Справа №
Головуючий 1 інстанції - Каніщєва Н.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ                     УКРАЇНИ

22 лютого 2007
року                                                                                                            м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого - Турової О.М.,

суддів -
Могутової Н.Г., Шевченко В.Ю., при секретарі - Тимченко Г.В., за участю - представників сторін,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в м. Селидове на рішення Селидівського
міського суду від 26 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Селидове про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
м. Селидове звернулось до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною
скаргою на рішення Селидівського міського суду від 26 грудня 2006 року, яким
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: з відповідача стягнуто на його
користь 17000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати рішення,
посилаючись на порушення норм матеріального права, а саме: Закону України „Про
загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань", згідно з яким фонд відшкодовує
моральну шкоду при наявності висновку медичних органів. Витяг з акту огляду на
МСЕК від 27.07.2005 р. стосовно ОСОБА_1 не містить відомостей про наявність
факту спричинення йому моральної шкоди, а інших документів, які б підтверджували
такий факт позивач суду не надав. Враховуючи також, що п.27 ст. 77 Закону
України „Про Державний бюджет України на 2006 рік" зупинено дію абзацу
четвертого ст. 1 пп."е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 34 Закону України
„Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань" відповідач просив
постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1, посилався на
те, що позивач з 1979 року працював на шахті „Україна" ДП
„Селидіввугілля" на роботах з повним робочим днем під землею. 7 липня 2002
р. внаслідок аварії на виробництві він отримав трудове каліцтво - гостре
виробниче отруєння угарним газом та продуктами горіння у вигляді
дисциркуляторної енцефалопатії, вестібулопатії. Згідно з актом НОМЕР_1 від
07.07.2002 р. вказаний нещасний випадок визнаний таким, що пов"язаний з
виробництвом. Після неодноразового проведення лікування та обстеження в
медичних установах ОСОБА_1 був направленим для огляду на МСЕК.

Рішенням МСЕК від 27 липня 2005 року ОСОБА_1 була
встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 30% в зв"язку з
вказаною виробничою травмою з визнанням інвалідом З групи безстроково.

Враховуючи, що нещасний випадок на виробництві спричинив
позивачу й моральні

страждання, що виразились в постійному головному болі,
швидкому втомленні, проведенні

неодноразових курсів лікування, вимушеності змін в
повсякденному житті, суд стягнув з

відповідача на його користь 17000 грн.

Заслухавши доповідача суддю Гурову О.М., пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні з ухваленням
нового рішення з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач з 1979 року працював на
шахті „Україна" ДП „Селидіввугілля" на роботах з повним робочим днем
під землею. 7 липня 2002 р. внаслідок аварії на виробництві він отримав трудове
каліцтво - гостре виробниче отруєння угарним газом та продуктами горіння у
вигляді дисциркуляторної енцефалопатії, вестібулопатії. Згідно з актом НОМЕР_1
від 07.07.2002 р. вказаний нещасний випадок визнаний таким, що пов"язаний
з виробництвом. Після неодноразового проведення лікування та обстеження в
медичних установах ОСОБА_1 був направленим для огляду на МСЕК.

Рішенням МСЕК від 27 липня 2005 року ОСОБА_1 була встановлена стійка втрата
працездатності у розмірі 30% в зв"язку з вказаною виробничою травмою з
визнанням інвалідом З групи безстроково.

Відповідно до ст. 21 п.1 пп. „є" та ст. 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", у разі настання страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством
порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження його здоров»я, виплачуючи йому грошову суму
за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частина 1 статті 9 Закону України „Про охорону праці" від 14 жовтня
1992 року в редакції від 21 листопада передбачає, що „відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті
працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків
відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності".

Відповідно до абзацу 2 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного суду України
„Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди" № 6 від 27 березня 1992 року в редакції 24 жовтня 2003 року і
рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року страхова виплата за
моральну шкоду провадиться потерпілому Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань незалежно від
втрати ним професійної працездатності.

Виходячи із вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов висновку
про спричинення позивачу моральної шкоди.

Разом з тим, встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає
стягненню на користь позивача, суд першої інстанції не врахував засади
розумності і справедливості і тому, на думку апеляційного суду вказана сума є
надмірною, оскільки моральна шкода компенсована чітким виконанням зобов'язань
держави щодо сплати тих виплат, які передбачені ст. 34 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування  від  нещасного
випадку на виробництві  та
професійного  захворювання, які
«спричинили втрату
працездатності". З урахуванням викладених обставин Апеляційний суд
вважає, що розмір моральної шкоди підлягає зменшенню до 10000 грн.

Оскільки судом неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи в частині розміру відшкодування моральної шкоди, рішення в
цій частині підлягає зміні на підставі п. 1 частини 1 ст. 309 ЦПК України

Інші доводи апеляційної скарги необгрунтовані і не
спростовують висновків суду. Так, посилання апелянта на втрату позивачем права
на відшкодування моральної шкоди також не заслуговують на увагу. Згідно з
вимогами ч.2 ст. 13 Закону України «„Про загальнообов"язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві...» страховим випадком є
нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у ст. 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої
особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Враховуючи, що страховий випадок у вигляді нещасного випадку на виробництві
мав місце в липні 2002 року, право на відшкодування шкоди виникло у ОСОБА_1 в
цей же період, тобто під час дії згаданого Закону України.

Що ж стосується Закону України „Про державний бюджет України на 2006
рік", то дію відповідних статей Закону України «„Про
загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві...» цим законом зупинено на 2006 рік, тому на правовідносини по
відшкодуванню моральної шкоди ОСОБА_1 дія вказаного Закону не поширюється.

Безпідставні й доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відділення
виконавчої

дирекції Фонду є неналежним відповідачем по справі, оскільки вони
суперечать вимогам статей

21, 28, 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від

} нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату

працездатності".

Інші доводи апеляційної скарги відділення виконавчої дирекції Фонду також
не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.
309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м.
Селидове Донецької області задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду від 26 грудня 2006
року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків та професійних захворювань в м. Селидове Донецької області на користь
ОСОБА_1 до 10000 гривень (десяти тисяч грн.).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної