Справа №
22-ц-39                                                                   Головуючий 1 інст. - Аркатова К.В.
Категорія: поділ майна                                                              Суддя-доповідач - Борова С. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2007 року судова колегія судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді:                  Борової С. А.,

суддів:                                      Даниленка В.М.,

Пшенічної Л.В.

при секретарі                            Гребенщиковій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова
від ІНФОРМАЦІЯ_1
року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_1. та просила провести між сторонами
поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Зокрема просила визнати за нею право на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1м. Харкові, цегляний гараж, розташований по АДРЕСА_2 м.
Харкові, за ОСОБА_1 - право на гаражний боксАДРЕСА_3 м.
Харкові, паркінгАДРЕСА_4 м. Харкові, автомобіль „БМВ" 5 серії 2004 року випуску (державний номер НОМЕР_1), автомобіль „Тойота" 1997 року випуску (державний номер НОМЕР_2).

В судовому
засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав. Представник
відповідача проти поділу майна не заперечувала, але просила виділити позивачці
цегляний гараж, гаражний бокс АДРЕСА_3 в ГК "Дружба", автомобіль
"Тойота"
та отримати компенсацію по різниці вартості майна в
сумі еквівалентній 1000 доларів США. ОСОБА_1 залишити двокімнатну квартиру, паркінгАДРЕСА_4 та автомобіль "БМВ"

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_1 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про поділ майна. За ОСОБА_3 визнано право власності на двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1м. Харкові, паркінгАДРЕСА_4 м. Харкові, автомобіль „БМВ" 5 серії 2004 року випуску (державний номер НОМЕР_1). Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1.
еквівалент 1000 доларів США в рахунок матеріальної
компенсації по різниці вартості майна. За ОСОБА_1 визнано право власності на
цегляний гараж, розташований по АДРЕСА_2 м. Харкові, гаражний бокс АДРЕСА_3 в ГК,Дружба", розташований
поАДРЕСА_6 м. Харкові, автомобіль „Тойота" 1997 року випуску (державний номер НОМЕР_2). В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись
з рішенням суду, представник відповідача Олійник О.М. подала апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати його та постановити нове рішення, яким визнати за
ОСОБА_1 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1м. Харкові, автомобіль „БМВ" 5 серії 2004 року випуску (державний номер НОМЕР_1), а за ОСОБА_3 - право власності на інше спільне
майно. При цьому

апелянт
посилається на порушення судом вимог матеріального та процесуального права. Суд
в порушення чинного завконодавства постановив заочне рішення, в той час, як
воно таким не є, оскільки в судовому засіданні
приймали участь представники сторін. Справа розглянута у відсутності
відповідача не дивлячись на те, що його представник у судовому засіданні
заявляла клопотання про відкладення розгляду справи, так як він знаходиться у
відрядженні та має намір особисто взяти участь у
судовому засіданні та надати відповідні докази по справі. Судом невірно вказана адреса за якою розташований цегляний гараж та
паркінг. Оскільки позивачка має на праві власності частину квартири, а для відповідача
з його неповнолітнім сином спірна квартира є єдиним житлом, то суд безпідставно
виділив квартиру позивачці, стягнувши без
згоди відповідача на його користь еквівалент 1000 доларів США.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обсудивши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в
суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги сторін , суд виходив з того,що ОСОБА_3 та
ОСОБА_1., перебуваючи у'зареєстрованому шлюбі, придбали майно, яке є спільним сумісним майном подружжя: нежитлове приміщення першого
поверху НОМЕР_3(гараж) в літ "А-3", що знаходиться в
м. Харкові АДРЕСА_7 нежитлове приміщення першого
поверху НОМЕР_4- місце для паркування площею 14,4 кв.м, в літ " А-11" АДРЕСА_5 у ГК "Дружба" за адресою
м. Харків, АДРЕСА_6, квартиру АДРЕСА_1 м. Харкові та автомобілі "БМВ" 5 серії випуску державний НОМЕР_1 , "Тойота" державний номер НОМЕР_2 1997 р. випуску. Товарознавча експертиза для вирахування вартості майна, яке
підлягає поділу з ініціативи сторін не проводилась. Суд визнав частки сторін
рівними та, виходячи з бажання сторін, визначення ними часток, поділив майно
зазначеним вище способом.

З таким висновком суду погодитися неможна оскільки він зроблений з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, у зв*язку з чим рішення суду підлягає зміні з поділом майна наступним чином: виділити ОСОБА_3 з правом
власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 м. Харкові, автомобіль "БМВ" 5 серії 2004 року випуску, державний НОМЕР_1. Виділити ОСОБА_1. з правом власності: цегляний гараж розташований
по АДРЕСА_7 м. Харкові, гаражний бокс в ГК "Дружба" по АДРЕСА_6, автомобіль "Тойота " державний номер НОМЕР_2 1997 р. випуску.

Відповідно до вимог ст. 212,213,214 ЦПК України
районний суд повинен повно і всебічно перевірив доводи сторін і
надані ними докази, щодо обставин справи, дати належну оцінку доказам у їх
сукупності і дійти обгрунтованого висновку про доведеність зазначених вимог,
правильно застосувати норму права.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Тобто право спільної сумісної власності не поділене на частки, тому усі
співвласники мають однакове, рівне право володіння, користування та
розпорядження певним майном. Така частка може бути виділена за домовленістю між
співвласниками або у разі спору-судом.

Як вбачається
з матеріалів справи, та ці обставини визнаються сторонами, за час зереєстрованого шлюбу подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1.
придбали майно:нежитлове приміщення першого поверху НОМЕР_3(гараж) в літ "А-3", розташований за адресою м. Харпків, АДРЕСА_7, відповідно договору купівлі
продажу від ІНФОРМАЦІЯ_4 p., нежитлове приміщення першого поверху НОМЕР_4- місце для паркування площею 14,4 кв.м, в літ "А"11" по АДРЕСА_5 згідно зі свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно від ІНФОРМАЦІЯ_5 p., гаражний бокс АДРЕСА_8 ГК "Дружба",

розташований
за адресою м. Харків, АДРЕСА_6, згідно договору купівлі-продажу від
ІНФОРМАЦІЯ_7 р. Також відповідно до свідоцтва про
право власності від ІНФОРМАЦІЯ_6 р. сторонам
належить квартира АДРЕСА_1 м. Харкові та автомобілі
"БМВ" 5 серії 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_5, " Тойота" державний номер НОМЕР_2
1997 р. випуску.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що
є об*єктом права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Тобто, законний режим рівності часток може бути змінений за домовленістю
сторін. Дружина і чоловік, розділяючи між
собою спільне майно, мають право самі визначити як розмір частки, так і конкретне майно, яке буде належати кожному з них.

Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об*єктом
права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції не виконав, та поділив майно
визнавши його частки та вартість, стягуючи компенсацію, без урахування згоди
сторін, якої вони не досягай в судовому засіданні. Суд першої інстанції не
зазначив чому саме розподіл проведено зазначеним способом та зі
стягненням компенсації при відсутності згоди сторони на отримання
компенсації різниці вартості майна.

В судовому засіданні апеляційного суду сторони досягли згоди щодо
визначення часток у спільному майні та його реального розподілу.Виходячи з
того, що сторони не можуть у зв*язку з їх відношенням
один до одного, проживати разом в одній квартирі, ОСОБА_1 просить виділити йому двокімнатну квартиру, та автомобіль
"БМВ", ОСОБА_3 виділити паркінг НОМЕР_4, цегляний гараж, гаражний бокс, автомобіль "Тойота
"

ОСОБА_3 погодилася з визначенням вказаних відповідачем часток, але просить виділити їй теж майно, що і відповідач собі: квартиру та
автомобіль "БМВ"

Оскільки сторони дійшли згоди щодо вирахування часток у спільному сумісному
майні, що відповідає вимогам вищенаведених
норм Закону, що також свідчить про відсутність у них спору про вартість майна, судова колегія приходить до висновку про
поділ майна спільної сумісної власності дружини та чоловіка згідно з
визначеними ними частками. Виділяє ОСОБА_3 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 м. Харкові та автомобіль "БМВ", реєстраційний НОМЕР_1 з визнанням за нею право власності на вказане
майно.

ОСОБА_1. з правом власності виділяє майно: паркінг НОМЕР_4 розташований за адресою АДРЕСА_5, цегляний гараж, розташований за адресою АДРЕСА_7,
гаражний бокс АДРЕСА_3 в ГК "Дружба", по
АДРЕСА_6 в м. Харкові, автомобіль "Тойота" 1997 p. випуску, реєстраційний  НОМЕР_2.

Виділяючи квартиру ОСОБА_3 судова колегія виходить з об*єктивних обставин
по справі: ОСОБА_3 фактично користується спірною квартирою,
за згодою сторін вона виділяється одному з подружжя, при цьому суд враховує ті
обставини, що, як пояснила позивачка, відповідач прожває з
іншою жінкою, забезпеченою житлом, у пізні часи придбав не одне житло, але не на своє ім*я. Факт проживання відповідача за іншою
адресою також підтверджуються постановою про
відмову у порушенні кримінальної справи від ІНФОРМАЦІЯ_3

р.

Безпідставні посилання ОСОБА_1. на те, що позивачка забезпечена житлом, а
йому з неповнолітнім сином від іншого шлюбу нема де жити.

Як вбачається
з матеріалів справи позивачка не має іншого житла на праві власності. На ній не лежить обов*язок про забезпечення житлом дитину
відповідача. Не надано доказів того, що з відповідачем проживає його неповнолітній син.

Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про порушення
процесуального законодавства щодо розгляду справи
у відсутності відповідача. Суд належним чином сповіщав ОСОБА_1 про час та місце
судового розгляду справи. Направлену судом телеграму відповідач отримав. Ці обставин визнала в судовому засіданні
апеляційного суду представник ОСОБА_1 У судовому
засіданні суду першої інстанціїї не заявлялось клопотання про відкладення розгяду справи та визнання поважною причиною
неявки в судове засідання ОСОБА_1 у зв*язку
з його відрядженням. Ніякої заяви від самого ОСОБА_1 не надходило. Заперечень на протокол судового засідання ОСОБА_1 та його
представниками не подавалось.

При розгляді справи в апеляціному суді, ОСОБА_1. знов таки не з*явився в
судове засідання, належним чином був
повідомлений про час та місце судового розгляду справи. Ні сам ОСОБА_1., ні його представник ніяких нових доказів,
які б були неправомірно судом неприйняті, або їх неподання
зумовлено поважними причинами не надали.

Як вбачається з протоколу судового засідання в суді першої інстанції не
були присутні позивачка та відповідач, справу розглянуто з участю їх
представників, суд постановив заочне рішення, не
дивлячись на те, що воно таковим не є. Порядок оскарження заочного рішення витриманий.

Згідно до ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване
правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.
На думку судової колегії, ухвалення заочного рішення при зазначених обставинах само по собі не є підставою для скасування
рішення суду.

Помилка суду у зазначенні номеру паркінгу -АДРЕСА_4 замість НОМЕР_4, та адреси за якою розташований
цегляний гараж- вказано АДРЕСА_7 не свідчить про те, що суд поділив майно, аке не належить сторонами. З матеріалів справи,
та вищенаведеного вбачається, що сторони ділять одне і
теж майно, але помилково зазначили не той номер.
В своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить поділити майно те ж, що зазначено і в резолютивній частині
рішення. Позивачка при неправильно вказаних
номерах теж погодилася на поділ саме цього майна. В мотивувальній частині рішення вказані номери саме того майна, яке належить
дружині та чоловіку згідно з правоустановчими документами.

Розмір державного мита, сплаченого позивачкою, не впливає на визначення
часток майна дружини та чоловіка при поділі
майна, що є об*єктом права сумісної власності подружжя, оскільки вартість майна та його частки сторонами не оспорюються.

Керуючись ст. 303, 304,
307,309, 313, 314, 316 317,319 ЦПК України судова колегія,-

Виріши л а:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Дзержинського районного суду м. Харкова змінити.

Провести поділ
спільного сумісного майна подружжя.

Виділити і визнати право власності ОСОБА_3 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 м. Харкові, автомобіль
"БМВ" 5 серії 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Виділити і визнати право власності ОСОБА_1 на цегляний гараж, гараж, розташований по АДРЕСА_2 в м. Харкові, гаражний бокс АДРЕСА_3 в ГК "Дружба", прзташований по
АДРЕСА_6 в м. Харкові, паркінгАДРЕСА_4, розташований під будинком АДРЕСА_5 м. Харкова, автомобіль 'Тойота" державний номер НОМЕР_2 1997 року випуску.

В іншій
частині рішення залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили після його проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.