Справа № 22ц-486                                 Головуючий у 1
інстанції Пікалова Н.М.
Категорія 21                                            Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ         УКРАЇНИ

22 лютого 2007
року                   Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого     Висоцької B.C.,

суддів                  Біляєвої О.М., Осипчук О.В.,

при секретарі    Таранець В.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа -закрите акціонерне товариство "Страхова
компанія "АСКО - Донбас-Північний", - про відшкодування майнової та
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з
ОСОБА_2 майнової та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я в результаті
дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те,
що 29 жовтня 2005 року близько 18 години на вул. Шкадінова у м. Краматорську
сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача, внаслідок якої він
отримав легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров'я.

В зв'язку з ушкодженням здоров'я він знаходився на
стаціонарному та амбулаторному лікуванні; поніс витрати на придбання ліків у
розмірі 487 гр. 37 коп.; зазнав моральних страждань, так як переніс сильне
потрясіння, хвилювався; не міг працювати в нічний час, в зв'язку з чим вимушений
був звільнитися з роботи. Внаслідок ушкодження здоров'я йому потрібні були
додаткові зусилля для організація життя. Розмір моральної шкоди визначив у 4500
гр.

Оскільки відповідач добровільно не сплатив суми у
відшкодування шкоди, просив у судовому порядку стягнути з ОСОБА_2 в
відшкодування майнової шкоди 487 гр.37 коп., моральної шкоди 4500 гр., а також
понесені судові витрати.

Рішенням Краматорського міського суду від 31 жовтня 2006
року даний позов задоволений частково, з відповідача на користь ОСОБА_1
стягнуто в відшкодування майнової шкоди 487 гр.37 коп., моральної шкоди 3000
гр., судові витрати.

З рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_2 і звернувся до Апеляційного
суду Донецької області з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення
суду та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

В обгрунтування скарги апелянт зазначив, що суд,
задовольняючи позовні вимоги, порушив ст.ст.22, 1166 ЦК України і не
врахував, що вина та протиправність поведінки відповідача відсутні. Судом не
враховано, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини позивача, що
підтверджується витягом з історії хвороби щодо звернення через два дні після
ДТП та знаходження потерпілого у стані алкогольного сп'яніння, що також не
виключає можливість отримання травми не під час ДТП. Крім цього, судом не
прийняті до уваги докази про неможливість відвернути наїзд на пішохода. Судом
порушені норми ст. 179 ЦПК України щодо витребування належних доказів на
підтвердження вимог про стягнення витрат на лікування і неправильно застосована
стаття 1188 ЦК України.

В судовому засіданні відповідач та його представник ОСОБА_3 підтримали
доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник страхової компанії Волосожар Г.В. вважає скаргу обґрунтованою,
просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду зміні з ухваленням нового з наступних підстав.

Згідно з пп. 3, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України, підставами для
скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне
застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні
вимоги, виходив з того, що 29 жовтня 2005 року з вини відповідача сталася
дорожньо-транспортна пригода , внаслідок якої ОСОБА_1 отримав легкі тілесні
ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я. В зв'язку з цим
позивач знаходився на лікуванні, поніс витрати, розмір яких складає 487 гр.37
коп.; позивачу завдано моральну шкоду, розмір якої визначений у 3000 гр.

Частинами 2, 5 статті 1187 ЦК України передбачено, що
шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або
умислу потерпілого.

Згідно частини 2 статті 1167 ЦК України, моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те,
що відповідальність за майнову та моральну шкоду, заподіяну позивачу
ушкодженням здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, повинен нести
відповідач.

З матеріалів справи видно, що відповідач під час
дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом, власником якого він
є. В зв'язку з ушкодженням здоров'я позивач знаходився на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні.

Доводи відповідача про відсутність його вини в ДТП неспроможні, оскільки
відшкодування  шкоди,   завданої
джерелом  підвищеної  небезпеки,
не  залежить  від наявності вини. Переконливих доказів з
приводу того, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого, ОСОБА_2 суду не надав.

Між тим з розміром витрат на лікування та моральної
шкоди, що підлягають стягненню на користь позивача, не можна погодитись,
оскільки висновок суду в цій частині не відповідає обставинам справи.

В силу ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стягуючи на користь позивача витрати на лікування в сумі
487 гр. 37 коп., суд обмежився копіями чеків, наданих позивачем (ас. 10-13).

Однак цей висновок суду є помилковим, оскільки з чеків вбачається, що ліки
були придбані протягом жовтня-грудня 2005 року, січня-квітня 2006 року. В той
час як суд не перевірив потребу позивача в застосуванні цих ліків.

Згідно листка непрацездатності на ас. 17, позивач
знаходився на стаціонарному лікуванні з 31 жовтня по 10 листопада 2005 року,
потім по 30.11.2005 року на амбулаторному лікуванні. За час знаходження на
стаціонарному лікуванні ОСОБА_1 отримував лікування, про що зазначено в витягу
з історії хвороби (ас.9). Ці ліки були придбані позивачем 02.11.2005 року на
суму 51 гр. 45 коп.

Щодо потреби в інших ліках, які були придбані позивачем,
то останній не представив доказів на підтвердження необхідності їх застосування
в зв'язку з ушкодженням здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
29.10.2005 року. Надані витяги з амбулаторної картки не містять таких даних.
Щодо придбання 20 листопада 2005 року ліків на суму 47 гр. 52 коп., то в цій
замітці не зазначено, ким були придбані ліки.

За таких підстав апеляційний суд вважає, що позивачем
надані належні докази на підтвердження вимог про стягнення витрат на лікування
лише в сумі 51 гр. 45 коп., згідно чеку від 02.11.2005 року.

Перевіряючи доводи скарги про можливість отримання
позивачем травми не 29 жовтня 2005 року, а в інший день, апеляційний суд
приходить до висновку, що ці доводи не є переконливими і спростовуються
матеріалами справи, а саме: витягом з історії хвороби, з якого видно, що
29.10.2005 року потерпілий звертався за медичною допомогою (ас.9).

Визначаючи розмір моральної шкоди в 3000 гр., суд першої
інстанції виходив з того, що позивач зазнав моральних страждань в зв'язку з
ушкодженням здоров'я, тривалий час лікувався, втратив роботу.

Між тим розмір моральної шкоди повинен бути справедливим
та відповідним обставинам справи. Даних про втрату роботи як наслідок ДТП матеріали справи
не містять.

Враховуючи ступінь та характер моральних страждань і те, що життєві
стосунки позивача суттєво не порушені, апеляційний суд приходить до висновку,
що розмір моральної шкоди слід визначити в 100 гр.

Таким
чином, апеляційний суд частково змінює рішення суду першої
інстанції і стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в відшкодування витрат на лікування 51 гр. 45 коп. та моральної
шкоди 100 гр. Рішення в частині стягнення судових витрат залишається без змін.

Посилання суду на ст. 1188 ЦК України є помилковим,
оскільки вказана норма закону регулює правовідносини, які виникають з
відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки.

Керуючись
ст.ст.307 ч.І п.3, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського
суду від 31 жовтня 2006 року частково змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в відшкодування витрат на лікування
51 гр. 45 коп., моральної шкоди 100 гр.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржено
безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з часу
набрання законної сили.