АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 9кв-15/2007 року                                                         Головуючий
Категорія 23                                                                                   Подопригора
Доповідач в апеляційній інстанції
Доповідач в касаційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 травня 2007 року                                                                                    м.Черкаси

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Черкаської області у складі головуючого Вініченка Б.Б.

суддів  Храпка В.Д.,
МагдиЛФ., Качана О.В., Бородійчука В.Г.

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення,
стягнення плати за житло та моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_3 в своїх
інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 7 травня
2004 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 19 липня 2004 року,

встановила:

В листопаді 1998
року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про виселення сім'ї
ОСОБА_3  із квартири АДРЕСА_1. Підставою
позовних вимог вказували в заяві про те, що 6.07.1995 року відповідачі продали, ім спірну квартиру, проте не
бажають її звільнити. Під
час слухання справи ОСОБА_1 доповнив свої вимоги та просить також стягти з
відповідачів борг по квартплаті за час проживання та моральну шкоду.

ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_6
звернувся в червні 1999 року до
подружжя ОСОБА_1 із зустрічним позовом про визнання недійсним договору
кугівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного 6.07.1995 року.
Вимоги по зустрічному лозову мотивує порушенням укладеним договором житлових
прав

неповнолітнього
сина, який є співвласником квартири і має право на 1/4 її частину, та
укладення договору без дозволу органу опіки та піклування. В частині продажу
своєї долі в квартирі мотивує вимоги тим, що він не мав наміру продавати
квартиру, а уклав з ОСОБА_1 договір займу, який уже повернув.

Рішенням
Лебединського районного суду Сумської області від 7.05.2004 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 19.07.2004 року у позові
ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено - визнано
недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 140 грн вартості
квартири. Суди обох інстанцій прийшли до висновку, що при укладенні договору
ОСОБА_3 діючи від імені свого
неповнолітнього сина всупереч вимогам ст. 145 КпШС України не отримав
дозволу органу опіки і піклування на продаж частки квартири неповнолітнього
сина. Підставою задоволення зустрічного позову вказано в обох судових рішеннях
вимоги ст. 48 ЦК України (в ред. 1963 року) - недійсною є угода яка не
відповідає вимогам закону, в тому числі яка ущемляє права неповнолітніх дітей.
В решті вимог зустрічного позову відмовлено.

В обгрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на
невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування
норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в зв'язку з
чим ставить питання про скасування обох судових рішень та просить винести нове
рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до
часткового задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналогічні
вимоги містились у ст.

15-1 ЦПК України від 1963 року, який
діяв" на час розгляду справи.

Позовна
заява від 25.06.1999 року
подана ОСОБА_3 від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина.
Підставами подачі позову від імені неповнолітнього вказано - порушення його
права на житло і права власності на 1/4
частину квартири, укладення угоди без дозволу органу опіки і піклування. В
цій частині договір просив розірвати на підставі ст. 48 ЦК України (в ред. 1963року).
Підставами подачі позову від свого імені вказав - відсутність наміру продавати квартиру, фактичне укладення
договору займу, а не купівлі-продажу квартири. Просив розірвати договір на
підстав ст. 58 ЦК
України (в ред. 1963 року).

В мотивувальній частині рішення Лебединського районного
суду від 7.05.2004 року
вказано: "вимоги сторін витікають з цивільних та шлюбно-сімейних
правовідносин, регулюються нормою ст. 48
ЦК України, ст. 78,
145 КпШС України, підлягають до задоволення в частині задоволення вимог ОСОБА_3
про визнання договору купівлі-продажу квартири недійним, в решті частини вимог
сторін задоволенню не підлягають" (т. 2 а.с. 218).
З такими висновками-повністю погодився апеляційний суд, залишивши рішення
без змін та зіславшись лише на вимоги ст. 48
ЦК України.

Отже    фактично    судами
задоволено    позов    в
частині   інтересів

неповнолітнього
ОСОБА_6 і відмовлено в частині позовних вимог ОСОБА_3. Прийшовши до висновку
про часткове задоволення позову, суди обох інстанцій в резолютивній частині
рішень не відобразили свої висновки про відмову в позові ОСОБА_3, викладені в
мотивувальній частині.

Висновки
судів обох інстанцій про відмову в задоволенні його лозову ОСОБА_3 не
оскаржувались.

Колегія вважає, що висновки судів про укладення між
сторонами договору купівлі-продажу квартири, а не договору займу, обґрунтоване
наявними в справі доказами.

Однак судами не враховано, що при задоволенні позову лише
в інтересах неповнолітнього, доля якого в квартирі складає 1/4 частину, не було
підстав визнавати договір недійсний в цілому. Решта учасників договору - ОСОБА_3 Світлана
та ОСОБА_3 Марія - з
вимогами про його розірвання взагалі до суду не звертались, а в позові ОСОБА_3
відмовлено.

Вирішуючи позов в частині вимог щодо інтересів
неповнолітнього слід врахувати наступне. Договір купівлі-продажу укладено 6.07.1995 року, позов до
суду подано 25.06.1999 року,
через З роки та 11 місяців.
Питання про поновлення строків позовної давності ОСОБА_3 перед судом не ставив.
Згідно вимог ст. 75 ЦК
України (в ред. 1963 року)
суди застосовують строки позовної давності незалежно від заяви сторін.

Вказану вимогу закону судами не враховано, що призвело до
неправильного вирішення спору.

За таких обставин, неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи
і у відповідності з вимогами ст. 341
ЦПК України є підставою для скасування судових рішень. Судами обох
інстанцій повністю досліджено обставини справи та зібрано досить доказів для
вирішення справи по суті, тому колегія виносить нове рішення, яким у
зустрічному позові ОСОБА_3 в його інтересах слід відмовити за відсутності
правових підстав, а в позові в інтересах неповнолітнього сина слід відмовити за
пропуском строку звернення до суду.

Стосовно позову подружжя ОСОБА_1 слід виходити із положень ст. 48 Закону України
"Про власність" -
власник має право вимагати усунення будь-яких порушень його права
власності, навіть не поєднаних із позбавленням його володіння майном.

За таких умов позов про виселення
підлягає повному задоволенню.

В частині стягнення коштів за проживання сім'ї ОСОБА_3 в квартирі та
моральної шкоди позов задоволенню не підлягає, оскільки відсутній договір найму
жилого приміщення між сторонами і, відповідно, правові підстави для задоволення
позову в цій частині.

Від сплати судових витрат ОСОБА_3 звільнений, як особа
віднесена до потерпілих від аварії на ЧАЕС, категорія 2.

Керуючись ст. 332 ЦПК
України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Черкаської області

вирішила:

касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Лебединського районного суду Сумської області від 7 травня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Сумської області від 19
липня 2004 року по
справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення,
стягнення плати за житло та моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_3 в своїх
інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири скасувати.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 ао ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення,
стягнення плати за житло та моральної шкоди задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення.

В решті позовних вимог відмовити.

В позові ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина
ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу
квартири відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.