Справа
№ 2-1806/2007
РІШЕННЯ

І
М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

27
червня 2007 року         Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська

у
складі :  головуючого - судді Мороз В П.,

при секретарі - Губаренко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення

боргу,
-

В
С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в червні 2007 року з позовом  до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що 18 квітня 2006

року
відповідач по справі взяв в борг, відповідно до написаної ним власноруч

розписки
грошові кошти в розмірі 10 000 гривень і зобов'язався повернути

вказану
суму до через два тижні року, однак відповідач не виконав взяті зобов'

язання
та не повернув взяті в борг кошти і до моменту звернення позивача до

суду.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги, просив суд їх

задовольнити
та стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу в

розмірі
10 000 гривень та 3% річних в розмірі 313,24 грн., а всього 10313,24

грн.,
а також моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та судові витрати сплачені

позивачем
при поданні позовної заяви.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час і місце судового

розгляду
повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що

відповідає
положенням ст.224 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
вивчивши матеріали справи приходить до

висновку,
що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних

підстав.

Так, судом встановлено, що     18 квітня 2006 року відповідач по справі

взяв
в борг, відповідно до написаної ним власноруч розписки грошові кошти в

розмірі
10 000 гривень.

Ні на момент звернення позивача до суду,
ні на теперішній час - зобов'

язання
відповідача щодо повернення суми боргу не виконано.

Стаття
1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути

позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені

родовими
ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої

якості,
що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що

встановлені
договором.

Згідно
зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відмова від
зобов'язання або одностороння

зміна
його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або

законом.
Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов

договору
та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Окрім того, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, яки прострочив

виконання
грошового зобов'язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням

встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від

простроченої
суми.

3%
річних за час прострочення виконання зобов'язань становлять -

313,24
грн.

Вимоги позивача  у частині відшкодування моральної шкоди,
задоволенню

не
підлягають, тому що відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду

України
від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування

морального
(немайнової) шкоди»,  спори про
відшкодування заподіяної фізичній чи

юридичній
особі моральної (немайнової) шкоди
розглядаються, зокрема:

-
коли право на його відшкодування безпосередньо передбачено нормами чи

Конституції
випливає з її положень;

-
у випадках передбачених нормами Цивільного Кодексу України й іншим

законодавством,
що установлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди;

-
при порушенні зобов'язань, що підпадають під чинності Закону «Про захист прав

споживачів»
чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають

відшкодування
моральної немайнової шкоди.

Чинне
законодавство не передбачає відшкодування моральної шкоди,заподіяної

фізичній
особі  в результаті  невиконання договірних зобов'язань.

Таким чином, суд вважає за можливе
стягнути з відповідача на користь

позивача
суму боргу у розмірі 10 000 гривень,   3%
річних за час прострочення

виконання
зобов'язань в розмірі  -313,24 гривень.,
а всього - 10313,24 грн.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача

пропорційно
задоволеним вимогам підлягає стягненню державне мито в розмірі -

103,13
гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу в розмірі

-
30 гривень.

Керуючись листом Верховного Суду України
від 03.04.97 р. N 62-97 року,

ст.ст.
525,526, 551, 625,1049 ЦК України, ст.ст.3, 11, 15 , 58, 59,60,  212-215

ЦПК
України ,-

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, який мешкає за
адресою: м.

Дніпропетровськ
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ
АДРЕСА_2,

кв.19
суму боргу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень,   3% річних за час

прострочення
виконання зобов'язань в розмірі  -313
(триста тринадцять) гривень,

24
коп., державне мито в розмірі -  103,13
гривень, витрати на інформаційно-

технічне
забезпечення процесу в розмірі - 30 гривень, а всього - 10 446 (десять

тисяч
чотириста сорок шість) гривень 37 копійок.

В
решті позовних вимог - відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області

через
суд першої інстанції, шляхом подачі в 10-ти денний строк, з дня

проголошення
рішення, заяви про апеляційне оскарження і подання після цього

протягом
20-ти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної

інстанції,
або без подання заяви про апеляційне оскарження, шляхом подачі

апеляційної
скарги на протязі 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Заочне
рішення, може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за  письмовою

заявою
відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя

В.П. Мороз