Справа №2-103 2007 рік
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 лютого 2007
року                                                                                     місто
Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді
Поповича С.С.

з участю секретаря Черкес У.О.

адвоката ОСОБА_1

сторін та представників сторін
:    позивача ОСОБА_2, представників

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Івано-Франківську цивільну
справу за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування частини
будинковолодіння згідно з яким позивач просить постановити рішення яким визнати
недійсним договір дарування 81/100 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 укладеного
між відповідачами , -

установив:

Представники відповідачів позовних вимог не визнали, представник ОСОБА_6
просить відмовити у позові як по суті спору так і заявила про відмову у позові
за пропуском строку позовної давності (хоч у той же час письмової заяви про
таке не подала).

Вислухавши сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи суд
вважає, що у задоволенні позову слід відмовити по суті виходячи з наступного.

18 січня 2005
року позивачем складено та подано до суду даний позов (а.с. 2-4).

Оскільки позивач по тексту свого позову зазначив, що
ОСОБА_5 з раннього дитинства перебувала на обліку у психоневрологічному
диспансері і по даний час страждає на психічні розлади, а ОСОБА_5 повважала цю
інформацію такою, що спричинила їй моральну шкоду, то звернулася з цього
приводу до суду з окремим позовом котрий був розглянутий і рішенням Івано-Франківського
міського суду від 04 жовтня 2005 року у задоволенні позовних вимог було
відмовлено. Але в той же час цим судовим рішенням встановлено, що ряд свідків
підтвердили, що давно і добре знають ОСОБА_5, і що вона адекватна, нормальна
людина, розуміє значення своїх дій. А рішенням колегії суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 грудня
2005 року вказане судове рішення скасоване і постановлено нове : позов
задоволено частково, стягнуто у відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 у
користь ОСОБА_5 1000 гривень. Даним судовим рішенням також підтверджено, що ряд
свідків ствердили про нормальний і здоровий стан здоров"я ОСОБА_5, колегія
також встановила, що ОСОБА_2
умисно подав таку заяву з неточними відомостями про стан здоров"я
ОСОБА_5, і це йому було необхідно для того щоб визнати недійсним договір
дарування, що в матеріалах справи є довідка з психоневрологічного диспансеру
про те, що ОСОБА_5 на обліку в них не перебуває, що допитані судом свідки ствердили
про нормальний стан здоров"я ОСОБА_5, вказано що колегія суддів виходить з
того, що ОСОБА_5 зазнала

душевних страждань через надумані відповідачем
відомості про її стан здоров"я. Це судове рішення вступило в законну силу
і відповідно до змісту ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення і при
вирішенні даного спору. Ним встановлено, що стан здоров"я ОСОБА_5 є
нормальним. Інших доказів з цього приводу позивач не надав, а тому немає
підстав сумніватись у її психічному стані.

Позивач
успадкував частину ( 19/100 ) будинковолодіння по АДРЕСА_1 відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті своєї іншої тітки
ОСОБА_7, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 9).

Спірний же
договір дарування укладено 07 листопада 2001 року ( а.с. 7 ). В цей час позивач
ще не був власником частини будинковолодіння.

Відповідно до
ст. 4 ЦПК України, що діяв на час звернення позивача до суду ( майже аналогічно
і в даний час ст. З ЦПК України ) передбачала, що усяка заінтересована особа
вправі в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом
порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу.

Обґрунтовуючи
свою вимогу про визнання недійсним спірного договору дарування позивач
керувався ст. ст.. 48,55,57
Цивільного Кодексу України 1963 року.

В той же час ст.
55 Цивільного Кодексу України 1963 року передбачала, що угода, укладена
громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у
такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними,
може бути визнана судом недійсною "за позовом цього громадянина" !
Законом не було передбачено, що оспорювати таку угоду може будь-яка інша особа,
що має той чи інший інтерес до спірного майна ! І крім того, з боку позивача з
цього приводу за період два роки слухання справи не надано суду жодних доказів.

Ст.. 225 нині чинного Цивільного Кодексу України вже допускає,
що у разі смерті цієї особи такий позов міг би бути заявлений і іншими особами
чиї інтереси порушені. Але дана норма Кодексу відповідно до Прикінцевих та
перехідних положень цього Кодексу не може застосовуватись. І крім того,
ОСОБА_5, що уклала спірний договір жива ! Тому жодна з названих позивачем норм
закону не може бути застосована судом ля задоволення заявлених ним вимог. В той
же час будь-яка позовна вимога повинна підтверджуватись як відповідними
доказами так і виходити з вимог того чи іншого закону чи іншого нормативного
акту. Заявлені ж позивачем вимоги не мають ні одного ні іншого.

Ст.. 48 Цивільного Кодексу України 1963 року передбачає, що
недійсною є та угода яка не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє
особисті або майнові інтереси неповнолітніх дітей. По тексту позову позивач
посилається на те, що відповідно до ст. 114 Цивільного Кодексу України при
укладенні спірного договору порушено його право привілейованого придбання
частини будинку як учасника спільної часткової власності. Проте і посилання на
цю статтю Кодексу є безпідставними так як по змісту вказаної статті ЦК таке
привілейоване право співвласник мав тільки при продажу частини в будинку. А на
угоду таку як договір дарування дія цієї статті не поширюється.

Ст. 57
Цивільного Кодексу України 1963 року на яку теж посилається позивач аналогічно
як і ст.. 55 того
ж Кодексу передбачає що у випадку укладення угоди внаслідок обману, насильства,
погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою ( чого в даному
випадку по суті теж не доведено ), передбачає, що право звернення до суду має
потерпілий або державна чи громадська організація ! Але не будь-хто інший !

Зазначаючи в
тексті позову ( перед резолютивною частиною позовної заяви ) на ст.. 49 Цивільного
Кодексу України ( 1963 року ) позивач в той же час нічого стосовно її суті не
вказує і доводить.

Відповідно до змісту ст.ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд
слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні
подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна
сторона зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають

обставини, які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у
справі, виникає спір, доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

З цих вимог
чинного законодавства виходив суд вирішуючи спір по суті.

На підставі викладеного, ст..
4 ЦКП України чинного станом на січень 2005 року, ст.ст. 3,10,11,58-61 ЦПК
України нині чинних, ст..ст. 48,49,55,57 Цивільного Кодексу України 1963 року,
ст.ст. 225,230 Цивільного Кодексу нині чинного, керуючись ст.ст. 208-218 ЦПК
України, суд -

вирішив :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6
про визнання недійсним договору дарування частини будинковолодіння згідно з
яким позивач просить постановити рішення яким визнати недійсним договір
дарування 81/100 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 укладеного між відповідачами
- відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду до
апеляційного суду Івано-Франківської області може бути подано протягом десяти
днів з дня проголошення рішення, апеляційна скарга подається протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження через суд першої інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку
подачі заяви на апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не
було подано.

У разі подання заяви про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку.

Суддя  С.С.Попович