У Х В А Л А

У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

25 червня
2007 року                                                                                              м.
Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України                        в складі:

Левченка
Є.Ф.,  Лихути Л.М., Романюка Я.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Першої Луцької державної
нотаріальної контори, Волинського обласного управління юстиції про визнання
недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину, заяви про скасування
заповіту та визнання права власності на спадкове майно за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду від 19 грудня 2006 року та рішення
апеляційного суду Волинської області від 6 березня 2007 року,

в  с  т
а  н  о  в  и
л  а :

Позивачі
звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3., ОСОБА_4., Першої Луцької державної
нотаріальної контори, Волинського обласного управління юстиції про визнання
недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину, заяви про скасування
заповіту та визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги
тим, що після смерті ОСОБА_5, позивачі шляхом вступу у фактичне управління і
володіння спадковим майном протягом шести місяців після смерті успадкували в
рівних частинах належні ОСОБА_5 за життя 49/100 частин жилого будинку з
надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1, друга частина
якого належить їх матері ОСОБА_4. Вказаною частиною будинку дозволили
користуватись братові ОСОБА_6., котрий після його смерті незаконно отримав
свідоцтво про право на спадщину за законом на батькову частину і заповів її
ОСОБА_3. В результаті чого просили позов задовольнити.

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 19 грудня 2006 року позов          ОСОБА_1. та ОСОБА_2. задоволено
частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом
від ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого на ім'я ОСОБА_5 в частині 32,67/100 частин жилого
будинку з надвірними будівлями і спорудами, та складений ним в цей же день
заповіт в частині заповідання на користь ОСОБА_3. зазначеної частини вказаного нерухомого майна. Визнано за ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 право власності на
16,33/100 частин зазначеного будинку за кожною. Визнано за ОСОБА_3. і ОСОБА_4.
в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 право власності на 8,17/100 частин
спірного будинку за кожною.

В позові до
Першої Луцької державної нотаріальної контори та Волинського обласного
управління юстиції і решті позову відмовлено.

Рішенням
апеляційного суду Волинської області від 6 березня 2007 року рішення Луцького
міськрайонного суду від 19 грудня 2006 року змінено в частині визначення часток
ОСОБА_3. та ОСОБА_4.

Визнано за
ОСОБА_3. право власності на 49/360 частин жилого будинку з надвірними будівлями
і спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4. право
власності на 49/1800 частин жилого будинку з надвірними будівлями і спорудами,
що знаходиться на вулиці АДРЕСА_1. В тексті цього рішення
суду числа НОМЕР_1, НОМЕР_2,НОМЕР_3, змінено відповідно на числа НОМЕР_4,
НОМЕР_5, НОМЕР_6. В решті рішення залишено без змін.

У касаційній
скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду
від 19 грудня 2006 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 6
березня 2007 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом процесуального права та неправильне застосування
судом норм матеріального права.

Колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно
ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції
перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права і не може
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права і
доводи скарги їх висновків не спростовують.

Керуючись
ст.ст. 331, 332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького
міськрайонного суду від 19 грудня 2006 року та рішення апеляційного суду
Волинської області від 6 березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду України :                                                                      Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Я.М. Романюк