Справа № 2-597/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2007
року                                                                                        м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський
міський суд                          Івано-Франківської
області

в складі:
головуючої - судді                     Перегінець
Л.В.

при
секретарі:                       Козюпи
З.Б.

адвоката                          ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті
Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
зобов"язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування
моральної шкоди внаслідок порушення суб"єктивного права, суд , -

ВСТАНОВИВ: ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3 про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди
в сумі 1700грн. У судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала,
просила позов задоволити повністю. Суду пояснила , що відповідач в запереченні
на позовну заяву у справі про стягнення аліментів, яка розглядалася Галицьким
районним судом, поширив про неї недостовірну та таку , що порочить честь та
гідність інформацію, яку слід спростувати в той спосіб, в який вона була
поширена. Поширення такої інформації спричинило їй моральну шкоду, оскільки її
зміст принижує її як жінку, не відповідає дійсності та порочить в очах людей,
тому підлягає стягненню моральна шкода.

Відповідач та його представник позов не визнали. Позивач суду пояснив, що
всі факти вказані в запереченні відповідають дійсності, проте за способом
викладення не є поширенням інформації в розумінні Цивільного кодексу України, а
є поясненням по суті позову ОСОБА_2 про стягнення аліментів.Тому оскільки така
форма не є поширенням інформації, в позові слід відмовити. Вимоги про стягнення
моральної шкоди вважає також не підтвердженими доказами та безпідставними.
Просять в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,
суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову
виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 02.05.2006 року ОСОБА_3 подав до
суду , що не заперечують обидві сторони, заперечення на позовну заяву ОСОБА_2 у
справі № 2-336/06 за її позовом про стягнення аліментів , яка розлядалася
Галицьким районним судом. В даному запереченні, зокрема, зазначив, „...що я з
позивачкою спільно не проживав, не вів спільне господарство, не мав єдиного
сімейного бюджету, а мав періодичні платні статеві стосунки в результаті яких ,
на перекір моїй волі вона народила дочку."

11.07.06р. Галицьким районним судом по справі було постановлено рішення ,
яким позов ОСОБА_2 задоволено та вирішено стягувати з відповідача аліменти на
утримання неповнолітньої ОСОБА_1.

Як вбачається зі змісту позову ОСОБА_2 суть порушеного права полягає в
поширенні про неї відповідачем в спірному запереченні інформації, яка не
відповідає дійсності та є негативною стосовно її особи зокрема в частині
слів" ...що я з позивачкою спільно не проживав, не вів спільне господарство,
не мав єдиного сімейного бюджету, а мав періодичні платні статеві стосунки в
результаті яких , на перекір моїй волі вона народила дочку."

Суд вважає такі
доводи частково обгрунтованими з наступних підстав:

Згідно ст.270 ЦК України
відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності
та честі.

Згідно ст.ст.275,277 ЦКУ фізична особа має право на захист свого особистого
немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Фізична особа, особисті
немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування
цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є
недостовірною.

З аналізу наведених норм вбачається, що право на звернення до суду за
захистом порушеного немайнового права має особа, особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної
інформації і має право на спростування цієї інформації.

При цьому, згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ
від 28 вересня 1990 року N 7 Про застосування судами законодавства, що регулює
захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій до
відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і
гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих
громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та
принципів людської моралі.

Суд приходить до
висновку, що в частині вислову відповідача про те , що він з позивачкою „...
мав періодичні платні статеві стосунки" , останній поширив про позивачку
інформацію, яка по своїй суті є негативною та такою, що вказує на вчинення нею
поведінки, яка засуджується законом та є аморальною. При цьому, відповідач не
навів доказів, які б підтверджували її достовірність. Також суд враховує і те,
що поширенням зазначеної частини інформації відповідач переслідував мету
опорочити честь і гідність позивачки в очах оточуючих, свідченням чого є
виокремлення зазначеної частини підкресленим шрифтом. Тому в цій частині позов
слід задоволити та зобов"язати відповідача спростувати таку інформацію в
спосіб, в який вона була поширена.

Заперечення ж
відповідача щодо того, що спосіб поширення такої інформації не є способом
поширення в розумінні ст.277 ЦКУ не заслуговують на увагу, оскільки в розумінні
Постанови Пленуму ВСУ від 28 вересня 1990 року N 7 Про застосування судами
законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян
та організацій під поширенням інформації слід розміти поширення також в іншій
формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині, тоді як розгляд справи
в суді був відкритим.

Разом з тим,
щодо решти інформації, а саме в частині слів,, ...що я з позивачкою спільно не
проживав, не вів спільне господарство, не мав єдиного сімейного бюджету, ...в
результаті яких , наперекір моїй волі вона народила дочку", суд не вважає
її такою, що порушує суб"єктивне право позивачки в силу її негативності
стосовно особи останньої чи такої, що порочить її честь та гідність, тому за
поширення її той не може нести відповідальність передбачену наведеними нормами ЦК України і в
задоволенні вимог в цій частині слід відмовити.

З приводу
заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне:
Згідно ст.280 ЦКУ якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого
немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає
відшкодуванню.

Викладення
відповідачем в запереченні негативної інформації в частині наведеного вище
вислову, спричинило позивачці моральну шкоду, що проявилася у приниженні її
честі, гідності, а також репутації її як особи, у душевних стражданнях, яких
вона зазнала у зв'язку з такими діями, тому з урахуванням факту поширення
інформації, спричинення душевного болю, порушення спокою, з відповідача пілягає
стягненню частково моральна шкода на користь позивачки в сумі 1000 гривень.

На підставі
наведеного та керуючись ст.ст.23,270,275,277,280,1167 ЦК України,
Постановою Пленуму ВСУ від 28 вересня 1990 року N 7 Про застосування судами
законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян
та організацій, ст.ст. 11,60,213-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ :

Позовну заяву
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов"язання спростувати недостовірну інформацію та
відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення суб"єктивного права в
сумі 7000грн. задоволити частково.

Зобов'язати
ОСОБА_3 спростувати поширену ним інформацію про позивачку у його запереченні
поданому до Галицького районного суду від 02.05.06р. по справі № 2-336/06 в
частині вислову: „ що я з позивачкою ... мав періодичні платні статеві
стосунки" в той же спосіб, в який вона була поширена та стягнути на
користь позивачки моральну шкоду в сумі 1000 грн., витрати по сплаті судового
збору в сумі 17 грн. та 15 грн. інформаціно-технічних послуг та 51 грн. на
користь держави.Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 19 грн. несплаченого
судового збору.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений статтею 294 цього Кодексу, рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя                       Л.В. Перегінець