АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

1 березня 2007 року                                                                                             м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Парапана В.Ф. Суддів: Драгомерецького М.М.,
Громіка Р.Д. При секретарі Яні Н.П. розглянула
у   відкритому  судовому
засіданні   в  м.
Одесі   цивільну  справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.
Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на 1/2 частину квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, -

встановила:

У ІНФОРМАЦІЯ_2р.
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та уточнивши свої позовні вимоги
просив визнати за ним право власності на половину квартири АДРЕСА_1 у м.Одесі.

Позивач
зазначав, що у ІНФОРМАЦІЯ_3р. він вступив у зареєстрований шлюб з
відповідачкою. Від шлюбу мають дитину -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4
року народження.

В період
перебування у шлюбі, подружжя сумісно придбало зазначену вище квартиру, яка
була оформлена на ім'я відповідачки.

Посилаючись на
ці обставини та вказуючи на те, що відповідачка не визнає його права на
квартиру, ОСОБА_1просив про задоволення його позову.

Заперечуючи
проти позову, ОСОБА_2 у ІНФОРМАЦІЯ_5р. звернулася в суд із зустрічним позовом
до ОСОБА_1про розподіл майна подружжя.

ОСОБА_2 вказала,
що окрім квартири, вони також придбали автомобіль AUDI -А6, державний
номер НОМЕР_2,
вартістю 50000 Є та автомобіль ГАЗ - 3110, державний номер НОМЕР_1, вартістю 7000
доларів СІІІА, які знаходилися у власності чоловіка та які також необхідно
включити в перелік майна, що підлягає розподілу. Одночасно ОСОБА_2
стверджувала, що спірна квартира є її особистою власністю, оскільки була набута
за її особисті кошти (одержані від поділу майна подружжя) та в період коли вони
вже припинили шлюбні стосунки, (а.с.40, 53 зворот).

З урахуванням
того, що у власності ОСОБА_1залишилася більша частка майна, ОСОБА_2 уточнивши
позовні вимоги просила визнати зазначені вище автомобілі спільною власністю
подружжя та стягнути з ОСОБА_1на її користь грошову компенсацію в розмірі 10000
грн., а у позові ОСОБА_1- відмовити.

Рішенням суду
від ІНФОРМАЦІЯ_1 року у
задоволені як первісного, так і зустрічного позову відмовлено.

У
"апеляційній скарзі ОСОБА_1просить рішення суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення його позову, посилаючись на те, що суд неповно та
неправильно

Справа №22ц-1035 /07

Головуючий у 1
інстанції Непорада М.П.

Доповідач -
Парапан В.Ф.                                                                                Категорія:
44

встановив обставини, які мають
значення для справи, внаслідок чого дав їм неправильну оцінку і прийшов до
невірного висновку.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, їх представників, показання
свідків, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у
задоволенні як первісного, так і зустрічного позову, районний суд виходив з
того, що при припиненні подружніх стосунків сторони добровільно вирішили питання
про розподіл майна, розподілили між собою кошти, якими розпорядились на власний
розсуд та придбали спірне майно.

Колегія судців
погоджується з цим висновком районного суду, оскільки він відповідає матеріалам
справи та вимогам закону.

Відповідно до роз'яснень
Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.9 постанови від 12.06.1998 року №16 «Про
застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи
спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна,
наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і
час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що
відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є
нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом
права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх
роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Згідно з ч.2 ст.
28 КпШС УРСР суд
може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання
при фактичному припиненню шлюбу, власністю кожного з них.

За змістом ст.29
КпШС УРСР спосіб поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя, вирішується в першу чергу самим подружжям, а коли вони не досягли
такої згоди, тоді - судом.

Судом
установлено, що до укладення шлюбу кожна із сторін мала власне майно і грошові
кошти, які використовувались у власних цілях, а також витрачались на сумісні
потреби.

Спільне майно
подружжя, а саме будинок по АДРЕСА_2 в м.Одесі сторони продали в ІНФОРМАЦІЯ_6 році, а отримані
від продажу цієї будівлі кошти поділили між собою, після фактичного припинення
шлюбу. На вказані кошти ОСОБА_1, придбав три автомобіля, а ОСОБА_2 - спірну квартиру.

Оскільки сторони
у ІНФОРМАЦІЯ_6 р.
добровільно поділили спільне майно подружжя та фактично припинили шлюб, а потім
кожний з них на гроші, отримані від поділу, придбав спірне майно, районний суд
обґрунтовано визнав його особистою власністю дружини та чоловіка і правильно
відмовив у задоволенні позовних вимогах сторін.

Це
підтверджується фактами придбання на ім'я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7р. спірної
квартири, а на ім'я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8р., ІНФОРМАЦІЯ_11р. та ІНФОРМАЦІЯ_9р.
трьох автомобілів. ОСОБА_1займався автомобільним бізнесом, (а.с.7,45).

Про те, що сім'я
сторін розпалася у ІНФОРМАЦІЯ_6р. та те, що вони добровільно поділили спільне
майно подружжя, свідчить і та обставина, що звертаючись у ІНФОРМАЦІЯ_2р. в суд
з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_2 зазначала, що спільне життя з
відповідачем не склалося - відповідач не виконує обов'язки по утриманню сім'ї,
зловживає алкогольними напоями, вчиняє дебоші, застосовує фізичне насильство,
вони спільне господарство не ведуть. Спору про поділ спільного майна подружжя
немає. ОСОБА_1погодився з вказаним позовом, (матеріали цивільної справи 2-4460/06р.).

Засловами
свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сім'я сторін розпалася у ІНФОРМАЦІЯ_6р. і тоді ж
вони поділили спільне майно подружжя.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі про те, що сім'я
сторін збереглася до ІНФОРМАЦІЯ_10р., оскільки ОСОБА_1 проживав в спірній
квартирі та разом з дружиною приймав участь у різних святкуваннях, ще не
свідчать про це.

З наданих
доказів убачається, що сторони в період з ІНФОРМАЦІЯ_6р.по ІНФОРМАЦІЯ_10р. не
набували речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, які переконливо
свідчать про існування сімейних стосунків.

ОСОБА_1, не
надав доказів про те, що гроші від реалізації автомобілів він передав у бюджет
сім'ї і ОСОБА_2 заперечує факт отримання таких грошей.

Інші доводи
апеляційної скарги наведене вище не спростовують, а тому колегія суддів не
приймає їх до уваги.

Відповідно до
ч.2 ст. 308 ЦПК
України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на викладене
колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, ретельно дослідив надані докази, дав їм належну оцінку і
прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307 ч.І п.1,308,
313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Київського районного суду м.Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду касаційної
інстанції.