АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
Справа № 22-ц-342-Ф/07                 Головуючий суду першої
інстанції Шкуліпа В.І.
Суддя-доповідач
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007 року колегія
судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого   - Моісеєнко Т.І.

суддів               - Іщенка В.І.,

Полянської В.О., при секретарі - Цендра О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного утримання та визнання свідоцтва про право
власності недійсним, про визнання права власності на квартиру, зустрічний позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Керченського міського суду Автономної
Республіці Крим від 25 жовтня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного
утримання, укладений між нею та відповідачкою 10 серпня 2004
року. Вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 не виконує зазначені у договорі
обов'язки: не забезпечувала щоденним харчуванням; не здійснювала належний
догляд; не надавала необхідної допомоги та побутових послуг., Позивачка
вимушена була самостійно придбати харчі, ліки, одяг. Відповідачка не кожен день
відвідувала позивачку, а тому прибирання в квартирі, купання, прання білизни
було не своєчасним. Вважає, що таке відношення до неї з боку ОСОБА_2 підірвало
її здоров'я. Просить розірвати договір довічного утримання, визнати свідоцтво
про право особистої власності квартириНОМЕР_1
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 недійсним, визнати за нею, ОСОБА_1, право власності
на цю квартиру.

ОСОБА_2 позов
ОСОБА_1 не визнала та звернулася із зустрічним позовом про стягнення
матеріальної та моральної шкоди. Просить задовольнити її зустрічні позовні
вимоги тому, що вона сильно витратилася, здобуваючи речі, продукти, воду,
зробила ремонт у квартирі позивачки, суму збитку вона оцінює в 21293 грн. 58 коп., також їй
була заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в 15000 грн.

Рішенням
Керченського міського суду АР Крим від 25
жовтня 2006 року
договір довічного утримання, укладений 10
серпня 2004 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано.

ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО

2

Визнане
свідоцтво про право приватної власності на квартируНОМЕР_1 АДРЕСА_1 у місті
Керчі за ОСОБА_2 недійсним, та визнане за ОСОБА_1 прово власності на спірну
квартиру.

Додатковим
рішенням Керченського міського суду АР Крим від 25 грудня 2006
року в зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди
та матеріального збитку -
відмовлено.

В апеляційний
скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати, справу направити на новий судовий
розгляд, оскільки на думку апелянта воно ухвалене з порушенням норм діючого
законодавства і суперечить фактичним матеріалам справи.

У запереченнях
на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги,
судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.
1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачка не
виконувала зазначені у договорі довічного утримання обов'язки.

Колегія суддів вважає висновки суду правомірними.

Відповідно до
ст. 744 ЦК України
за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає
другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов'язується забезпечити відчужувача утриманням та (або)
доглядом довічно.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір
довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, на вимогу
відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від
його вини.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1 маючи престарілий вік, потребувала сторонньої допомоги,
тому 10 серпня 2004 року уклала з
ОСОБА_2 договір довічного утримання, згідно якого передала у власність
відповідачці належну їй на праві приватної власності двокімнатну
квартируНОМЕР_1за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно п. 2 цього договору
ОСОБА_2, як набувач, зобов'язана була забезпечити ОСОБА_1 житлом шляхом
збереження права безкоштовного пожиттєвого проживання в квартирі НОМЕР_1за
адресою: АДРЕСА_1; забезпечувати
щоденним харчуванням; забезпечувати придатними для носіння одягом та взуттям;
здійснювати догляд та надавати необхідну допомогу; надавати побутові послуги; у
випадку смерті відчужувателя поховати його відповідно до його прижиттєвого
розпорядження на випадок смерті. Грошова оцінка матеріального забезпечування,
яке щомісяця має надаватися відчужувателеві за згодою сторін визначається у
розмірі 100 грн.

Після укладення договору ОСОБА_2 стала власником спірної
квартири.

З матеріалів
справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 з позивачкою у спірній квартирі не
проживала, мала інше житло. Вимоги, вказані у п. 2 договору довічного утримання не виконувала належним
чином. Так, з пояснень, допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_3,
ОСОБА_4, вбачається, що дійсно

ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО

3

відповідачка неналежним чином доглядала за ОСОБА_1: не
прибирала у квартирі, не придбала продукти та ліки, а після народження дитини, 11 травня 2005 року, більш
півтора місяці зовсім не відвідувала позивачку.

З довідки
головного лікаря Джанкойської центральної районної лікарні, що міститься у
матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_2, що мешкає у Джанкої, з 24 серпня по 01 вересня 2005 року знаходилась
на амбулаторному лікуванні, тобто значно менший період ніж вона не виконувала
обов'язки за договором довічного утримання.

Колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що
відповідачкою неналежним чином здійснювалися обов'язки щодо виконання договору
довічного утримання, в зв'язку з чим договір підлягає розірванню.

Відповідно до ч.
1 ст. 756 ЦК України
внаслідок невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за
договором довічного утримання він позбавляється права власності на майно і
відчужувач має право вимагати його повернення у свою власність.

У цьому разі витрати,
зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають
поверненню.

Колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, додержуючись вимог ч. 1 ст. 756 ЦК України, в
зв'язку з розірванням договору довічного утримання, правомірно визнав вимоги
ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на передану по цьому договору
квартиру, та відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення
витрат на догляд ОСОБА_1 Тому доводи апеляційної скарги про неправомірність
рішення суду не можуть бути взяті до уваги бо спростовуються матеріалами
цивільної справи. Доказів про те, що ОСОБА_2 здійснювала ремонт квартири та
витратила на це свої власні кошти, відповідачка суду не надала.

Вимоги ОСОБА_2
про спричинення їй з боку ОСОБА_1 моральної шкоди ніякими доказами у судовому
засіданні доведені не були, ні підтверджені матеріалами справи, тобто, суд
першої інстанції правомірно дійшов висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Судова колегія
вважає, що, розглядаючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, ухвалив
рішення з дотриманням вимог ст. 213
ЦПК України. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому
скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті
справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України колегія суддів судової палати у цивільних справах, -

УХВАЛИЛА: Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити. Рішення Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 25 жовтня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з
дня проголошення однак може бути оскаржено до суду касаційної інстанції
протягом двох місяців з дня набрання законної сили.