Справа 22ц - 42/07                                       Головуючий
у першій інстанції - Алєйніков ВО
Категорія -27                                                 Доповідач
апеляційної інстанції- Данилова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2007 року судова колегія в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого      Лисенка
П.П.

суддів                  Данилової О.О., Кутової Т.З.

при
секретарі     Гапєєвій ТВ. розглянувши  у
відкритому  судовому  засіданні
в   м.   Миколаєві
цивільну  справу  за апеляційною скаргою

ОСОБА_1
на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2006
року   за позовом

ОСОБА_1
до голови апеляційного суду Херсонської області ОСОБА_2 та

апеляційного суду Херсонської області про захист ділової репутації

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2005 року ОСОБА_1. звернувся з позовом до голови апеляційного суду
Херсонської області та апеляційного суду Херсонської області про захист ділової
репутації.

Позивач зазначав, що голова апеляційного суду ОСОБА_2 у лютому 2005 року
звернувся до кваліфікаційної комісії суддів загальних судів Запорізького
апеляційного округу з поданням, в якому зазначив, що він, позивач, при розгляді
кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 допустив тяганину, не вжив
заходів щодо своєчасного розгляду справи, несумлінно поставився до виконання
службових обов'язків та порушив права обвинувачуваного. Посилаючись на те, що з
метою дискредитації ділової репутації судді відповідач поширив про нього
неправдиву інформацію, ОСОБА_1. просив визнати її недостовірною та зобов'язати
відповідачів спростувати її.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2006 року
у задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на те, що суд фактично не
розглянув його вимог по суті, а тому порушив право на судовий захист, просив
рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність та обгрунтованість судового
рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія не вбачає підстав для її
задоволення, виходячи з наступного.

В позовній заяві ОСОБА_1. посилався на те, що відповідач шляхом поширення
недостовірної інформації порушив його особисте немайнове право - недоторканість
ділової репутації, що передбачено ст.299 ЦК
України, та наполягав на її спростованні відповідно до ст.277 ЦК України.

Але з матеріалів справи вбачається, що інформація, з якою незгоден позивач,
стосується виконання ним професійних обов'язків судді про розгляді конкретної
кримінальної справи.

Ця інформація викладена у поданні члена Ради суддів України ОСОБА_2., який відповідно
до ч2 ст.96 Закону України «Про судоустрій України» / далі Закон/ має право
ініціювати питання про дисциплінарну відповідальність судді за фактами
порушення суддею вимог щодо його статусу, посадових обов'язків та присяги.

У поданні зазначено, що суддя ОСОБА_1., розглядаючи протягом
тривалого часу з травня 2003 року невелику за обсягом кримінальну справу, без
достатніх підстав відкладає судові засідання з великим проміжком часу, допускає
невиправдану тяганину, що веде до порушення прав обвинуваченого, який перебуває
під вартою.

Автор подання вважає таку поведінку судді порушенням вимог законодавства та
несумлінним ставленням до виконання професійних обов'язків.

Розгляд подання про дисциплінарну відповідальність судді, проведення
службових перевірок, вирішення питань про порушення дисциплінарного провадження
та притягнення судді до дисциплінарної відповідальності є повноваженням
кваліфікаційної комісії / п.3 ч.І ст.77 Закону/, рішення якої може бути
оскаржене в порядку, передбаченому ст. 101 Закону.

За аналізом цих обставин, суд дійшов вірного висновку, що спірні
правовідносини між сторонами виникли у сфері, що є процедурою по перевірки
відповідним органом дотримання суддею вимог щодо його статусу, посадових
обов'язків та присяги судді, притягнення судді до дисциплінарної відповідальності
, а тому вони не регулюються ст.ст.277 та 299 ЦК України.

Оскільки в цих правовідносинах ОСОБА_2 діяв в межах наданих йому
повноважень, та у спосіб, передбачений законом, то його дії не можна вважати
розповсюдженням неправдивої інформації та посяганням на ділову репутацію
ОСОБА_1. За такого суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність порушень
прав позивача за ст.ст.277 та 299 ЦК
України та мотивовано відмовив у позові.

Посилання апелянта на відмову суду розглянути справу по
суті та порушення ним вимог ст.205 ЦПК України, пов'язані з помилковою оцінкою
характеру спірних правовідносин, тлумаченням процесуальних норм та невірним
розумінням висновків суду. Суд розглянув справу по суті та не встановив
порушень прав позивача за ст.ст.277 та 299 ЦК України.

Через те не вбачає колегія і порушень права позивача на справедливий
судовий розгляд, передбачений ч.І ст.6 Конвенції про захист прав людини та
основних свобод. Перевірка викладених у поданні фактів, на чому наполягає
апелянт, та оцінка діяльності судді, як зазначалося вище, є компетенцією
відповідного колегіального органу -кваліфікаційної комісії.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які би
спростовували висновки суду чи доводили би порушення ним вимог матеріального та
процесуального законодавства, колегія не вбачає підстав для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст.
308,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення
Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2006 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двох
місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України.