Справа №22ц-442/07                                                                    Суддя першої інстанції Ямкова О.О.
Категорія 34                                                    Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційно­го суду Миколаївської області в складі:

головуючого                                                                      Козаченка В. І.,

суддів:                                                               Довжук Т.С., Колосовського С.Ю.,

при
секретарі судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за участю: відповідачок ОСОБА_2., ОСОБА_3. та їх представника ОСОБА_8,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на рішення
Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2006 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2та ОСОБА_3про визнання
недійсним договору дарування нерухомого майна та визнання права
власності на 1А домоволодіння,

ВСТАНОВИЛА:

25 вересня 2006
р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2. та ОСОБА_3. про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна та
визнання права власності на 1/2 домоволодіння.

Позивач вказував, що з 1989 р. до осені 2005 р. він, не реєструючи шлюбу,
проживав однією сім'єю з відповідачкою ОСОБА_2. в жилому будинку
АДРЕСА_1в м. Миколаєві, де вели спільне господарство.

У вересні 2005 р. він дізнався, що 26 квітня 2004 р. відповідачка
подарувала вказаний будинок, разом із земельною ділянкою на якій він
розташований, своїй доньці - ОСОБА_3., посвідчивши такий договір у приватного
нотаріуса Миколаївського міського нотарі­ального округу, ОСОБА_4.

Посилаючись на
те, що під час спільного проживання з ОСОБА_2. він приймав участь у придбанні
спірного домоволодіння, як спільними коштами, так і власною пра­цею, позивач
просив суд визнати зазначений правочин недійсним і визнати за ним право власності на 1/2 зазначеного будинку. При цьому
свої вимоги позивач обґрунтовував поло­женнями ст. 74 СК України.

Рішенням
Центрального районного суду від 04 грудня 2006 р. в задоволенні позов­них вимогОСОБА_1. відмовлено.

В апеляційній скарзі він,
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати, а
справу направити на новий розгляд до того ж суду.

Вислухавши суддю
- доповідача, пояснення відповідачів та дослідивши надані сто­ронами докази, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з на­ступних підстав.

Суд першої інстанції, в межах заявлених вимог, повно і всебічно дослідив
обставини справи, дав належну оцінку наданим сторонами доказам і
дійшов вірного висновку, що СК України вступив у законну силу лише з 01 січня
2004 р., а до
того часу був чинний КпШС України 1969 р., який не передбачав автоматичного визнання права спільної
суміс­ної власності на майно набуте жінкою і чоловіком, які проживають однією
сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі.

2

З матеріалів справи вбачається, що 21/100 частина домоволодіння АДРЕСА_1­повій в м. Миколаєві належить ОСОБА_2. на підставі
свідоцтва про право власності, виданого їй за рішенням Центрального
райвиконкому м. Миколаєва від 21 березня 1986 р. (а.с. 12).

237/100 частини цього ж домоволодіння відповідачка купила у ОСОБА_4.,
ОСОБА_5., ОСОБА_6. та ОСОБА_7., за
договором купівлі-продажу від 21 жовтня 2002 р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу, ОСОБА_4. (а.с. 11).

Хоча власницею всього спірного домоволодіння ОСОБА_2і стала в період спі­льного проживання з позивачем, однак доказів того, що
між ними були домовленості про створення спільної сумісної власності чи
придбання у спільну часткову власність нерухо­мого майна,
позивач суду не надав.

До того ж зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна від 21 жовтня
2002 р. ОСОБА_1 не
оспорював.

Виходячи з таких обставин, місцевий суд обґрунтовано відмовив позивачу в
задово­ленні позову й роз'яснив у рішенні
його право ставити питання про повернення йому ви­трат, понесених на ремонт
(покращення, переобладнання) спірного домоволодіння.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія судців

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити. Рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 04 грудня 2006 р. - зали­шити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного
суду України протягом двох місяців.