У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 серпня 2007 року                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:

Барсукової В.М.,  Лященко Н.П., Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Ільківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про
визнання незаконним рішення виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва
про право власності, визнання права на спадщину за заповітом та встановлення
факту, що має юридичне значення,

в
с т а н о в и л а:

У грудні 2004 року
ОСОБА_1, звернувшись до суду з указаним позовом, зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла її мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина на будинок
АДРЕСА_1. Згідно
заповіту від 13 грудня 1995 року ОСОБА_3 заповідала їй зазначений будинок, тому
вона прийняла спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном.

Рішенням виконавчого комітету
Ільківської сільської ради від 28 січня 2002 року визнано право власності на
вказаний будинок за ОСОБА_3

Проте рішенням виконкому від 5
грудня 2003 року рішення від 28 січня 2002 року скасовано і визнано право
власності за ОСОБА_3 на 2/3 частини спірного будинку, а за ОСОБА_2 на 1/3
частину будинку.

Посилаючись на викладене, просила
визнати незаконним рішення виконкому від 5 грудня 2003 року, визнати недійсним
свідоцтво про право власності на 1/3 частину спірного будинку на ім'я ОСОБА_2, встановити факт, що ОСОБА_3 володіла, управляла і
розпоряджалася вказаним будинком на праві останнього члена колгоспного двору та
визнати за нею право власності на спадщину за заповітом на весь будинок.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням
Вінницького районного суду Вінницької області від          20 грудня 2006 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12 лютого 2007
року, позов задоволено частково.

Встановлено факт, що
ОСОБА_3 при житті володіла, користувалася і розпоряджалася 2/3 частинами спірного
будинку та належними до нього господарськими будівлями.

Визнано за позивачкою
право власності на спадщину за заповітом на 2/3 частини спірного будинку та
належними до нього господарськими будівлями.

В решті позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначені судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права
чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та
змісту касаційної скарги не вбачається порушення судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у
х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вінницького
районного суду Вінницької області від 20
грудня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12
лютого 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді:

В.М. Барсукова

Н.П.Лященко   Ю.В.Прокопчук