АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

21 травня 2007 року.
м. Харків

Колегія суддів з касаційного розгляду справ судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Луспеника Д.Д., Швецової Л.А., Яцини В.Б.

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Державного закритого акціонерного товариства
«ОХОРОНА- комплекс», Одесского
представництва Державного закритого акціонерного товариства
«ОХОРОНА-комплекс» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Маліновського районного суду м. Одеси від 16
квітня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської області від 7 жовтня 2004
року, -

встановила:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного закритого
акціонерного товариства «ОХОРОНА- комплекс», Одесского представництва Державного закритого акціонерного
товариства «ОХОРОНА-комплекс» про поновлення на роботі, стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на те, що
відповідач необгрунтовано його звільнив з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України,
оскільки профспілковий комітет після реорганізації підприємства не давав згоди
на його звільнення, крім цього йому не були запропоновані інші вакантні посади.
Вважав, що діями відповідача йому причинена моральна шкода.

Справа №
212-КС-07

Головуючий у першій інстанції: Целуха А.П.

Доповідач    Швецова Л.А.

Рішенням Маліновського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2004 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 7 жовтня 2004 року, у
задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати ухвалені
судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги,
посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1., суд
першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правомірно
виходив з того, що при звільненні позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 з займаної посади ІНФОРМАЦІЯ_2 на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України
порушень норм трудового законодавства не було.

Згідно з ч. 2
ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження с
неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно ч. 1
ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені і в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги в цій
частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Посилання касаційної скарги на те, що судом порушені
вимоги ст. 40 та 43 КЗпП України,
безпідставні, оскільки звільнення ОСОБА_1 було проведено з попередженням
працівника про наступне вивільнення не менш чім за 2 місяця, з
отриманням згоди профспілкової організації. Крім цього, на момент звільнення
позивача з займаної посади, вакантні були посади, які вимагали наявність технічної
освіти та спеціальної освіти у галузі маркетингу, позивачем доказів про
наявність у нього вищої технічної освіти, яка б дала можливість претендувати на
вказані вакансії не надано.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 332,
335, 345 ЦПК України, колегія суддів з касаційного розгляду справ
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області

Ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Маліновського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від 7
жовтня 2004 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.