Справа № 1848                                             Головуючий
в першій інстанції - Тимченко
Категорія 21                                                  Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2007
року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого                                      ТамакуловоїВ.О.,

суддів                                                  Котушенко
СП., Лисичної
Н.М.

при секретарі                                     Качур Л.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в М.Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 18 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2
і ОСОБА_3 в інтересах дитини доОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2006
року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з уточненим в ході розгляду справи
позовом в інтересах дитини (а.с.29) до ОСОБА_1 про відшкодування моральної
шкоди, мотивуючи це тим, що 28 серпня 2006 року на їх малолітню дочку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 напала собака відповідача і причинила їй тілесні ушкодження
середнього ступеню тяжкості у вигляді укушених ран ділянки лівого плечового
суглобу та спини, перелому лівої ключиці, порушення функції лівої верхньої
кінцівки вираженого ступеню.

Посилаючись на
те, що вони перенесли тяжкі психологічні страждання у зв'язку з пошкодженням
здоров'я дочки, якій необхідна пластична операція, дівчинка постійно плаче від
сильних болів, стала всього боятися, особливо собак, позивачі просили стягнути
з відповідача на відшкодування моральної шкоди 30 000 гр.

Відповідач визнав позов частково.

Рішенням
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня
2006 року позов задоволений частково в сумі 12 000 гр.

В апеляційній
скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення, посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування
норм матеріального права і про закриття провадження по справі.

Перевіривши
матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів
справи вбачається, що прийнявши до розгляду позовну заяву, котра не відповідає
вимогам ст.119 ЦПК України, суд, ухвалою від 10 жовтня 2006 року, залишив її
без руху з наданням строку для сплати судового збору та надання доказів
заподіяної шкоди. Проте був залишений поза увагою той факт, що позов хоч і
заявлений позивачами в інтересах дитини, але в ньому викладені і вимоги про
відшкодування моральної шкоди, завданої батькам.

Суд також не
зважив на роз'яснення, дані в п.4 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України
від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами, що у позовній заяві про
відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

Судовий розгляд
справи також було проведено поверхово, без уточнення характеру, обсягу та
тривалості страждань, які зазнали позивачі та їх дитина, істотність вимушених
змін в життєвих стосунках кожного з них, зусиль, необхідних для відновлення
попереднього стану, тощо.

Так з протоколу
судового засідання видно, що позивач ОСОБА_2
давав суду пояснення тільки відносно завданої йому моральної шкоди, а
позивачка ОСОБА_3 обмежилась тим, що підтримала пояснення чоловіка. Щодо шкоди
завданої дитині позивачів, то ці позовні вимоги не були предметом дослідження в
судовому засіданні.

Розглядаючи
справу, суд не врахував, що відшкодування моральної шкоди є особистим правом
кожного громадянина, якому її завдано і не встановив обставин, які мають
враховуватись судом при визначенні розміру відшкодування.

Задовольнивши
частково позовні вимоги та стягнувши на користь позивачів в інтересах дитини 12
000 гр., суд на порушення   вимог ст.213
ЦПК України не зазначив у рішенні обгрунтування свого

висновку ні щодо
факту заподіяння моральної шкоди, ні щодо розміру її відшкодування, а питання
про моральну шкоду позивачів суд без мотивно залишив не вирішеним, що є
підставою для скасування рішення відповідно до п.5 ст.311 ЦПК України, з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.
303, 307, п.5. ст.311,313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня
2006 року скасувати і справу направити на новий розгляд до того ж суду іншому
складі.