Справа
№22-ц-215 2007 р.                                   Головуючий у 1-й інстанції-Кудін А.М.
Категорія 41                                                           Суддя-доповідач -Попруга С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНА

2007 року лютого 13 дня колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської області в
складі:

Головуючого -
Маслова В.О.

Суддів                  - Попруги СВ.,
Дубровної В.В.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

та осіб, які приймають участь у справі - ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2, представника відповідача Чередника СВ., розглянула у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської
області від 06 грудня 2006 року у справі за
позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю
"Нафтогазмонтаж" про зміну формулювання причин звільнення, внесення
змін до записів трудової книжки, стягнення заробітної плати, компенсації за
невикористану   відпустку , відшкодування
моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Охтирського міськрайонного суду від 06 грудня 2006 року позов ОСОБА_1
задоволено частково: стягнуто з ТОВ „Нафтогазмонтаж" на користь ОСОБА_1
заробітну плату в розмірі 474, 96 грн., компенсацію за невикористані щорічні
відпустки в розмірі 2003, 69 грн., а всього - 2 478, 59 грн. В решті позовних
вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 фактично просить скасувати рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні вимог про зміну формулювання причин звільнення,
внесення змін до записів трудової книжки, стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, викликаного, як несвоєчасною видачею йому трудової книжки,
так і затримкою розрахунку при звільнені, відшкодування моральної шкоди та
ухвалити нове рішення  про задоволення    вищезгаданих  позовних вимог.

Узагальнені               доводи                апеляційної      скарги:      недоведеність

відповідачем обставин, що мають значення для справи
(вчинення ОСОБА_1 прогулу, своєчасної видачі відповідачем трудової книжки
позивачу, не заподіяння позивачу моральної шкоди), які суд вважав встановленими,
невідповідність     висновків     суду
обставинам     справи,  порушення
та неправильне   застосування   норм
матеріального   права,   порушення
норм процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, а представник
відповідача Чередник С.В. заперечував проти них, вважаючи
рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_1
з 01 серпня 2001 року працював
слюсарем за вахтовим методом в ТОВ "Нафтогазмонтаж".
У відповідача було запроваджено режим підсумкового обліку робочого часу
на виробничих дільницях. Графік роботи позивача не складався, а складався
табель обліку робочого часу.

Для виконання роботи , передбаченої трудовим договором, ОСОБА_1 викликався
телеграмою або по телефону керівництвом відповідача (ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, працівники товариства виконували роботи в різних
регіонах України).

З 16 грудня 2005 року ОСОБА_1 почав без поважних причин не виходити на роботу, на виклики телеграмами відділу кадрів
товариства, не реагував.

17 лютого 2006 року директор ТОВ
"Нафтогазмонтаж" видав наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи за п.4
ст. 40 КЗпП
України (прогул), про що позивачу було надіслано телеграму, яку він отримав 18 лютого 2006 року. 24 лютого 2006 року відповідач
повідомив телеграмою ОСОБА_1
про необхідність отримання ним своєї трудової книжки, за якою ОСОБА_1 з'явився
лише 21 березня 2006 року.

Звільнення
ОСОБА_1 відбулося на законних підставах, отже для зміни формулювання причин
звільнення позивача підстав немає, затримка
видачі трудової книжки відбулася не з вини відповідача, отже моральна
шкода позивачу не була завдана.

Суми не виплаченої при звільненні позивачу заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку  підлягає стягненню з відповідача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Відмовляючи
позивачу в задоволенні позовних вимог про зміну формулювання причин звільнення,
внесення змін до записів в трудову книжку, стягнення заробітної плати за час
затримки видачі трудової книжки, стягнення моральної шкоди, суд першої
інстанції правильно встановивши обставини справи та дослідивши у встановленому
порядку і давши належну оцінку всім зібраним по справі доказам, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що поскільки ОСОБА_1 починаючи з 16
грудня 2005 року був
відсутнім без поважних причин в робочі дні на роботі в ТОВ
"Нафтогазмонтаж", то його обґрунтовано звільнено з роботи 17 лютого 2006 року за п.4
ст.40 КЗпП України, тому підстави для зміни формулювання причин звільнення на
п. 1 ст. 36 КЗпП України,
відсутні. Свою трудову книжку ОСОБА_1
своєчасно не отримав з власної вини. Названі обставини не дають підстав для
висновку про заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Так, згідно ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та
інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані
встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників,
допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними
є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають
право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх
вимог або заперечень.

Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_1
не надав суду належних доказів на підтвердження позовних вимог щодо його
незаконного звільнення, інших вимог, в задоволенні яких йому було відмовлено судом першої інстанції. В той же час,
відповідач заперечуючи проти позову надав суду належні, допустимі та
достовірні докази, результати оцінки яких відображені в рішенні суду першої
інстанції з наведених мотивів.

За встановлених
обставин, доводи апеляційної скарги про порушення
відповідачем положень ст. 61 КЗпП України, що врегульовує питання
про підсумковий облік робочого часу, не дають підстав для перегляду судового
рішення, оскільки протягом років режим роботи влаштовував
позивача, а з 16 грудня 2005 року він допустив прогули.

Як убачається з матеріалів справи, іншого позивач не довів, ОСОБА_1 не був членом
профспілкової організації відповідача, отже порушень ст. 43 КЗпП України, при його звільненні
допущено не було.

ОСОБА_1 не заявляв у
встановленому порядку вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні ( ст. 117 КЗпП України) , тому доводи апеляційної скарги з
цього приводу розгляду  не
підлягають.

Згідно п.4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, то воно вирішується шляхом ухвалення додаткового рішення. Отже не вирішене судом першої інстанції питання
про розподіл судових витрат, підлягає вирішенню у вищезгаданому
порядку, а тому доводи апеляційної скарги з
цього  приводу до уваги не приймаються.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За таких обставин, коли оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права,
підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1   відхилити.

Рішення
Охтирського міськрайонного суду від 06
грудня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двох місяців безпосередньо
до Верховного  Суду   України.