Справа №22ц-987 Категорія-21
Головуючий в 1 інстанції- Шульженко Л.Б. Доповідач-
УХВАЛА

іменем
України

27 лютого 2007 року
Апеляційний суд Донецької області в складі: головуючого- судді
Пономарьової О.М.. суддів- Бабенка П.М., Бондаренко Л.І. при секретарі -
Баклановій Ю.В. за участю представника позивача ОСОБА_1., представника
відповідача - Лукіної Н.А. розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Донецьку   цивільну справу   за позовом ОСОБА_2 до  відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань   м.Єнакієво Донецької
області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2006
року позивач звернувся до відповідача з вказаним позовом, обґрунтував­ши його
тим, що він з 17 квітня 1987 року працював у вугільній промисловості забійником
підземним робітником.

5 липня 1998
року під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок на
виробництві, в результаті якого він отримав каліцтво, він втратив 70%
професійної працездатності, визнаний інвалідом 2 групи, чим йому спричинено
моральну шкоду ,оскільки він вимушений був тривалий час лікуватись, зносив
фізичні страждання, через травму переніс операцію , реампутацію, оскільки йому
несвоєчасно проведено протезування.

Він переніс і
зносить досі моральні страждання, оскільки став інвалідом, йому протипоказана
тяжка фізична праця, він не може достатньо заробляти, виконувати домашню
роботу, займатись спортом, підтримувати колишні стосунки з друзями, родичами
тощо.

Вказане йому
завдало моральних страждань, просив стягнути з відповідача на його користь
компенсацію моральної шкоди в сумі 100 000 грн. на підставі ст..ст.21,28,34
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Рішенням
Єнакіївського міського суду Донецької області від 27 листопада 2006 року в
задоволенні позову ОСОБА_2. відмовлено.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачеві в задоволенні позову, посилаючись на те, що
це рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права,
неповно встановлені обставини справи .

Зазначив ,що суд
не надав належної оцінки доказам у справі, не врахував, що він після отримання
каліцтва неодноразово лікувався, з вини відділення Фонду через несвоєчасне
протезування йому була зроблена реампутація гомілки у 2002 році, з липня 2001 року по червень 2002 року він зносив
нестерпні болі, в даний час вимушений приймати психотропні ліки, оскільки
зносить фізичні та моральні страждання.

Фонд досі не
забезпечив його автомобілем з ручним керуванням, у якому він потребується.
Посадові особи відділення Фонду, до яких він звертається за допомогою, до нього
ставляться зневажливо та грубо.

В судовому засіданні представник позивача  доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник
відповідача просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін,
посилаючись на те, що ці рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін ,дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги ,апеляційний суд вважає за необхідним
апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін з таких підстав:

Згідно із ч.1 ст.12 Закону України
„Про охорону праці" в редакції від 14.10.1992
року, п.1 «Правил відшкодування власником підприємства, організації та
установи або уповноваженого ним органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків»,
затверджених Постановою кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 з відповідними
змінами та доповненнями ,які були чинними на час виниклих правовідносин,
відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або
шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його
нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Згідно вимогам
Закону України № 1105-Х1У
від 23 вересня 1999 року „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" ,який набрав чинності з 01 квітня 2001
року, з моменту набрання ним чинності покладено обов'язок відшкодовувати
застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяну
умовами виробництва, на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач знаходився в трудових відносинах з шахтою
„Юний комунар" ВО „Орджонікідзевугілля",
де працював забійником підземним.

05 липня 1998 року при
виконанні трудових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок на
виробництві, в результаті якого він отримав каліцтво у вигляді травми правої
гомілки, яка була ампутована.

За висновком
МСЕК від 16 листопада
2000 йому
вперше встановлено 70% втрати
професійної працездатності безстроково та друга група інвалідності.

Позивач
спричинено моральну шкоду, оскільки він переніс і зносить досі фізичні
страждання , тому що
тривалий час через травму відчував фізичний біль, травма завдала незворотних
змін в його житті, він втратив працездатність і роботу ,не може вести домашнє
господарство, відчуває власну неповноцінність, що привело до моральних
страждань, вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя.

Вказані
обставини підтверджені в судовому засіданні даними трудової книжки позивача,
актом формі Н-1 про нещасний випадок на виробництві, висновком МСЕК,
поясненнями сторін та іншими доказами.

Ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди суд
першої інстанції виходив з вимог Закону України № 1105-Х1У від 23
вересня 1999 року
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", посилаючись на те, що відділення Фонду відшкодовує шкоду
,спричинену каліцтвом на виробництві з 01
квітня 2001 року,
цей закон зворотної сили не має.

Судом всебічно,
повно і об'єктивно встановлені обставини справи, надана належна оцінка доказам
у справі, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову,
оскільки встановлено, що позивач отримав каліцтво та моральну шкоду у зв'язку з
каліцтвом в період дії закону, який передбачав відшкодування шкоди власником
підприємства, до якого і повинен був звернутись позивач .

В разі відмови в
задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди позивач мав право
звернутись з позовом до суду до підприємства з дотриманням строків звернення за
вирішенням спору.

Як убачається з
матеріалів справи ,суд розглянув справу в межах позовних вимог ,які були
заявлені до відділення Фонду ,
з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону.

Тому доводи апеляційної
скарги не впливають на висновки суду, не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального законодавства,
що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких
обставин апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду- залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307 ,ч.1
ст.308 , ст.313-315    ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛ И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2. відхилити.

Рішення
Енакіївського міського суду Донецької області від 27 листопада 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набуває
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо
до Верховного Суду України в строк два місяці з дня її проголошення.