АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/1441                                                    Головуючий в суді 1-ї інстанції Бабич С.В.
Категорія 66                                                                Доповідач Балашкевич С.В.
УХВАЛА Іменем
України

21
червня 2007 року
колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі: головуючого - судді Балашкевича С.В. суддів: Рафальської І.М.,
Зарицької Г.В. при секретарі Сухоребрій Т.А.

з участю: стягувача, боржника,
начальника ДВС Романівського районного управління юстиції та державного
виконавця ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.
Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Романівського
районного суду від 29 травня 2007 року в справі за скаргою ОСОБА_1 про
визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Державної
виконавчої служби Романівського районного управління юстиції від 17 квітня 2007 року про арешт
майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, -

встановила:

У травні 2007 року ОСОБА_1
звернувся з названою скаргою на обгрунтування
якої зазначав, що рішенням Романівського районного суду Житомирської
області від 28 серпня 2006 року з нього
(заявника) на користь ОСОБА_2 стягнуто 9682,20 грн. майнової шкоди, 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 10 182,20 грн.

В ході виконання названого рішення суду 17 квітня 2007 року державним виконавцем
Державної виконавчої служби (
далі-ДВС) Романівського районного
управління юстиції ОСОБА_3 ухвалена постанова про накладення арешту на 1/3 частини належної йому (заявнику) на праві спільної сумісної
власності квартири АДРЕСА_1.

Посилаючись на
те, що названа постанова суперечить вимогам статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої звернення стягнення
на житловий будинок, квартиру провадиться в останню чергу, державним
виконавцем не звернено стягнення на належну йому на праві власності земельну ділянку, заявник просив задовольнити
його вимогу.

Ухвалою
Романівського районного суду від 29
травня 2007 року в
задоволенні скарги відмовлено за безпідставність.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить
ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу по суті скарги, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої
інстанції встановлено, що в ході примусового виконання рішення Романівського районного суду від 28 серпня 2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2  9682,20 грн. майнової шкоди та 500 грн. моральної шкоди постановою державного виконавця ДВС
Романівського районного управління юстиції ОСОБА_3 від 17 квітня 2007 року накладено
арешт на 1/3 частини
належної заявнику на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до
роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в пункті 16 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників
виконавчого провадження», у справах за
скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з
арештом і вилученням майна та його оцінкою, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 55, 57 Закону № 606 -Х1У.

Відповідно до
статті 55 Закону
України «Про виконавче провадження» (
далі-Закон) державним виконавцем за постановою про відкриття провадження або за постановою про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт майна
у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат,
пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника
або на окремо визначене майно боржника.

Враховуючи на
наведене, накладення державним виконавцем арешту на частку заявника у спільній сумісній власності не суперечить вимогам
статті 55 названого Закону, а тому висновок суду першої інстанції
про правомірність оскаржуваної постанови є правильним .

Відповідно до
статті 50 Закону
звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні
та примусовій реалізації.

Вимоги статті 62 Закону
поширюються на такі стадій звернення стягнення
на майно боржника як вилучення та його примусова реалізація, тому посилання
заявника на те, що ухвалена постанова суперечить вимогам статті 62 Закону є
безпідставними.

Ухвала суду
постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав
для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303,304,307,312-315
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Романівського районного суду від 29 травня 2007 року залишити

без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.