Справа № 2-572007p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 лютого 2007
року Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді: Крилюк М.І.,

секретаря - Сабадаш Л.В.,

адвокатів : ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Кутської селищної Ради, ОСОБА_4 про визнання недійсним рішень Кутської с/ Ради від 30.07.2002 року, 12.12.2004 року, 26.12.2003 року та
визнання недійсним державних актів на право приватної
власності на землю виданих на ім"я ОСОБА_4 від 12.11.2003 року та на ім"я ОСОБА_3 виданого 28.04.2005 року, зобов"язати Кутську с/
Раду повернути незаконно вилучену земельну ділянку ОСОБА_3, зобов"язати
ОСОБА_4 знести самовільно побудований гараж та зобов"язати його не чинити перешкоди в користуванні земельною
ділянкою та заїздом до її житлового будинку,
стягнути моральну шкоду. ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом до позивачки
та Кутської с/ Ради про визнання недійсним державного
акту на право приватної власності на землю виданого 25.10,1995 року на ім"я ОСОБА_3 та визнання за ним права власності
на спірну земельну ділянку розміром 0,02 га,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовом до відповідача про визнання недійсним рішень Кутської
с/ Ради від 30.07.2002 року, 12.12.2004 року, 26.12.2003 року та визнання недійсним державних актів на право
приватної власності на землю виданих
на ім"я ОСОБА_4 від 12.11.2003 року та на ім"я ОСОБА_3 від 28.04.2005 року, зобов"язати
Кутську с/ Раду повернути незаконно вилучену земельну ділянку ОСОБА_3,
зобов"язати ОСОБА_4 знести самовільно побудований гараж та зобов'язати його не чинити перешкоди
в користуванні земельною ділянкою та заїздом до її
житлового будинку, стягнути моральну ттткоду, а
відповідач звернувся із зустрічним позовом до позивачки та Кутської с/ Ради про визнання недійсним державного акту на право
приватної власності на землю виданого 25.10.1995 року на
ім"я ОСОБА_3 та визнання за ним права власності на
спірну земельну ділянку розміром 0,02 га.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, а зустрічний не
визнав та пояснив, що рішенням
Кутської с Ради від    29.12.1993
року

2

ОСОБА_3
передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,126 га, що
знаходиться в АДРЕСА_1, а в 1995 році на дану земельну ділянку виданий
державний акт на право приватної власності на землю .

Однак,
відповідач який проживає по сусідству самовільно побудував собі гараж і захопив
частину належної її земельної ділянки . В зв"язку із чим вона неодноразово зверталась до селищної Ради та
райархітектури, внаслідок чого було прийнято рішення про притягнення
його до відповідальності за самовільне будівництво, зобов"язано його
усунути дані порушення та складено акт про самовільне захоплення ним частини
належної їй земельної ділянки . Незважаючи на дані обставини , а також тривалу
її відсутність по місцю проживання відповідач і надалі продовжував
користуватись частиною захопленої ділянки , таким
чином позбавивши її заїзду до власного будинку. В 2006 році при черговому зверненні
до с/ Ради з приводу вирішення даного питання їй стало відомо, що рішенням від
26.12.2003 року узаконено будівництво гаражу відповідачу, тобто селищною Радою
без вирішення спірного питання щодо захоплення земельної ділянки та позбавлення
заїзду до її господарства задоволено заяву відповідача про узаконення
будівництва гаража . Крім цього також стало відомо, що с/ Радою прийнято
рішення від 19.12.2002 року про передачу у приватну власність відповідачу даної
земельної ділянки на якій знаходиться гараж і 12.11.2003 року йому видано
державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку.
Приймаючи дані рішення с/ Радою все-таки не вирішено спірного земельного
питання та влаштування заїзду до її господарства, а тому враховуючи дані обставини
сРада за домовленістю із відповідачем дальше продовжують приймати незаконні
рішення а саме, сфальсифікувавши від її імені заяву про нібито її згоду про
дачу на вилучення частини її земельної ділянки на користь відповідача, та
розглядаючи на сесії вказану заяву без її повідомлення та присутності вилучають
частин)' належної їй земельної ділянки, тобто тієї яка знаходиться під гаражем
та закріплюють її за відповідачем . Після чого знову по поданій заяві від її
імені сРадою приймається рішення від 12.12. 2004 року про передачу їй у
приватну власність спірної земельної ділянки за виключенням частини яку
закріплено за відповідачем і без її згоди та відома виготовляють їй новий
державний акт на право приватної власності на землю, як пізніше її повідомив відповідач,
що всі дії з приводу приватизації землі він проводив сам особисто від її імені
і на її прохання.

Таким чином,
внаслідок незаконних дій с/ Ради та відповідача змінено конфігурацію її
земельної ділянки яка передана їй у власність у законному порядку, тобто без її
згоди вилучено частину землі та передано відповідачу на якій узаконено
самовільне будівництво гаража та позбавлено можливості її заїзду до
господарства, а тому вважає, що дані рішення та державні акти на право
приватної власності на землю являються незаконними, прийняті Із порушенням
закону та просить їх визнати незаконними. Крім цього просить зобов"язати
відповідачів повернути незаконно вилучену у неї земельну ділянку, знести
самовільно споруджений гараж який знаходиться на даній землі та стягнути із них
моральну шкоду , оскільки внаслідок даних дій, а саме неодноразові звернення до
різних інстанцій за вирішенням свого права вплинуло на її стан здоров"я
враховуючи перестарілий вік   та хворобу
, дану шкоду оцінює в 5тис.

3

гривень та
просить стягнути із відповідачів солідарно.

Що стосується
зустрічного позову то не визнає, оскільки він закладений безпідставно, так як
про існування її державного акту на право приватної власності на землю
відповідачам мало бути відомо. Даний акт виданий на підставі рішення с/ Ради і
належним чином зареєстрований , а рішення на яке посилається відповідач то воно
не може бути взято до уваги, оскільки ним представлена копія, а оригінал
рішення виданого архівом відповідає виданому державному акту, а тому просить в
позові відмовити .

Представник
Кутської с/Ради позов визнав, а в зустрічному просить відмовити, оскільки с/
Радою не приймалось рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки
ОСОБА_4, а 12.12. 2002 року на сесії с/ Ради вирішувалось питання про розгляд
його заяви тільки після вивчення земельною комісією даного питання , після чого
засідання сесії закінчилось і жодних питань з приводу передачі у власність
землі йому більше сесією не вирішувалось, однак звідки інше рішення у
відповідача йому не відомо, крім того виготовленням державних актів сРада не
займається . Що стосується рішення про вилучення землі у позивачки та прийняття
повторного рішення с/Радою про передачу їй у власність спірної земельної
ділянки, то тільки зі слів відповідача відомо, цю заяву до с/ Ради писав сам
відповідач від імені позивачки за її згодою, однак на даний час інше скликання
депутатів с/ Ради, а тому не відомо чи була присутня на сесії позивачка чи ні і
чи була її дійсна згода , однак в с/ Раді жодних доручень від неї на
уповноваження будь яких дій з приводу розпорядження землею не зареєстровано.
Враховуючи дані обставини, вважає, що видані державні акти на право приватної
власності на землю позивачці від 12.12.2004 року, а відповідачу від 19.12.2002
року являються незаконними, аналогічно суперечать вимогам закону і рішення с/
Ради на підставі яких видані вказані документи .

Також вважає, що
позивачці належним чином передана у приватну власність земельна ділянка в 1995
році так як були погоджені всі межівники та суміжні землекористувачі, жодних
спірних питань на той час не виникало, а відповідно до земельного законодавства
вилучення частини земельної ділянки може проводитись тільки за згодою
землекористувача . А тому із даних обставин видно, що зустрічний позов закладений
безпідставно .

Відповідач позов
не визнав, а зустрічний підтримав та пояснив, що відповідно до ордеру від
9.09.1992 року йому надано квартиру в АДРЕСА_1 . Рішенням від 19.12.2002 року
йому передано у приватну власність земельну ділянку біля даної квартири
розміром 0,028 га за цільовим призначенням для обслуговування житлового
будинку. На даній земельній ділянці ним побудований гараж , який відповідно до
рішення с/ Ради пізніше був узаконений , оскільки між позивачкою та ним виник
спір з приводу нібито ним захопленої частини земельної ділянки на якій
знаходився гараж, то він за її згодою та домовленістю із сином позивачки
написав заяву від її імені до с/ Ради про зміну розміру конфігурації вказаної
земельної ділянки і так як вона не заперечувала даного факту, то він особисто
за її згодою виготовив їй державний акт на право власності на її частину
земельної ділянки . Вважав, що на той час письмового доручення не потрібно так
як ніхто із кадастрового бюро не виясняв даного питання, а після підготовлення
всіх необхідних документів йому видали

4

державний акт на
ім"я позивачки за який він же провів оплату. Вважає, що такі дії
правильні, оскільки попередній державний акт позивачці виданий незаконно так як
не співпадають розміри земельної ділянки які зазначені в рішенні с/ Ради та
державного акту від 25.10.1995 року , тобто маються значні розбіжності, що і
вплинуло на звернення ним із заявою до с/ Ради про вилучення частини неналежної
їй землі . Що стосується порушень які були допущені с/ Радою при прийнятті рішення
про передачу йому у приватну власність земельної ділянки то він не несе
відповідальності, так як він у законному порядку звернувся до сРади про
передачу йому у власність землі та про узаконення самовільно побудованого
гаража.

Просить в позові відмовити, а зустрічний задоволити .

Суд заслухавши
сторони, свідка та вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення, а в зустрічному слід відмовити з наступних підстав:

Відповідно до
ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади чи органом місцевого
самоврядування акта яким порушено права особи щодо володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним .

В судовому
засіданні встановлено, що згідно рішення Кутської с/ Ради від 29.12.1993 року
позивачці передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,126 га, що
знаходиться в АДРЕСА_1 для обслуговування жилих та господарських будівель.
Вказане рішення виконано на місцевості , складено план абрис земельної ділянки,
встановлено та узгоджено межі землі і погоджено із межівниками, про що свідчить
акт виданий комісією сРади за участю представника земельної служби . На
підставі даних документів позивачці видано державний акт на право приватно
власності на землю за НОМЕР_1 від 25.10.1995 року який зареєстровано с/Радою за
НОМЕР_2 та відділом земельних ресурсів Косівської РДА .

Таким чином,
відповідно до вимог ст. 81 ЗК України позивачка набула права власності на землю
на підставі приватизації земельної ділянки .

Із оглянутих
матеріалів справи вбачається, що відповідач самовільно захопив частину належної
позивачці земельної ділянки шляхом самовільного збудування гаража, що
стверджується актом від 13.03.2001 року складеного комісією с Ради про те, що
відповідач самовільно без рішення с/ Ради побудував автогараж чим перекрив
заїзд до сусіда ОСОБА_3
В зв"язку із вказаними обставинами рішенням сесії с/ Ради від 19.06.2002
року доведено до відома відділ земельних ресурсів та райархітектора щодо вжиття
відповідних заходів відповідача та зобов"язано його узаконити самовільно
збудований гараж або знести.

Враховуючи
наведені обставини, а також той факт, що земельна ділянка частину якої
захоплена відповідачем належить позивачці на праві власності, то відповідач не
вирішуючи спірне питання відповідно до вимог закону, а саме як передбачено
ст.ст. 99 , 100 ЗК України тобто на право встановлення земельного сервітуту, а
вдається до незаконних методів набуття права на спірну земельну ділянку . А
саме від імені позивачки подає заяву до сесії с/ Ради про дачу згоди на
вилучення у неї частини земельної ділянки із її користування яка знаходиться

5

під гаражем для закріплення її за відповідачем . Проте с/ Радою всупереч
вимог закону, а саме ст.ст. 141, 149 ЗК України якими
передбачено, що вилучення земельних ділянок проводиться за
згодою землекористувачів , не переконавшись, що вказана заява подана від імені позивачки написана особисто нею і чому відсутнє доручення нотаріально засвідчене на
уповноваження відповідача про проведення вказаних дій і чи є її
дійсна згода на вилучення частини земельної ділянки , а також у її відсутності без належного повідомлення про розгляд
сесією даної заяви 30.07.2002 року сесією
Кутської с/ Ради приймається рішення про вилучення
земельної ділянки у ОСОБА_3 яка знаходиться під гаражем відповідача, цим
же рішенням закріпляє за ним дану землю і одночасно зобов"язує останнього виготовити правовстановлюючі документи .

Після чого відповідач маючи вказане рішення звертається із заявою до сРади про передачу йому у приватну власність даної
земельної ділянки, однак с Рада знаючи про те, що спір між
сторонами не вирішено розглядаючи заяву відповідача
приймає рішення від 12.12.2002 року в якому зазначає, що розгляд його заяви про передачу у власність землі буде вирішено
аж після розгляду вказаного питання земельною
комісією і на слідуючій черговій сесії.

Враховуючи дані обставини, судом витребувано оригінали рішень на підставі яких відповідачу передавалась у власність
земельна ділянка , проте ні с/ Радою, ні районним архівом не представлено
жодного оригіналу рішення які б засвідчили даний факт. А оглянуті
судом протоколи засідань сесії с/ ради представлені
представником свідчать про те, що ні 12.12.2002р., ні 19.12.2002р. як зазначено в державному акті ОСОБА_4 не приймалось
жодних рішень з приводу передачі йому у приватну
власність спірної земельної ділянки , тобто на даний час такого рішення не існує , що стверджується довідкою с/Ради від 19.01.2007
року.

Із даних обставин видно, що сРадою не вирішено заяву відповідача відповідно до ст. 116 ЗК України якою передбачено, що
громадяни та юридичні особи набувають права власності на земельні ділянки із
земель державної або комунальної власності за рішенням
органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Таким чином судом встановлено , що рішення про передачу у власність відповідачу спірної земельної ділянки с/ Радою не
приймалось, тому і державний акт на право приватної власності
виданий на ім"я ОСОБА_4 від 12.11.2003 р. на підставі неіснуючого рішення не може являтись законним оскільки
суперечить вимогам ст. 81 ЗК України.

Згідно рішення від 26.12.2003 року вбачається, що відповідач отримавши державний акт звертається із заявою про узаконення
самовільно побудованого гаража вже на власній земельній
ділянці, і вказаним рішенням його заяву задовільняють. Суд вважає також дане
рішення незаконним, оскільки воно суперечить прийнятим попереднім
рішенням з приводу даних обставин, так як рішень про передачу у власність землі відповідачу не приймалось, за
самовільно збудований гараж доведено до відома відділ земельних
ресурсів та райархітектора де останні
зобов'язані були вжити заходів , проте відповідачем не представлено на розгляд сесії ні технічної
документації на будівництво гаража, ні висновків архітектора з приводу
дотримання технічно будівельних норм.

6

Таким чином, відповідно до вимог ст. 40 ЗК України забудова земельних ділянок наданих для будівництва та
обслуговування жилого будинку чи господарських будівель і гаражів
здійснюється після виникнення права власності чи права оренди земельної
ділянки. А фактична забудова земельної ділянки здійснюється після встановлення її меж в натурі на місцевості, одержання документа який посвідчує право на неї та одержання у
встановленому порядку дозволу на виконання будівельних
робіт відповідно до ст. 23 ЗУ „ Про основи містобудування ,„ порядок та умови надання такого дозволу повинно
відповідати вимогам ЗУ „ Про планування та забудову територій „ і є обов'язковим
для застосування усіма суб"єктами будівництва
незалежно від форм власності, відомчої належності та джерел фінансування.

А тому із наведених обставин видно, що прийняте рішення про узаконення
самовільно побудованого гаража не відповідає вимогам даного закону , так як відповідно
до відношення архітектури від 22.02.2007 року вбачається, що технічна
документація на самовільно збудований гараж виготовлена та погоджена аж в 2004 році тобто на час прийняття
рішення про узаконення будівництва
гаража відсутні були будь - які документи із райархітектури та погодження
відповідних служб на проведення даних робіт .

Із матеріалів
справи вбачається, що відповідач знову вдається до незаконних дій, а саме дальше звертається до с/Ради в жовтні 2004 року від імені позивачки і особисто пише заяву про передачу їй у приватну власність земельної ділянки для обслуговування її житлового будинку
. І с/ Радою не перевіряється його повноваження на
вчинення даних дій та без її повідомлення і присутності розглядає дану заяву на
сесії с/Ради де 12.12.2004 року та повторно передає у приватну власність їй земельну ділянку проте за виключенням
частини яку виділено відповідачу . ОСОБА_4 отримуючи вказане рішення
звертається до земельно кадастрового бюро про виготовлення документів
на видачу державного акту , більше того сам
особисто за власні кошти проводить оплату вказаних робіт, підписує всі необхідні документи , про що свідчить
отриманий судом технічний звіт Із
земельно кадастрового бюро де зазначено, що всі дії по виготовленню державного акту позивачці проводив
сам особисто відповідач , про що він і не заперечив в судовому засіданні.

Оглянуті судом документи не відповідають вимогам закону, оскільки відповідно
до ст.118 ЗК України проект відведення земельної ділянки розробляється спеціальними організаціями на
замовлення громадян, який погоджується
з органами по земельних ресурсах, природоохоронними та санітарно-епідемілогічними органами, органом
архітектури, розглядається відповідною
місцевою державною адміністрацією або органом місцевого самоврядування.

Проте в даному випадку вказані вимоги закону не дотримані, зокрема заява ОСОБА_3 на виготовлення вказаних документів
написана не нею особисто, а будь яке доручення відсутнє, особа
яка займалась виготовленням вказаних документів
навіть не перевірила чи дійсно має намір позивачка на проведення даних
робіт . Крім того в даному звіті мається довідка видана сРадою де зазначено,
що позивачка     до даного часу ще  не
використала своє право

7

безоплатної
приватизації землі, проте даний факт не відповідає дійсності, оскільки виданий позивачці попередній державний акт
зареєстрований як с/Радою та відділом земельних ресурсів .

Допитаний судом землевпорядник Онисим"юк І. не спростував жодного
наведеного факту, оскільки він особисто займався виготовленням всіх державних актів сторін, а тому йому детально було відомо про спір
який існує між сторонами, а на вимогу суду тільки зазначив,
що він забув про існування попереднього акту у позивачки. Проте не можна залишити і поза увагою і той факт, що є
обов"язковою вимогою при виготовленні документів
на видачу державних актів на землю встановлення
та погодження меж, однак в даному випадку в технічному звіті даний документ відсутній, а долучений попередній тобто із
технічного звіту від 29.12.1993 року де виготовлявся
державний акт позивачки . А тому твердження землевпорядника Онисим"юк І. проте , що йому невідомо було про
існування попереднього акту позивачки є необ"єктивними так як судом
встановлено, що документи по виготовленню всіх
державних актів сторін підписувались ним особисто.

Крім цього на вимогу суду відділом райархітектури не представлено в судове
засідання для огляду звернення ОСОБА_3 по виготовленню документів на право власності на землю, так як такий документ відсутній
.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що прийняті рішення Кутською с/ Радою та державні акти з приводу спірного
користування земельної ділянки сторін, крім
первинного акту виданого на ім"я ОСОБА_3 від 25.10.1995 року, слід визнати незаконними оскільки вони суперечать
вимогам ст.ст. 153,154,155 ЗК України.

Судом встановлено, що згідно даних обставин порушено право власника тобто позивачки щодо володіння, користування чи
розпорядження належним їй майном, заподіяного в результаті
видання акта органом державного управління або органом місцевого самоврядування тому такий акт визнається недійсним відповідно
до ст.ст.56,57 ЗУ „ Про власність".

Тобто дослідивши всі матеріали справи , суд вважає що слід зобов'язати відповідачів
повернути позивачці належну їй на праві власності земельну ділянку, знести самовільно споруджений гараж який
знаходиться на її земельній ділянці та не чинити перешкоди в
користуванні.

Крім цього слід поновити термін оскарження до суду даних рішень , як такий що пропущений із поважних причин так як
представником позивача зазначено в суді, що про існування
вказаних рішень стало відомо в 2006 році при черговому
зверненні до с/ Ради з приводу перешкоджання заїзду до її господарства
відповідачем, а також і той факт, що вона тривалий час не проживала по даному
адресу.

Підлягає до задоволення і вимога позивачки частково про стягнення моральної шкоди, оскільки діями відповідачів їй заподіяно
шкоду яка виражена у численних зверненнях до с/ Ради про вирішення свого права
як власника земельної ділянки, що вплинуло
на її стан здоров"я та звичний спосіб життя, оскільки вона являється особою пенсійного віку , тому
із відповідачів слід стягнути по
одній тисячі гривень із кожного в користь позивачки заподіяної моральної
шкоди,   оскільки      суд
вважає,   що   дана
сума   достатня      для

8

відшкодування даної шкоди.

Не підлягає до задоволення зустрічний позов відповідача, оскільки він закладений безпідставно, зокрема земельна ділянка надана
у власність відповідно до вимог земельного законодавства, відсутні будь які
порушення при виготовлені державного акту, встановлено та
погоджено межі суміжних землекористувачів про що свідчить акт від 29.12.1993 року де зазначено розміри земельної
ділянки та конфігурація із яким відповідач
згідний так в даному акті мається його підпис тобто із даних обставин видно, що
всі спірні питання із ним погоджено як із суміжним землекористувачем відповідно до рішення за 1992 рік яким йому надано квартиру в користування. Що стосується твердження
його про те, що існують два різні рішення з приводу
різних розмірів земельних ділянок, що є підставою для
визнання незаконним вказаного акту на право приватної власності на землю, то суд даний факт не може взяти до уваги,
оскільки дані обставини суперечать матеріалам справи.

В судовому засіданні оглянуто оригінал рішення від 29.12.1993р. представленого відділом архіву в якому зазначено, що межі
границь погоджені із всіма суміжними землекористувачами,
але враховуючи, що обмір земельних ділянок
проведений без достатньої точності то при видачі державного акту в межах погоджених границь можливі незначні зміни загальної
площі. Крім цього відповідач не вимагає визнання незаконним даного рішення, а
тільки визнання незаконним державного акту про право
власності на землю, що суперечить одне одному.

Також відповідно до рішення від 26.09.2006 року с/ Радою встановлено, що спільний заїзд згідно державного акту ОСОБА_3 НОМЕР_1
передбачений для загального користування жителів АДРЕСА_1 шириною 3,3 м. та зобов"язано їх не чинити перешкоди в користуванні
спільним заїздом .

Таким чином, виданий державний акт від 25.10.1995р. на ім"я ОСОБА_3 не
суперечить вимогам ст.118 ЗК України.

Тому на підставі наведеного та ст. ст. 153,154, 155 Земельного Кодексу України,
керуючись ст. ст. 213-215
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати незаконними:

-рішення третьої сесії від 30.07.2002р. про вилучення із користування ОСОБА_3 земельної ділянки, яка знаходиться під гаражем
ОСОБА_4,

-рішення НОМЕР_3 від 12.12.2004р. про передачу ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,1247га,

-рішення НОМЕР_4 від 26.12.2003р. про узаконення самовільно побудованого гаража
ОСОБА_4,

·
державний акт про право власності
на земельну ділянку ОСОБА_4, виданого 12.11,2003р.,

·
державний акт про право власності на
земельну ділянку ОСОБА_3, виданого 28.04.2005р.

Зобов"язати
Кутську селищну Раду повернути  ОСОБА_3
в  натурі

9

незаконно вилучену земельну ділянку згідно
рішення від 30.07.2002р.

Зобов"язати
ОСОБА_4 знести самовільно побудований гараж
та не чинити перешкод ОСОБА_3 в проїзді до житлового будинку.

Стягнути з Кутської сРади та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 по 1тис.грн. моральної
шкоди з кожного та 500грн . судових витрат.

В зустрічному
позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та Кутської с/ Ради про визнання
недійсним державного акту на право приватної власності на землю
виданого 25.10,1995 року на ім"я ОСОБА_3 та визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку розміром 0,02га
-відмовити.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.