Справа № 2-2 - 650 / 07
РІШЕННЯ

ім'ям України

21 лютого 2007
року                                                                                               М.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у
складі:

Головуючого - судді Панченко О.М.,

При секретарі - Мазняк А.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа ТОВ „Транспортна компанія „Бердянськавтотранс", про
визнання правочину недійсним, визнання права спільної сумісної власності на
майно, визнання права власності на 1/2 частку майна, переведення прав і
обов'язків покупця за договором купівлі-продажу,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом, який згодом
доповнила та уточнила, в якому зазначила, що з 03.09.83 року вона перебувала в
шлюбі із ОСОБА_2, під час шлюбу придбали спільно автомобіль ВАЗ 21110, держзнак
НОМЕР_1 вартістю 28710 гривень, який був зареєстрований на ім'я чоловіка.

01.06.06 року відповідач ОСОБА_2 без згоди позивачки продав належний
подружжю автомобіль ОСОБА_3,
уклавши з ним договір купівлі-продажу та гроші в сумі 300 гривень, отримані
за автомобіль, залишив собі.

Посилаючись на те, що майно належало подружжю на праві спільної сумісної
власності, воно є цінним та згода на його продаж, яка має бути висловлена
письмово та нотаріально посвідчена, позивачкою не надавалася, вона прохає
визнати договір купівлі-продажу недійсним.

Крім того, прохає визнати, що автомобіль є об'єктом права спільної сумісної
власності, визнати за нею право власності на 1/2 частку автомобілю, та
перевести на неї права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу
автомобілю, укладеним між відповідачами.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали.
Пояснили, що вартість автомобілю явно була занижена, оскільки, хоча він і
потребував ремонту, але був на ходу. Стверджують, що про намір чоловіка продати
автомобіль позивачка не знала. Крім того, посилаються на те, що позивач пішов з
сім'ї та на час продажу машини - 01.06.06 року - мешкав за іншою адресою, отже,
спільного рішення щодо продажу не приймалося. Перед тим, як автомобіль був
проданий, відповідач ОСОБА_2 поїхав з дому нібито для проходження технічного
огляду автомобілю, хоча насправді він поїхав до м. Генічеськ та зняв автомобіль
з обліку для продажу. На теперішній час шлюб розірвано, позивач проживає в
інший сім'ї. Прохають визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобілю
НОМЕР_2, укладений в простій письмовій формі 01.06.06 року за участю третьої
особи - ТОВ «Бердянськавтотранс», яке надало послуги комісійного магазину при
оформленні довідки-рахунку на реєстрацію автотранспортного засобу.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував та
пояснив, що автомобіль був в неналежному технічному стані, отже мав незначну
вартість. Рішення щодо його продажу було прийняте спільно із дружиною, всі
гроші він передав їй. Прохає в позові відмовити.

Представник
відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 проти позову заперечувала, та пояснила, що договір
НОМЕР_2 від 01.06.06 року, який позивачка прохає визнати недійсним, не є
договором купівлі-продажу, а є договором про надання послуг на оформлення довідки-рахунку
на реєстрацію автотранспортного засобу. Договір купівлі-продажу був укладений
між сторонами усно, оскільки це не заборонено законом. Така форма договору не
вимагає надання письмової, а тим більш нотаріально посвідчено згоди дружини на
його укладення. Оскільки підстав для визнання договору недійсним на її думку
немає, вважає, що інші вимоги не можуть бути задоволені. Зокрема, переведення
прав та обов'язків покупця за договором на позивачку вважає неможливим,
оскільки власність подружжя є спільною сумісною, а не частковою, отже стаття
362 ЦК України
не застосовується до спірних відносин.

Відповідач
ОСОБА_3 проти позову заперечував та пояснив, що позивачка знала, що автомобіль
продається, оскільки приймала участь в розмові про це під час їх зустрічі. Він
був в занедбаному стані, та на теперішній час відповідач йог полагодив і
витратив на це багато коштів і часу. Прохає в позові відмовити.

Представник
третьої особи Силаков М.М. проти позову заперечував та пояснив, що, на його
думку, при укладенні договору НОМЕР_2 від 01.06.06 року ОСОБА_2, як продавець,
та ОСОБА_3, як покупець, досягли між собою домовленості щодо умов
купівлі-продажу, в .ч. - ціни автомобілю, а третя особа прийняла на себе
зобов'язання щодо оформлення довідки-рахунку, яка є підставою для
перереєстрації транспортного засобу у реєстраційно-екзаменаційному відділі ДАІ.

Також при цьому
було перевірено сплату прибуткового податку. Згода дружини при укладанні
договору не перевірялася, оскільки цій договір нотаріально не посвідчувався, а
до компетенції третьої особи це не належить. Крім того, вважається, що інший з
подружжя таку згоду надає та угода укладається в спільних інтересах. Крім того,
в свідоцтве про реєстрацію транспортного засобу відмітка про співвласників була
відсутня, тому згода співвласника не вимагалася.

Аналізуючи докази, надані в справі, суд дійшов висновку
про наступне.

Як вбачається з
рішення Приморського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 і ОСОБА_2
перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.09.83 року по 31.07.06 року.

Факт спільного
придбання спірного автомобілю під час подружнього життя сторонами не
оспорюється.

Як вбачається з
договору від 01.06.06 року НОМЕР_2, продавець ОСОБА_2 продав, а покупець
ОСОБА_3 купив транспортний засіб марки ВАЗ 21110 2002 року випуску, об'єм
двигуна 1500 куб.см, № кузова ІНФОРМАЦІЯ_1, державний номерний знак НОМЕР_1,
свідоцтво про реєстрацію ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований Генічеським МРЕВ ДАЇ
10.12.02 року зеленого кольору, вартістю 300 гривень.

Того ж дня третя
особа видала довідку-рахунок ІНФОРМАЦІЯ_3 покупцю.

Суд вважає, що не можна погодитися з думкою відповідача ОСОБА_2 та його
представника про те, що цій договір не є договором купівлі-продаж, оскільки
хоча

він і має іншу назву, та укладений за участю
трьох сторін: продавця, покупця та фірми, яка здійснює комісійну торгівлю
автомобілями відповідно до Правил, затверджених постановою КМУ від 07.09.98
року № 1388, але в ньому передбачені всі основні умови договору
купівлі-продажу, з яких досягнуто згоди сторонами.

Суд приймає до уваги, що законом не передбачено обов'язкове нотаріальне
посвідчення та (або) державна реєстрація такого договору, та вважає, що надання
нотаріально посвідченої згоди іншого з подружжя на укладення цієї угоди не
вимагається.

Проте, на думку суду, така річ, як автомобіль, не дивлячись на визначену
сторонами договору незначну вартість, не може не вважатися цінною та угода щодо
її продажу виходить за рамки дрібної побутової.

Так, суд приймає до уваги ту обставину, що не
заперечується ніким із сторін, що автомобіль був на ходу, його власник ОСОБА_2
виїхав на ньому з дому з м. Приморську на відстань біля 150 кілометрів до м.
Генічеська для зняття його з обліку в МРЕВ ДАЇ, а також повернувся до м.
Бердянська, що складає в цілому біля 200 км, тобто автомобіль мав таки споживчі
властивості, які робили його цінною річчю. Також суд піддає сумніву ціну, яка
зазначена в договорі, оскільки вона визначалася сторонами договору на свій
розсуд та мала не відповідати дійсній вартості.

Відповідно до ст. 65 СК України, кожний з подружжя має
право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як
укладеного іншим з подружжя без його згоди, якщо договір виходить за межи
дрібного побутового. Для укладення одним з подружжя договорів про цінне майно
згода іншого з подружжя має бути надана письмово.

За таких обставин суд не приймає до уваги пояснення відповідачів та
показання свідка ОСОБА_5 щодо наявності такій згоди позивачки, оскільки законом
встановлена обов'язкова письмова форма такої згоди, і тільки доказ такої форми
є належним.

Таким чином суд вважає, що договір не відповідає вимогам ст. 65 СК України,
та відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підстави для визнання його недійсним.

Суд вважає, що
вимоги позивачки в цієї частині підлягають задоволенню.

Також підлягають задоволенню вимоги щодо визнання автомобілю об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя, та визнання за позивачкою права на 1/2
частку автомобілю відповідно до ст. 61, 70 СК України.

Щодо вимог про переведення прав та обов'язків покупця за договором
купівлі-продажу на позивачку, суд вважає, що вони безпідставні, оскільки ст.
362 ЦК, на яку вона
посилається, не застосовується до спірних відносин, оскільки передбачає
переважне право на купівлю частки у праві спільної часткової власності, а не
спільної сумісної, в якій знаходився автомобіль на час продажу.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.
2,10,15,60, 208, 212-215 ЦПК України, ст.
61,62,65,70 СК України, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 362 ЦК України, суд

Вирішив:

Позов
задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобілю ВАЗ 21110, держзнак
НОМЕР_1, 2002 року випуску, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 01.06.06 року.

Визнати автомобіль ВАЗ 21110, держзнак НОМЕР_1, 2002 року випуску, кузов
ІНФОРМАЦІЯ_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати на ОСОБА_1 право власності на х/і частку автомобілю ВАЗ 21110,
держзнак НОМЕР_1, 2002 року випуску, кузов ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині
позову відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10
днів з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу - протягом 20 днів після
подання заяви на апеляційне оскарження в апеляційний суд Запорізької області
через Бердянський міськрайонний суд в порядку передбаченому ст. ст. 292-296 ЦПК
України.