Справа №22-307                                               Головуючий у Іінст.Пахут С.О.
Доповідач - Собіна І.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 березня 2007 року                                                                                      м. Рівне

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

Головуючого судді Малько О.С.

Суддів Собіни І.М., Оніпко О.В.

При секретарі судового засідання
Сеньків Т.Б.

З участю представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою представника Закритого акціонерного товариства «Українська транспортна
страхова компанія» на рішення
Дубровицького районного суду від 26 грудня 2006 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Закритого акціонерного
товариства «Українська транспортна страхова
компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та неправомірних дій відповідача,

встановила:

Рішенням
Дубровицького районного суду від 26 грудня 2006 року стягнуто
із Закритого акціонерного товариства (далі ЗАТ) «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 на
відшкодування матеріальної і моральної шкоди,
завданої смертю чоловіка ОСОБА_2 51000гривень.

У поданій апеляційній скарзі представник ЗАТ «Українська транспортна
страхова компанія» посилається на необ'єктивність, незаконність та необґрунтованість рішення суду, через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Суд, на думку представника неправильно застосував ст.23 Закону України
«Про     обов'язкове     страхування     цивільно-правової

2

відповідальності власників наземних транспортних засобів»
(далі ЗУ № 1961-IV), поклавши, на
її підставі, обов'язок на ЗАТ відшкодувати
позивачці ОСОБА_1 моральну шкоду завдану смертю
потерпілого.

Статтею 27 ЗУ № 1961-IV не передбачено обов'язку страховика
по виплаті морального відшкодування завданого
внаслідок смерті потерпілого.

Пунктами 1, 2
частини другої статті 23 ЦК
України не передбачено відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок смерті особи.

За змістом п. 1.3 ст.1 ЗУ № 1961-IV позивачка не є потерпілою в справі.

Судом невірно застосовано норму ст. 1168 ЦК у взаємозв'язку із умовами виплати страхового відшкодування визначеними у вищевказаному
Законі.

Просив оскаржуване рішення скасувати і ухвалити у справі нове рішення
по суті справи.

В судовому засіданні представник відповідача свою апеляційну скаргу підтримав частково і пояснив, що ЗАТ визнає вимоги
позивачки в частині відшкодування витрат на
поховання чоловіка на суму, яка підтверджується
документами та виплату морального відшкодування в межах 5%
обов'язкового ліміту встановленого ст.9 Закону України № 1961-IV.

Представник позивачки, просив суд
залишити рішення без зміни.

Колегія суддів, заслухавши доводи та заперечення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення
суду першої інстанції в частині відшкодування витрат позивачки на поховання та стягнення моральної
шкоди з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
4 квітня 2005 року ЗАТ «Українська транспортна страхова
компанія» (страховик) та ОСОБА_3
(страхувальник) уклали договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів № НОМЕР_1, за яким була застрахована
цивільна відповідальність ОСОБА_3
перед третіми особами, як власника автомобіля ІНФОРМАЦІЯ_1
на термін з 4 квітня 2005 року по 27 березня 2006 року.

3

6 квітня 2005 року на автодорозі м. Дубровиця - с Бережки Дубровицького району ОСОБА_3, керуючи автомобілем
ІНФОРМАЦІЯ_1,
здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2, який від
отриманих пошкоджень помер.

За змістом ст.
27 Закону №1961-IV право на отримання відшкодування
за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Витрати на
поховання мають бути обґрунтовані та
відшкодовуються при наданні страховику оригіналу
свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати.

Колегія суддів
вважає, що за наявних у справі документів понесені
позивачкою витрати на поховання чоловіка підлягають відшкодуванню в сумі 4969
гривень 71 коп. (а.с.15-18).

Що ж стосується відшкодування моральної шкоди страховиком, то така шкода
могла бути відшкодована відповідно до правил встановлених
п.п. 22.1 і 22.3 Закону України № 1961-IV в обмеженому розмірі, що не перевищує 5% від 51000
гривень обов'язкового ліміту
відповідальності страховика, в сумі 2550 гривень.

Відповідно до постанови Дубровицького районного суду від 11 серпня 2005
року ОСОБА_3, визнано винним у скоєнні злочину передбаченому ст.286 ч.2 КК України, а провадження у справі закрито
на підставі акту амністії (а.с.24).

Спору про відшкодування моральної шкоди між позивачкою та ОСОБА_3
немає.

Оскільки, суд першої інстанції при вирішенні справи порушив норми
матеріального права, застосувавши закон, який не поширюється на спірні правовідносини, рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми витрат на
поховання понесених позивачкою та
стягнення морального відшкодування підлягає зміні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314,316 ЦПК України,
колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Закритого акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова компанія» задовольнити частково.

2

Рішення Дубровицького районного суду від 26 грудня 2006 року змінити. Зменшити суму стягнення із Закритого
акціонерного товариства «Українська транспортна
страхова компанія» на користь ОСОБА_1 із 51000 гривень витрат на
поховання до 4969
гривень  71   коп.
та морального  відшкодування  до  2550

гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Сторони мають право оскаржити рішення апеляційної інстанції і рішення місцевого суду до Верховного Суду України
протягом двох місяців починаючи з дня набрання законної сили цим рішенням, з подачею касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.