УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2007 року місяця січня 23 дня колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді   Любобратцевої Н.І. суддів   Даніла Н.М.

Чистякової
Т.І.

при
секретарі  Гребеннікової
Н.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в М.Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого
під час шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя,

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 -ОСОБА_3
на рішення Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 31 липня
2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з
відповідачкою перебували у шлюбі з 1995 року, у 2005 році припинили шлюбні відносини. В
період шлюбу ними було набуте майно: автомобіль ВАЗ-2106, державний номер НОМЕР_1,
холодильник „Мінськ", пральна машину „Ardo", телевізор „Samsung",
комп'ютер
„Пентіум-4", килим, розміром 5м х4м, аудіосистема, пилосос. Просив
поділити вказане майно та виділити йому автомобіль ВАЗ-2106, державний номер
НОМЕР_1 і телевізор „Samsung". Крім
того, просив визнати за ним право власності на прибудову, тамбур та навіс, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та
визначити порядок користування земельною ділянкою.

У вересні 2005 року ОСОБА_2 звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1
про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, вважає що поділу
підлягає квартира АДРЕСА_1,
прибудова до будинку АДРЕСА_1,
автомобілі ВАЗ-2106 державний номер НОМЕР_1 та ВАЗ-2101 державний номер НОМЕР_2.

Рішенням
Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 31 липня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1. до ОСОБА_2 про поділ майна набутого
подружжям під час шлюбу задоволено частково. За ОСОБА_1визнано право власності
на квартиру АДРЕСА_1.
Поділено майно, що є спільною сумісною власністю подружжя. ОСОБА_1. у власність виділено автомобіль ВАЗ
2106, 1982 року
випуску держномер НОМЕР_1, вартістю 5557, 60 грн. ОСОБА_2. виділено: килим,
вартістю 180 грн.,
музичний центр „DAEWOO", вартістю
130 грн., пилосос „Samsung",
вартістю 42 грн., а всього на суму 352 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково.  За
ОСОБА_2  визнано право власності на

Справа № 22-ц-305/2007р.

холодильник „Атлант Беларусь Мінськ", вартістю 1980 грн., пральну машину „Ardo",
вартістю 1890 грн.. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2
частки автомашини ВАЗ 2106 в
сумі 2778, 80 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
вартість 1/2 частини майна в сумі 176 грн..
Проведено залік компенсації за майно, в зв'язку з чим з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто грошову
компенсацію в сумі 2602 грн.
80 коп. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 -ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення, яким
задовольнити її позов, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального права за неповно з'ясованими обставинами,
які мають значення для розгляду справи. Зокрема, апелянт вважає, що судом при
вирішенні спору помилково застосовано норми ст.57 ч.1 СК України та не прийнято
до уваги, що квартира АДРЕСА_1
була придбана подружжям під час шлюбу до прийняття СК України, тому підлягає розділу між сторонами на підставі ст.22 КпШС
України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін, що
з'явились, та їх представників, обговоривши підстави апеляційної скарги, судова
колегія вважає за необхідне її відхилити.

Згідно з правилами статті 303 ЦПК України, при розгляді справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Апелянтом оскаржується рішення суду в частині відмови
ОСОБА_2. в позові
в частині поділу квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.ст. 69,70 дружина і чоловік мають право на
поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. При цьому частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно зі ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня
1995 року.

27 березня 1998 року ОСОБА_1 продав належну йому на підставі
договору купівлі - продажу
від 04 січня 1995 року квартиру АДРЕСА_2 за 14700,17 грн. (а.с.89).

17 квітня 1998 року ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 за 6600 грн. (а.с.35).

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_2. в задоволенні
позову в частині визнання за нею права
власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, як придбану за власні кошти ОСОБА_1,
суд виходив з
доведеності доводів ОСОБА_1.
про те, що на придбання спірної квартири були використані грошові кошти,
виручені від реалізації належної йому квартири АДРЕСА_2.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають матеріалам
справи, якими підтверджується, що укладення
ОСОБА_1  двох  договорів
купівлі-продажу  відбулося  на протязі трьох тижнів, узгоджуються з
поясненнями свідка ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Висновки суду є
переконливими і не спростовуються доводами ОСОБА_2 про те, що на придбання
спірної квартири були витрачені кошти колишнього чоловіка ОСОБА_2, оскільки
належних доказів в підтвердження цих доводів суду не представлено.

ОСОБА_2 не доведено суду,
що ОСОБА_1 витратив
свої кошти від продажу квартири на інші потреби, ніж придбання спірної
квартири.

За таких обставин,
ОСОБА_2 не довела своїх вимог про набуття права на спірну квартиру, правовий
стан якої - особиста
власність ОСОБА_1..

Оскільки сторони
знаходились у зареєстрованому шлюбі до 2005 року, спір щодо спірної квартири слід аналізувати на
підставі саме ст. 57 ч.1
СК України.

Інші доводи апеляційної
скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять правових
підстав для скасування рішення.

Виходячи
із встановленого, суд об'єктивно підійшов до вирішення спору, ухвалив
правильне, законне рішення. Підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 304 п.1, 307, 308, 313 п.1, 314, 315, 317,
319 Цивільного
процесуального кодексу України колегія суддів судової палати у цивільних
справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Центрального районного
суду м. Сімферополь Автономної Республіки Крим від 31 липня 2006 року відхилити.

Рішення
Центрального районного суду м. Сімферополь Автономної Республіки Крим від 31 липня 2006 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців до Верховного Суду України.