Справа № 22ц-1647                                    Суддя 1-ї ін.- Таніч Л.М.
Категорія - 21                                             Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року                                                                     м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецькогобласті у складі: головуючої - Шабанової В.О.

суддів -Стратіло В.І., Резникової Л.В.

при секретарі -
Кошмак ТС.

з участю представника відповідача
Чумак І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Добропілля Донецької області на рішення Добропільського міськрайонного суду
Донецької області від 19
грудня 2006 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Добропілля Донецької області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2006 року ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Добропілля Донецької області про відшкодування моральної шкоди.

В заяві
посилався на те, що він з 1974
року працював на підприємствах вугільної промисловості ДП
„Добропіллявугілля" на підземних роботах у несприятливих умовах і під час
виконання трудових обов'язків отримав професійне захворювання: хронічний
обструктивний бронхіт пилової етіології другої стадії, легенева недостатність,
що підтверджено актом розслідування від 13.10.2006
року. Згідно з висновком МСЕК від 24.10.2006
року йому встановлено 40%
втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи
безстроково.

Позивач
зазначав, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я відчуває фізичні страждання і,
посилаючись на Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань,
які потягли втрату працездатності", просив відшкодувати моральну шкоду,
стягнувши на його користь грошову компенсацію з відповідача в розмірі 25000 грн.

Рішенням
Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2006 року позовні
вимоги задоволені частково.

З відділення
виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві
та профзахворювань України в м. Добропілля та Добропільського району на користь
позивача стягнуто 14 000
грн. на відшкодування моральної шкоди.

2

На дане рішення
подана апеляційна скарга відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в
м. Добропілля.

Апелянт вважає,
що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального
законодавства, позивачем не доведено наявність моральних страждань. Крім того,
вказував, що на спірні правовідносини розповсюджуються положення ст.237-1 КЗпП
України, де йдеться про те, що відшкодування моральної шкоди, заподіяної
працівникові під час виконання трудових обов'язків повинно здійснювати
підприємство, на якому сталося порушення законних прав працівника, які призвели
до моральних страждань.

В апеляційній
скарзі ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши
доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково,
рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в
позові, з наступних підстав.

Розглядаючи
справу суд першої інстанції правильно встановив, що позивач тривалий час
перебував у трудових відносинах з вугледобувним підприємством, а саме шахтою
„Новодонецька" ДП „Добропіллявугілля". Дійсно він працював на
підземних роботах з повним робочим днем під землею. Під час виконання трудових
обов'язків позивач отримав хронічне професійне захворювання - хронічний
обструктивний бронхіт пилової етіології, друга стадія, помірна течія, легенева
недостатність першого - другого
ступеню, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного
захворювання від 10.10.2006
року за формою П-4 (
ас.7).

Дійсно
висновками МСЕК від 24.10.2006
року йому вперше з 18.10.2006
р. встановлена стійка втрата працездатності в розмірі 40 % у зв'язку з цим
професійним захворюванням, визнано інвалідом третьої групи безстроково     (
а.с.9).

Встановивши
зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у позивача виникло
право на відшкодування моральної шкоди, на підставі ст.ст. 21, 28, 34 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які потягли втрату
працездатності" і стягнув з Фонду на користь позивача 18000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Однак з таким
висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає нормам матеріального
законодавства, що згідно до ст. 309
ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового
рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до
п.27 ст.77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік" та ст.
66 Закону України
„Про державний бюджет України на 2007
рік" зупинено дію абзацу 4
статті 1 підпункту
„є" пункту 1 частини
першої ст. 21, частини
З статті 28, частини 3 ст. 34 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та профзахворювання, які потягли втрату працездатності".

Суд першої
інстанції безпідставно не прийняв до уваги ту обставину, що призупинення дії
закону так саме не дає підстав для його застосування щодо правовідносин, які
виникли після введення його в дію.

За таких
обставин апеляційний суд визнає, що при вирішенні справи судом першої інстанції
неправильно застосовано норми матеріального права в частині задоволення
позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження
здоров'я умовами виробництва після набрання чинності Закону України „ Про Державний
Бюджет України на 2006 рік",
положеннями якого призупинено дію закону щодо відшкодування моральної шкоди
застрахованим особам.

3

Таким чином, позовні вимоги
щодо відшкодування моральної шкоди, пов'язані з ушкодженням здоров'я на
виробництві після 1.01.2006
року, задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про те,
що на спірні правовідносини розповсюджуються положення ст.237-1 КЗпП України не
приймаються до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Керуючись
ст.ст.307,309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний

суд,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Добропілля задовольнити частково.

Рішення
Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2006 року скасувати,
ухваливши нове рішення.

Відмовити
ОСОБА_1 в позові до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Добропілля Донецької області про відшкодування моральної шкоди.

Рішення може
бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня його проголошення.