Справа № 2-301 2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14. 02. 2007 р.                                                         Біляївського
районного суду.

в складі; головуючого
судді    Група Е.Е. при секретарі:   Ткаченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом; ОСОБА_1до ОСОБА_2про
стягнення  заборгованності  по
аліментам  та  стягнення
пені  за  прострочку
виплати аліментів,суд-

ВСТАНОВИВ:
Позивачка звернулася до суду з цим позовом і пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1року,
Біляївським районним судом був виданий виконавчий лист, № НОМЕР_1, про стягнення
аліментів на її неповнолітню дочку ОСОБА_3, 1991 року народження, у розмірі 1/6 частин з усіх видів заробітку.

Спочатку
виконавчий лист про стягнення аліментів було направлено до 2- відділу ДВС у
Приморському районі м. Одеси у зв"язку з тим, що відповідач працював у ДК " ІНФОРМАЦІЯ_2", а потім перейшов
на роботу до ОВХФП "
ІНФОРМАЦІЯ_3" у фірмі
ТОВ.

Аліменти
перераховував самостійно як заманеться це при тому, що його заробітна плата
складала від 1500-2500 грн на
місяц, про що свідчить довідка про розмір заробітної плати. Державний
виконавець ДВС у Біляївському районі та м. Теплодар, у провадженні якого
знаходився виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача, будь як
поставився до своїх обов"язків- не контролював стягнення аліментів, тому у
відповідача була можливість ухилятися від сплати аліментів у розрахунку
відповідно до свєї зарплати, чим відповідач грубо порушував чинне законодавство
України. Сума заборгованості по аліментам складає за період з вересня 2003 року по квітень 2006 року 4492 грн 73 коп.

Згідно зі ст. 195 ч. 1 СК України
заборгованність за аліментами, присудженними у частці від заробітку,
визначається з фактичного заробітку, який платник аліментів одержував за час,
протягом якого не проводилося їх стягнення.

Тому вона
просить суд стягнути з відповідача заборгованність аліментів в сумі, яка
складає 4492 грн.

Крім того
позивачка просить суд згідно ст. 196
СК України стягнути з відповідача пеню у розмірі 1% від суми
несплачених аліментів за кожен день прострочення, що складає 28466 грн 87 коп.

Представник позивачки ОСОБА_4. підтримав позов і доводи
позивачки.

Відповідач позов
не визнає і пояснив, що з 1995
року по вересень 2003
року, згідно виконавчого листа №
НОМЕР_1 з нього утримувалась 1/6 частина його заробітку аліментів на утримання дочки
Ірини.

З вересня 2003 року по квітень 2006 року, коли він
змінив місце роботи, з нього перестали утримувати аліменти. В цей період часу
він з власної ініціативи, регулярно, самостійно відправляв позивачці аліменти
через пошту, про що свідчать квітанції. За цей період часу позивачка ніяких
притензій до нього не мала, так як він за її проханням додатково надавав їй
допомогу у вигляді грошей, одягу для дитини та коштів для навчання.

В лютому 2006 року між ним та
позивачкою відношення ускладнились і він зі своєї ініціативи звернувся до
виконавчої служби про стягнення з нього аліментів через виконавчу службу.
Державний виконавець Приморського району м. Одеса витребував у

нього докази про відсутність
заборгованості по аліментам. Він звернувся до позивачки з проханням щоб
позивачка надала заяву про відсутність заборгованості по аліментам, що
позивачка і зробила 13.02.2006 року, про свідчить заява ОСОБА_1. до виконавчої
служби Приморського району м. Одеса, де підпис ОСОБА_1. завірено секретарем
Дачнянської сільської Ради.

З цього часу і
по серпень 2006 року включно, згідно домовленності з позивачкою, відповідач
самостійно виплачував їй по 150 грн кожного місяця, що підтверджується
оглянутими в суді квітанціями на загальну суму 1050 грн. А з вересня 2006 року, за його
ініціативою аліменти стягуються з нього належним чином, через державного
виконавця.

Але, враховуючі,
що дійсно, сума аліментів яку він сплачував позивачці самостійно, меньша чим 1/6 частина його
заробітку, а також те, що він не може надати письмових доказів про надання
додаткової допомоги у вигляді грошей та одягу дитині, відповідач в інтересах
своєї дитини згоден, щоб з нього було утримано 4492 грн

В чатині позову про стягнення з нього пені за не сплачені аліменти, він не
визнає, так як різниця між сплаченими аліментами і які повинні були
сплаченними, склалась не з його вини, а в результаті погодження позивачки, яка
на протязі 3 років
одержувала аліменти у вигляді грошових переказів, додаткового одержання від
відповідача грошей та одягу для дитини і ніяких претензій до нього не
виказуючі.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме задоволенню в
частині стягнення заборгованості по аліментам в сумі 4492 грн., так як це,
по перше: згідно виконавчого листа №
НОМЕР_1 ОСОБА_2., зобов"язанний до сплати аліментів на
користь позивачки, по-друге, визнається відповідачем, та підтверджується
довідками про фактичну заробітну плату відповідача, розрахунком заборгованості
між фактично сплаченими аліментами та сумою яка повинна бути стягнутою.

В іншій частині
позов не може бути задоволено, так як згідно ст. 196 ч. 1
СК України, відповідальність при виникнеш заборгованості по аліментам
настає при наявності вини особи яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням
суду.

Рішення суду по
стягненню заборгованості по аліментам у сумі 4492 грн., на даний час, по-перше, не існує, а по друге
заборгованність виникла не з вини відповідача, що підтверджується поясненнями
позивачки, відповідача, свідка ОСОБА_5., а також заявою позивачки від 13.02.2006 року про
відсутність заборгованності по сплаті аліментів громадянином ОСОБА_2., яка була
складена і підписана позивачкою в приміщенні Дачнянської сільської Ради з її
ініціативи, добровільно і не примусово.

Керуючись ст. ст. 195 ч.1,196 СК України, ст.
ст. 10,11, 60,213-215, ЦПК
Украини

суд,-

ВИРІШИ В:
Позовну заяву ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення заборгованності по аліментам і
стягнення пені за прострочку виплати аліментів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2на користь
ОСОБА_1заборгованність по аліментам в сумі 4492 грн. В іншій частині позову відмовити. Стягнути з
ОСОБА_2. на користь держави 51
гривну державного мита.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня
проголошення рішення

Апеляційна
скарга на рішення суду коже
бути подана протягом 20
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.