Справа
№22-ц-229 2007 р.                                     Головуючий у 1-й інстанції Жаворонок В.П.
Категорія 20                                                             Суддя-доповідач
РІШЕННЯ             іменем
України

21 лютого 2007 року                                                                        м. Суми

Колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого
- Шевченка В.А.,

суддів            - Батюка А.В., Лузан Л.В.,

з участю секретаря судового
засідання - Назарової
О.М.,

та осіб, які приймають участь у розгляді справи - позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_5, представника
відповідача ОСОБА_6, третьої
особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Тростянецького районного
суду Сумської області від 21
грудня 2006 року

у справі
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих злочином

та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4, про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

У квітні 2006
року ОСОБА_1., ОСОБА_2 звернулись до суду з вказаним позовом. Свої вимоги
мотивували тим, що 14 серпня 1995 року на дорозі
сполученням Люджа-В.Люджа Тростянецького району ОСОБА_3, рухаючись на
автомобілі ГАЗ-21, порушив п. п. 2.2,
14.2, 14.6, 19.1 Правил дорожнього руху, у результаті чого допустив
зіткнення з мотоциклом МТ-10, яким керував ОСОБА_2 Останньому були заподіяні
тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Посилаючись на вказані обставини, просили стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_1 925
грн. 30 коп.
матеріальної шкоди і по 10000
грн. на відшкодування моральної шкоди.

У квітні 2006
року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, мотивуючи свої вимоги
тим, що в результаті ДТП
був пошкоджений автомобіль, яким він керував.

У зв'язку з вказаним вище, просив стягнути з відповідачів
на його користь 500 грн. в
рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди і 1600 грн. - моральної шкоди.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області
від 21 грудня 2006 року поновлено
ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_3 строк звернення до суду з позовом.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено
частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 295 грн. 90 коп. на
відшкодування завданої матеріальної шкоди, 500 грн. -
моральної шкоди.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500
грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Зустрічний позов
ОСОБА_3 залишено без задоволення за недоведеністю.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь держави 51 грн.
судового збору.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ТУ ДСА в
Сумській області 30 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а також
за пред'явлення зустрічного позову стягнуто 21 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду цивільної справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на
неповноту з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального і
процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні первісного позову.

Крім того, зазначав, що судом порушені вимоги ст. 71 ЦК УРСР щодо строку
позовної давності.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати в
частині позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 та стягнення судових витрат з ОСОБА_3 в
розмірі 51 грн. та 30 грн., відмовивши
в задоволенні цих вимог за пропуском строку для звернення до суду, а в іншій
частині рішення залишити без зміни.

Як вбачається з матеріалів справи, 14
серпня 1995 року
близько 1 год. ночі на
дорозі сполученням Люджа-В.Люджа Тростянецького району ОСОБА_3, рухаючись на
автомобілі ГАЗ-21, порушив п. п. 2.2,
14.2, 14.6, 19.1 Правил дорожнього руху, у результаті чого допустив
зіткнення з мотоциклом МТ-10, який рухався в попутному напрямку і яким керував неповнолітній ОСОБА_2, 1980 року народження. Останньому були заподіяні тілесні ушкодження
середньої тяжкості.

Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 18 квітня 1996 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 215 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком
на два роки із застосуванням ст. 45
КК України, покарання вважати умовним, з іспитовим строком на один рік, без
позбавлення права керування транспортним засобом.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь районного бюджету 50 млн. 540 тис. крб.,
задовольнивши позов прокурора.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 11 млн. 500 тис. крб. матеріальної шкоди і 1 млн. крб. на відшкодування
моральної.

УхвалоюСумського обласного суду від 4 червня 1996 року вказаний
вище вирок у частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 скасовано, а справу
направлено на новий судовий розгляд.

Тростянецьким районним судом Сумської області від 26 грудня 2002 року позов
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 було залишено без розгляду, у зв'язку з повторною
неявкою позивачки в судове засідання.

Ця ухвала набрала законної сили і до цього часу не скасована.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що
дорожньо-транспортна пригода 14
серпня 1995 року
сталася внаслідок необережних дій, як ОСОБА_3, так і ОСОБА_2, що також
зазначено і у вироці суду від 18
квітня 1996 року.

Неповнолітній ОСОБА_2 допустив порушення п.п. 1.2, 10.1, 11.2, 11.3, 21.1 Правил
дорожнього руху України.

Позивачка ОСОБА_1. є власником мотоцикла МТ-10, яким у ніч виникнення
дорожньо-транспортної пригоди керував неповнолітній ОСОБА_2 без її дозволу та
не маючи водійського посвідчення, що є свідчення неналежного збереження
транспортного засобу та догляду за ним зі сторони самої позивачки.

З даними позовними вимогами ОСОБА_1. та ОСОБА_2
звернулися до суду 4 квітня 2006 року, тобто
більше, чим через 10 років
після виникнення дорожньо-транспортної пригоди.
ОСОБА_2 досяг повноліття в 1998 році, але теж до 4 квітня 2006 року не звертався до суду
за захистом своїх прав.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою
для відмови у позові.

У цьому випадку відповідач ОСОБА_3
та його представник, як в місцевому суді, так і в
апеляційному, наголошували на необхідності застосування позовної давності.

Не можна погодитись з висновком місцевого суду, що
ОСОБА_1., ОСОБА_2 пропустили строк для звернення до суду з поважних причин. З
матеріалів справи також не вбачається, що строк пропущений з поважних причин.

Позивачі взагалі не зазначили
причини пропуску строку для звернення до суду.

При цьому слід звернути увагу на те, що судами взагалі не розглядались
справи за позовними вимогами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про захист їх особистих як
майнових, так і немайнових прав порушених 14
серпня 1995 року, з
цього часу почався перебіг строку позовної давності.

Судом розглядалась лише цивільна справа за позовом ОСОБА_1 в інтересів
неповнолітнього ОСОБА_2

Відповідно до ст. 71
ЦК УРСР загальний строк позовної давності встановлено три роки.
Такий же строк встановлено і в ст. 257
ЦК України (2003 року).

Немає ніяких підтверджень того, що строк позовної давності не минув у
зв'язку з переривом його перебігу.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті суд
допустив порушення норм матеріального права, а тому згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду необхідно в частині первісного
позову скасувати та ухвалити нове, відмовивши ОСОБА_1., ОСОБА_2 у
задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку на звернення до суду.

Також, необхідно скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 51 грн. судового
збору та 30 грн.
витрат на інформаціно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

У відповідності до ст. ст. 81,
88 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_1 30 грн., а з ОСОБА_2 7
грн. 50 коп.
витрат на інформаціно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на
користь ТУ ДСА в Сумській області, не сплачені ними при подачі позову, а
витрати по сплаті судового збору покласти на рахунок держави, т. я. позов був
заявлений про відшкодування шкоди завданої злочином.

В іншій частині
позову рішення суду необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області
від 21
грудня 2006 року в даній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та в частині стягнення в доход держави 51 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на користь ТУ ДСА
в Сумській області скасувати і ухвалити нове рішення в цій частині.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити у зв'язку з пропуском
строку звернення до суду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТУ
ДСА в Сумській області 30 грн., а з ОСОБА_2 7 грн. 50 коп. витрат на інформаціно-технічне забезпечення розгляду цивільної
справи.

В іншій
частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.