного               підприємства

„Донвуглереструктуризація"
про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров"я,

ВСТАНОВИВ:

До апеляційного суду Донецької області надійшла
апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста
Горлівки від 28 листопада 2006 року, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1
про відшкодування моральної шкоди , заподіяної ушкодженням здоров"я
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Суд неправильно
застосував норми матеріального права, не обгрунтованно застосував правила
ст.233 КЗпП України. Суд мав застосувати норми ЦК України, зокрема ст. 270 ЦК і ст.. 268 ЦК
України оскільки правовідносини між сторонами визначаються як
цивільно-правові, а не трудові.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи і
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 1966
року по 26 квітня 1997 року працював на різних посадах на ліквідованій за цей
час шахті „ІНФОРМАЦІЯ_1". Правонаступником шахти є Державне підприємство
„Донвуглереструктуризація". Внаслідок небезпечних та шкідливих умов праці
отримав професійне захворювання -хронічний пиловий обструктивний бронхіт 2
стадії, емфізему легень. Висновком МСЕК від 16 грудня 1996 року вперше він
визнаний інвалідом 3 групи з професійного захворювання з втратою працездатності
на 40%. При повторному обстеженні 15 січня 1999 року МСЕК встановила втрату ним
професійної працездатності на 50% і підтвердила наявність інвалідності 3 групи.

Таким чином, право позивача
на отримання компенсації за моральну шкоду
виникло у грудні 1996 року, коли йому вперше було встановлено втрату
професійної працездатності у зв"язку з пошкодженням здоров"я на
виробництві.

Розглядаючи справу, суд правильно визначив характер
правовідносин між сторонами і зробив правильний висновок про те, що вони
регулюються Законом України „Про охорону праці", Правилами відшкодування
власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом
шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров"я, пов"язаним із
виконанням трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України
№ 472 від 23 червня 1993 року з подальшими змінами і доповненнями, які діяли на
той час, а також КЗпП України, і зокрема ст. 173-1 КЗпП України, яка діяла на
час виникнення правовідносин між сторонами.

Доводи позивача про те, що вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України в
редакції закону 2004 року безпідставні. Правовідносини виникли у 1996 році. ЦК України в
редакції закону від 2004 року зворотної сили не має, тому його норми не можуть
застосовуватися до правовідносин, які виникли до набрання законом чинності.

У зв"язку з цим суд першої інстанції правильно застосував і норми ст.
233 КЗпП України, яка передбачає право працівника на звернення у суд з заявою
про вирішення трудового спору у тримісячний строк з дня коли він дізнався, або
повинен був дізнатися про порушення свого права.

Розглядаючи справу, суд встановив, що позивач звернувся в суд з позовом про
відшкодування моральної шкоди у жовтні 2006 року, тобто через десять років з
дня виникнення у нього права на звернення у суд. При цьому позивач не надав
суду переконливих доказів наявності поважних причин для такого тривалого
пропуску строку звернення у суд.

За таких умов суд дійшов правильного висновку про безпідставність позовних
вимог ОСОБА_1

Суд повно, всебічно і об"єктивно перевірив доводи і заперечення
сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку, правильно
застосував норми матеріального і процесуального законодавства, правильно
вирішив спір. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи
процесуального законодавства, що призвело або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Рішення суду є
законним і підстав для його скасування не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо
визнає, що воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального
законодавства.

Керуючись ст.
304, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відхилити. Рішення Центрально-Міського
районного суду міста Горлівки від 28 листопада 2006 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з
часу її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду
апеляційної інстанції законної сили.