АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-355/07                                                            Головуючий
Категорія:       спори       про                                                 КлочкоО.В.
шкоди                                                            Доповідач
в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 19 " березня 2007 р. колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                Храпка В.Д.,

суддів                           Сіренка Ю.В., Магди
Л.Ф.

при секретарі               Ковтун Л.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Черкаси апеляційну скаргу ВАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі- страхова компанія) на рішення
Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 грудня 2006 року за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, страхової компанії про відшкодування матеріальної
і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, заслухавши учасників
судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

встановила:

ОСОБА_1 у вересні 2006 року звернувся до суду із позовом до відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки. Зазначав, що 2 листопада 2005 року ОСОБА_3,
керуючи автомобілем ВАЗ-2101 д/н НОМЕР_1 допустив наїзд на його сина ОСОБА_4, в
результаті чого син отримав тяжкі тілесні ушкодження від якихІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер. Постановою органу дізнання від 16 березня 2006 року в порушенні
кримінальної справи відносно водія ОСОБА_3 відмовлено за відсутністю в його
діях ознак складу злочину. Оскільки загибель сина трапилась від дії джерела
підвищеної небезпеки, то за заподіяну шкоду повинен нести відповідальність
власник автомобіля на підставі ст. 1187 ЦК
України. Завдана шкода складається з придбання ліків та медичних матеріалів
у розмірі 796 грн.13 коп.; ритуальних послуг у розмірі 3575 грн.85 коп.; інших
витрат в розмірі 1 410 грн. Крім цього, йому завдано моральну шкоду, яку він
оцінює в розмірі 10000 грн.

Посилаючись на вказані обставини
ОСОБА_1 просив про задоволення позову.

В подальшому позивач позовні вимоги в частині витрат на придбання ліків
зменшив і просив стягнути ці витрати з відповідачів у розмірі 696 грн. 13 коп.

Під час розгляду справи судом
залучено співвідповідачем страхову компанію.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 грудня 2006 року
позов задоволено частково: з страхової компанії на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування завданої матеріальної шкоди стягнуто 4796 грн.06 коп.; в рахунок
відшкодування моральної

шкоди стягнуто 8000 грн. та судові
витрати. В позові про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди
відмовлено. Провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_2 закрито в зв'язку з
його смертю.

В апеляційній
скарзі страхова компанія, посилаючись на порушення , норм матеріального та
процесуального права, порушує питання про скасування рішення суду та ухвалення
нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову про відшкодування нею
матеріальної та моральної шкоди.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України,
колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення.

Суд установив,
що 2 листопада 2005 року, ОСОБА_3, керуючи по довіреності належним на праві
власності ОСОБА_2 автомобілем ВАЗ-2101 д/н НОМЕР_1, у м.Черкаси скоїв
дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4, який отримав
тяжкі тілесні ушкодження іІНФОРМАЦІЯ_1 року помер.

З цього приводу
постановою органу дізнання від 16 березня 2006 року в порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з відсутністю в його діях ознак
складу злочину, передбаченого ст.286 КК України.

Відповідно до
страхового полісу НОМЕР_2 від 5 квітня 2005 року між ОСОБА_3 та страховою
компанією укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За цим договором
була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, який експлуатує
транспортний засіб ВАЗ-2101 державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до
статті 979 ЦК України
за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання
певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові)
або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші
умови договору.

Згідно статті 6
Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) - страховим випадком є
подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність
особи, відповідальність якої застрахована договором.

З огляду на це
висновок суду, що в даному випадку мав місце страховий випадок, а тому страхова
компанія повинна відшкодувати ОСОБА_1 заподіяну внаслідок даної
дорожньо-транспортної пригоди шкоду є правильним, оскільки відповідає
обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють спірні
правовідносини.

Розмір
матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з страхової компанії на користь
ОСОБА_1 підтверджений документально і визначений судом правильно.

Разом з тим, визначений судом
розмір моральної шкоди підлягає зміні. Відповідно до пункту 22.3 статті 22
Закону потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами
1, 2 частини другої статті 23 ЦК
України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі
відповідно до вимог статті 23 ЦК
України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту,
визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою
відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

Оскільки відповідно до пункту 9.3 статті 9 Закону обов'язковий ліміт
відповідальності страховика становить 51 000 грн. на одного потерпілого, то
розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з страхової компанії на користь
ОСОБА_1 становитиме 2550 грн. Різниця між сумою відшкодування, визначеною
судом, та сумою, яка має бути відшкодована

страховиком не може бути
стягнута з ОСОБА_3 за відсутності його вини у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

Наведене свідчить, що рішення суду першої інстанції в
частині визначення розміру моральної шкоди ухвалено з порушенням норм
матеріального права, а тому на підставі статті 309 ЦПК України підлягає зміні.

В решті оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам
матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.
307; 309; 314; 316 ЦПК України, судова палата -

в ирішил а :

Апеляційну
скаргу ВАТ «Страхова компанія «ПЗУ
Україна» задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 грудня 2006 року
по даній справі змінити.

Зменшити визначений судом розмір моральної шкоди, що
підлягає стягненню з ВАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 з 8000 грн. до 2550 грн.

В решті це рішення суду залишити без
зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене
в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двох місяців.