РІШЕННЯ                  ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

05   лютого   2007   року
колегія   суддів   судової
палати   у   цивільних
справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим в складі: Головуючого, судді   Панкова MB. Суддів    Ісаєва Г.А.

Белинчук
Т.Г при секретарі Галіч Ю.Є. розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, держави в особі
Алуштинського міськвиконкому про встановлення факту родинних відносин, визнання
права власності на домоволодіння, встановлення факту прийняття спадщини за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Алуштинського міського суду АР Крим від 18 травня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 і в остаточній редакції своїх вимог
просив встановити факт родинних відносин між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, а саме, те, що ОСОБА_3,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною матір'ю його батька ОСОБА_4, що померІНФОРМАЦІЯ_2 Цей факт має
юридичне значення, тому як саме від нього залежить виникнення його майнових прав на спадщину у вигляді домоволодіння
поАДРЕСА_1, яка відкрилася після смерті його бабки ОСОБА_3. і яку він
фактично прийняв, проживаючи в цьому
домоволодінні з дня свого народження і по теперішній час. Просив також
визнати право власності на це домоволодіння за померлою ОСОБА_3, тому як саме
вона приймала участь у його придбанні, встановити також факт прийняття ним цієї
спадщини і визнати за ним право власності на зазначене домоволодіння.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково. Він не
заперечував проти встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_3 і ОСОБА_4., при цьому підтвердив, що ОСОБА_3,
що померла ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно являється рідною матір'ю
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_4, але
вважає, що вона має право власності тільки на 1/2 частину спірного домоволодіння,
оскільки будувала його разом із своїм співмешканцем ОСОБА_5, з яким не була
зареєстрована у юридичному шлюбі. Таким
чином, вважає, що за позивачем в порядку спадкування можна визнати право
власності тільки на 1/2 частину
вказаного домоволодіння, яке залишилося після смерті його бабки ОСОБА_3 Друга
половина цього домоволодіння повинна відійти
до держави і він має намір її викупити, оскільки проживає і прописаний в ньому
з 1987 року.
За цей час збудував туалет і перекрив дах.

Рішенням
Алуштинського міського суду АР Крим від 18 травня 2006 року
позов задоволений. Встановлений факт родинних відносин між ОСОБА_3 і ОСОБА_4., а саме, те, що ОСОБА_3 була рідною матір'ю ОСОБА_4. Визнано право власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1 за
ОСОБА_3, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 від померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3. у вигляді домоволодіння по АДРЕСА_1. Визнано право власності за ОСОБА_1. на вказане домоволодіння.

Справа№22-ц-166/2007
р.

З апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати це рішення,
посилаючись на чого незаконність і ухвалити нове, яким частково задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1

Розглянувши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представників, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням
нового про відмову в позові.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_3 разом із
своїм співмешканцем ОСОБА_5 та сином ОСОБА_4 у 1954 році переїхали до Алушти на постійне
місце проживання як переселенці. У переселенчеському квітку за НОМЕР_1 від 08.09.1954 року, виданому на ім'я ОСОБА_5. вказано такий склад його сім'ї: ОСОБА_3 - дружина, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 - син, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7).

Переселенцям ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був наданий переселенчеський будинок за адресою: АДРЕСА_2, теперішня адреса якого АДРЕСА_1, який
був недобудований, у зв'язку з чим їм була надана позика у розмірі 12,000 крб. (а.с.8).

У 1957 році
батько позивача - ОСОБА_4
одружився, у зв'язку з чим будинок вирішили
будувати з окремими входами - одну частину
будинку для проживання молодої сім'ї
ОСОБА_4, а
другу - для проживання
ОСОБА_3 і ОСОБА_5. Таким
чином, будинок добудували разом дві сім'ї, також була сплачена позика (а.с. 53).

У 1966 році ОСОБА_5розійшовся з
ОСОБА_3 і вони стали жити окремо один від одного
- ОСОБА_5 зі своєю
співмешканкою ОСОБА_6. - бабусею
відповідача ОСОБА_2 - у
половині будинку, а ОСОБА_3 у літній
кухні, але спільна власність на будинок припинена не була, в експлуатацію
будинок зданий не був.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом
про його смерть (а.с.51). Його співмешканка ОСОБА_6. залишилася проживати у
цьому будинку і відповідно до рішення
Алуштинського міськвиконкому НОМЕР_2 від 20.05.1987 року над нею було встановлено піклування. Піклувальником
був призначений відповідач ОСОБА_2
з правом проживання на період піклування згідно зі ст.97 ЖК України (а.с. 197).

Суд прийшов до висновку, що ні
ОСОБА_6. ні ОСОБА_2 до створення спільної власності ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ОСОБА_4.
на вказану будівлю ніякого відношення не мають.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_6., що підтверджується свідоцтвом про її
смерть (ас.74), але
ОСОБА_2 залишився проживати
в цьому будинку, де і перебував до теперішнього часу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, що підтверджується
свідоцтвом про його смерть (ас.22).

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що єдиним учасником спільної власності на будинок залишилася ОСОБА_3,
за якою можливо визнати
право власності на нього, тому як фактично воно до неї перейшло.

12.01.1993 року був зроблений технічний паспорт
на цей будинок, відповідно до якого він
відповідав вимогам, які пред'являються до жилого будинку (а.с. 10-15), що також підтверджується
висновком судово-технічної будівельної експертизи (а.с.205-214).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про
її смерть (а.с.21). На випадок своєї смерті заповіту вона не залишила.

При таких обставинах спадкоємство
здійснюється відповідно до ст.524 ЦК України
в редакції 1963 року
за законом.

Позивач ОСОБА_1 являється рідним сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, що підтверджується
свідоцтвом про його народження (а.с. 19). Таким чином він також являється рідним онуком померлої
ОСОБА_3. і відповідно до ст.529 ЦК України
в редакції 1963 року
входить до числа спадкоємців за законом, тому як на час відкриття спадщини
немає в живих його батька ОСОБА_4, що також
не суперечить положенням ст. 1266 ЦК України 2003 року.

ОСОБА_1. подав заяву до нотаріальної
контори про прийняття спадкового майна
після смерті його бабки ОСОБА_3 (а.с.29, 31).

Його рідний брат ОСОБА_7. відмовився від прийняття спадщини,
про що свідчить його заява до нотаріальної контори (а.с.32).

Таким чином, на думку
суду першої інстанції позивач являється єдиним спадкоємцем на спірне
домоволодіння, але оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі не може з тих підстав, що зазначене домоволодіння
не значиться зареєстрованим відповідно до довідки Сімферопольського Бюро
реєстрації і технічної інвентаризації (а.с.9).

Позивач
фактично прийняв спадщину, про що свідчать його дії: подав до державної нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, постійно проживає у цьому
домоволодінні, фактично вступив в управління і володіння спадковим майном.
Тобто його дії відповідають вимогам ст.549 ЦК України в редакції 1963 року. При таких обставинах судом
визнано за ним право власності на вказане домоволодіння.

Колегія згоджується з
фактичними обставинами, які встановлені судом першої інстанції, однак вважає,
що вони не є правовими підставами для ухвалення рішення про задоволення позову,
оскільки на спірний будинок і земельну ділянку, на якій він розташований,
відсутні правоустановчі документи про право власності.

В матеріалах справи
відсутні докази, що ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
були власниками спірних приміщень:
свідоцтва про право власності або рішення суду про це немає. При житті
вони про своє право на спірне домоволодіння не заявляли.

В такому разі
застосування судом першої інстанції норм спадкового права (ст.ст. 529, 549
ЦК України в редакції 1963 року, ст.1266 ЦК 2003 року) при визнанні права власності на
спірні приміщення за ОСОБА_1 судом
першої інстанції зроблено помилково.

Технічний паспорт на
будинок і дані, що ОСОБА_5, ОСОБА_3
і ОСОБА_4 виділявся переселенчеський будинок при відсутності правоустановчих
документів на нього не є підставами для визнання юридичного права за позивачем
на спірний будинок.

Тому
колегія вважає необхідним скасувати рішення, ухвалити нове про відмову в позові.

Приймаючи таке рішення,
колегія суддів керувалася п.3 ст.303 ЦПК України, згідно якої апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Керуючись
п.3 ст. 303, ст.
307, ч.2 ст.309,
ст.316 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Алуштинського міського
суду АР Крим від 18 травня 2006 року скасувати.

У
задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2,
держави в особі Алуштинського міськвиконкому про встановлення факту родинних
відносин, визнання права власності на домоволодіння, встановлення факту
прийняття спадщини - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.