Справа №22-ц-128 2007 р.                           Головуючий у 1-й інстанції Кондратенко М.В.
Категорія 21                                                   Судця-д
РІШЕННЯ

іменем
України

14 березня 2007 року                                                                                     м.
Суми

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого -
Шевченка В.А.,

суддів              - Батюка А.В.,
Лузан Л.В.,

з участю секретаря судового
засідання - Назарової
О.М.,

та осіб, які
приймають участь у розгляді справи -
позивачки ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2 та його представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідача
ОСОБА_5 та його представникаОСОБА_6, третьої особиОСОБА_7,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 06 грудня 2006 року

у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_8 до ОСОБА_5, третя
особа: ОСОБА_7, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

У грудні 2004 року ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулись до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що 18 листопада 2001 року на
перехресті доріг вулиць Баумана
і Засумська в м. Суми сталася ДТП
з вини, як вони вважають, водія автобуса «Ікарус» -ОСОБА_7, який
рухаючись по вул. Засумській, що є другорядною до вул. Баумана, при виїзді на
головну дорогу своїм маневром створив перешкоду в русі, керованому ОСОБА_2
автомобілю ВАЗ-2109, що змусило останнього змінити напрямок руху з метою
попередити зіткнення з автобусом, внаслідок чого стався наїзд легкового
автомобіля на електроопору, розташовану на узбіччі шляху.

Просили стягнути
з ОСОБА_5 на свою користь 3336
грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди та по 4000 грн. кожному - моральної шкоди.

Рішенням
Ковпаківського районного суду м. Суми від 06
грудня 2006 року в
задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю вимог.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просять рішення суду скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому
вказували, що судом не враховано, що дії водіяОСОБА_7 знаходяться у прямому
причинному зв'язку із ДТП.

Вислухавши
доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія судців вважає, що
апеляційна

2

скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з
ухваленням нового з наступних підстав.

З матеріалів
справи вбачається, що 18
листопада 2001 року
близько 11 год. 05 хв.
ОСОБА_7, перебуваючи у трудових відносинах з ОСОБА_5, керуючи автобусом
Ікарус-260, д. н. НОМЕР_1, який
належить по праву власності ОСОБА_5, рухаючись по вул. Засумській у м. Суми, що
є другорядною по відношенню до вул. Баумана,
при виїзді на головну дорогу вул. Баумана,
зневажив безпекою дорожнього руху, не пропустив автомобіль ВАЗ-2109, д. н. НОМЕР_2, під керуванням
водія ОСОБА_2, що рухався по вул. Баумана
в напрямку автовокзалу, створив перешкоду для руху цьому автомобілю, у
наслідок чого стався наїзд автомобіля ВАЗ-2109 на електроопору, розташовану на
узбіччі справа (а. с. 8-12).

У наслідок ДТП пасажир
автомобіля ВАЗ-2109 ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження: пошкодження міжосних
зв'язок шийного відділу хребта з больовим синдромом з переважним ураженням
сигментів 3-7 шийнів
хребців, що відносяться до легких з короткочасним розладом здоров'я.

З акту
автотоварознавчого висновку спеціаліста вбачається, що сума матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ-2109, д. н. НОМЕР_2ОСОБА_2,
становить 3336 грн. 02 коп. (а. с 25-26).

Згідно висновку
судово-автотехнічної експертизи №497
у дорожній ситуації, що виникла, водій автобусу "Ікарус", д.
н.НОМЕР_1, ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 10.1, 16.10 Правил
дорожнього руху України (1994
року). У його діях вбачається невідповідність вимогам п. п. 10.1, 16.10 Правил
дорожнього руху України (1994
року), які з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв'язку з
виникненням ДТП.

Це п. 10.1 - перед початком
руху, перестроюванням та іншою зміною руху водій повинен переконатися, що це
буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху.

- п. 16.10 - на перехресті
нерівнозначних доріг водій транспортного засобу,                що

рухається   по
другорядній   дорозі,   повинен
дати   дорогу   транспортним   засобам,        які

наближаються до даного перехрестя проїзних частин по
головній дорозі, незалежно             від

напрямку їх подальшого руху.

Водій автомобіля
ВАЗ-2109, д. н. НОМЕР_2,
ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України (1994 року) (а. с. 73-75).

Це - у разі
виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об'єктивно спроможний
виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до
зупинення транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду
перешкоди.

Згідно висновку
додаткової судово-автотехнічної експертизи №1023 у дорожній ситуації, що виникла у діях водія автомобіля
ВАЗ-2109, д. н. НОМЕР_2,
ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п. п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України (1994 року), які з
технічної точки зору знаходяться в причинному зв'язку з подією ДТП та наслідками, що
настали.

Також,
відповідно до цього висновку, у даній дорожній ситуації, у діях водія автобусу
"Ікарус", д. н.НОМЕР_1,ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п.
п. 10.1,16.10 Правил
дорожнього руху України (1994
року), але з технічної точки зору вони.не знаходяться в причинному зв'язку
з подією ДТП (зіткнення
водія ОСОБА_2 з електроопорою) та наслідками, що настали (а. с. 134-137).

з

У той же час,
враховуючи всі обставини справи, докази наявні у справі, колегія суддів вважає,
що в безпосередньому причинному зв'язку з наступившими негативними наслідками
заходяться дії водія «Ікарусу» -ОСОБА_7, який у
даній дорожній ситуації перед виїздом на проїзну частину вул. Баумана м. Суми, рухаючись
по другорядній дорозі вул. Засумська, повинен був надати дорогу транспортним
засобам, які рухаються по головній дорозі та переконатися у безпеці свого
маневру виїзду на головну дорогу, а саме: що це буде безпечним і не створить
перешкод іншим учасникам руху.

З матеріалів
справи вбачається, що за напрямком руху автобусу «Ікарус», з вул. Засумська і
виїздом на вул. Баумана,
встановлений дорожній знак пріоритету 2.2
«Дати дорогу».

Таким чином,
проїзна частина вул. Баумана,
на перехресті з вул. Засумська, є головною дорогою проти чого і не заперечують
сторони.

З цього слідує,
що аварійну ситуацію створив водій «Ікарусу» - ОСОБА_7,
а тому колегія суддів вважає за необхідне визнати і його вину у виникненні ДТП.

У зв'язку з цим,
необхідно визначити ступінь вини водіяОСОБА_7 у скоєнні ДТП у розмірі 80%, а водія ОСОБА_2 - 20%, у діях якого теж
є невідповідність вимогам' Правил дорожнього руху України (1994 року).

При таких
обставинах, колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду не відповідають
обставинам справи і постановляючи рішення суд неправильно застосував норми
матеріального права, а тому на підставі п.,
п. З, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
необхідно рішення суду скасувати та ухвалити нове. Задовольнивши позовні вимоги
частково.

З урахуванням
ступенів вини у виникненні ДТП
необхідно відповідно до ст. ст. 440,
441 ЦК УРСР стягнути з ОСОБА_5, як власника джерела підвищеної
небезпеки і роботодавця водіяОСОБА_7, на користь ОСОБА_2 2668 грн. 80 коп. матеріальної
шкоди, за пошкоджений автомобіль.

Також, колегія
суддів вважає, що винними діями водія «Ікарусу»ОСОБА_7 була заподіяна і
моральна шкодаОСОБА_2, т. я. була пошкоджена його власність, була заподіяна
матеріальна шкода іОСОБА_1, т. я. під час ДТП
була спричинена шкода її здоров'ю, вона вимушена була лікуватися.

У залежності від
характеру та обсягу страждань, яких зазнали ОСОБА_2 та ОСОБА_1, характеру
немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, стан здоров'я ОСОБА_1,
часу та зусилля, необхідного для відновлення попереднього стану, колегія суддів
вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 700 грн., а на
користь ОСОБА_1 1000 грн., на
відшкодування моральної шкоди, згідно ст. ст. 440-1, 450 ЦК УРСР.

При цьому слід
врахувати, що за моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання
трудових обов'язків, відповідальність несе організація (фізична особа), з якою
цей працівник перебуває у трудових відносинах.

На підставі ст. 88 ЦПК України
необхідно стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 8 грн. 50
коп., на користь ОСОБА_2 59
грн. 50 коп.
понесених судових витрат по оплаті судового збору.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, п. п. З,
4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія

4

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_8 задовольнити, а рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 06 грудня 2006 року в даній
справі скасувати і ухвалити нове.

Позовні вимоги
ОСОБА_1, ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 2668
грн. 80 коп.
матеріальної шкоди.

Стягнути з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1000
грн., на користь ОСОБА_8 700
грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 8
грн. 50 коп., на
користь ОСОБА_8 59 грн. 50 коп. витрат по
оплаті судового збору.

Рішення суду
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.