суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:
Головуючого:            Яреми
Суддів: Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Левченка Є.Ф., Сеніна Ю.Л.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх
осіб: органу опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної
адміністрації, 21 Київської державної нотаріальної контори, відділу паспортної,
реєстраційної та міграційної роботи Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві,
про визнання недійсним договору дарування та зняття з реєстрації за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду          м. Києва від 14 квітня 2004 року,
в с т а н о в и л а :
В травні 2000 року ОСОБА_1 в інтересах своєї матері ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування частини квартири  АДРЕСА_1 недійсним
та зобов'язання знятись з реєстраційного обліку, мотивуючи свої вимоги тим, що
зазначена квартира є двокімнатною і належала її батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право власності на житло від  5 січня 1994 року. Після смерті у березні
1999 року ОСОБА_4, його спадкоємцями стали позивачка та її мати. 27 серпня
1999 року ОСОБА_3 уклала договір дарування належної їй Ѕ частини квартири
мало знайомій ОСОБА_2., яка 10 лютого 2000 року прописалась в квартирі разом
зі своїм неповнолітнім сином.
Оскільки протягом тривалого часу ОСОБА_3 страждала психічним захворюванням та перебувала з цього
приводу на психіатричному обліку, рішенням суду від 21 березня 2000 року була
визнана недієздатною і позивачка призначена її опікуном, ОСОБА_1 просила суд визнати договір дарування укладений 27
серпня 1999 року між її матір'ю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним з підстав, передбачених ст.52 ЦК України 1963
Після смерті ОСОБА_3, позивачка належним чином прийняла спадщину, отримала
свідоцтво про право на Ѕ частину спірної квартири і підтримала раніше заявлений
В ході розгляду справи позивачка
неодноразово змінювала та доповнювала свої вимоги та підстави визнання договору
дарування недійсним, посилаючись на те, що цей договір ОСОБА_3 уклала внаслідок хвороби та обману з боку ОСОБА_2, яка не повідомила нотаріуса про стан здоров'я дарителя,
а також внаслідок збігу тяжких обставин. Крім того позивачка посилалась на те,
що в свідоцтві про право власності після його отримання появилась дописка, що
квартира передана її батькам у спільну сумісну власність в рівних частках, а
тому, якщо квартира перебувала у спільній власності, ніхто із спадкоємців не
міг розпоряджатися спірною квартирою до сплину 6 місяців після смерті
спадкодавця.. Крім цього ОСОБА_1 просила
суд зобов'язати відділ паспортної, реєстраційної та міграційної роботи
Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві зняти ОСОБА_2 разом з її сином ОСОБА_5 з
реєстраційного обліку.
Справа розглядалась судами
Останнім рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від
22 грудня 2003 року ОСОБА_1 в
задоволені позову відмовлено.
апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2004 року рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 22 грудня 2003 року в частині відмови в задоволенні
позову про визнання договору дарування частини квартири недійсним  скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено, визнано недійсним договір дарування Ѕ
частини квартири АДРЕСА_1, укладений 27 серпня 1999 року в 21-й Київській
державний нотаріальній конторі між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
У своїй касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу апеляційного суду м. Києва від
14 квітня 2004 року та залишити в силі рішення Оболонського районного суду  м. Києва від 22 грудня 2003 року, посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів вважає, що касаційна скарга  задоволенню
Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи вимоги ОСОБА_1 і
визнаючи недійсним з підстав, передбачених ст.57 ЦК України 1963 року, договір
дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1,
укладений 27 серпня 1999 року в 21-й Київській державний нотаріальній конторі
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
апеляційний суд м. Києва обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_3, будучи хворою особою, залишившись в скрутному становищі
без належної допомоги, змушена була при збігу тяжких обставин, сподіваючись на
сторонню допомогу, укласти на вкрай невигідних для себе умовах договір  з ОСОБА_2
Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних
Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування  судом першої
та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права і не може
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Встановлено, і це вбачається з матеріалів
справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням судом норм
матеріального та процесуального права і доводи скарги їх висновків не
Керуючись ст.ст. 333, 335-337, 343,
344 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України,
Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Ухвалу апеляційного суду м. Києва
від 14 квітня 2004 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ярема А.Г.

Судді:                                                                            Левченко
Є.Ф.

Лихута Л.М.

Охрімчук Л.І.

Сенін Ю.Л.