СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
інстанції Грищенко Н.М.
Категорія 19(1)                                            Доповідач
УХВАЛА

Іменем   України

2007 року січня
18 дня колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі: головуючого:
судді Барильської А.П., суддів
Соколан Н.О., Ляховської І.Є.

при секретарі Савчук Н.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому
Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України в м. Кривому Розі на рішення Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2006 року за позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Кривому Розі про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань України в м. Кривому Розі про
відшкодування моральної шкоди, і просив стягнути з відповідача 70 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди, оскільки він на протязі тривалого часу працював
у шкідливих умовах виробництва.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від
26 жовтня 2006 року позов задоволений частково, з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України в м. Кривому Розі на користь позивача стягнуто
у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних
захворювань України в м. Кривому Розі ставить питання про скасування рішення
суду і постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог,
оскільки судом порушені норми матеріального і процесуального права.

Суд не врахував, що відповідно до ст. 34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного захворювання, які призвели до втрати
працездатності" всі види соціальних послуг повинні бути підтверджені
висновком МСЕК і на органи МСЕК покладено обов'язок встановлення факту
заподіяння моральної шкоди; позивач не надав доказів спричинення йому моральної
шкоди і цим обставинам суд не надав належної оцінки; судом не з'ясовані всі
обставини справи; рішення є необгрунтованим, оскільки не наведені мотиви, з
яких суд виходив при визначенні суми -
15 000 грн. у відшкодування моральної   шкоди;
Судом не   враховано,   що
на підставі ст. 77
Закону України "Про

державний бюджет на 2006
рік" з 01.01.2006
року призупинена дія абзацу четвертого, статті 1 (в частині
відшкодування моральної шкоди), підпункту "є" пункту 2 частини 1 ст, 21, частини 3 ст. 28, частини 3 ст. 34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного захворювання, які призвели до втрати
працездатності"; Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань
України в м. Кривому Розі є неналежним відповідачем у справі, оскільки шкода
заподіяна потерпілому роботодавцем; судом не застосовано тримісячний строк
позовної давності у відповідності до ст.233 КЗпП України та Постанови Пленуму
Верховного Суду України №
4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди».

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач на протязі тривалого часу
працював підземним бурильником, кріпильником, прохідником, підземним гірничим
робітником очисного забою, підземним електрослюсарем в умовах дії шкідливих
чинників виробництва.

Відповідно до висновку МСЕК від 14.04.2003 року позивачу
вперше встановлено 25 % втрати
професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд, першої інстанції
обгрунтовано керувався ст. 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві і профзахворювань, що призвели втрату
працездатності», яка передбачає відшкодування Фондом моральної шкоди за
наявності факту його спричинення.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з
професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Позивачу
протипоказана фізична праця, він обмежений в пересуванні, роботі по дому,
відчуває біль в грудях та в горлі, що викликає моральні страждання, і позбавляє
його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації
свого життя.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку
відповідача відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп2004р.
відповідно до якого, громадяни, котрим встановлена стійка втрата професійної
працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди.

Розмір
моральної   шкоди   визначений
судом   з   урахуванням
роз'яснень   п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",
конкретних  обставин  по
справі,  характеру  моральних
страждань     і  наслідків,
що наступили.

Суд обґрунтовано визначив суму відшкодування моральної
шкоди, з урахуванням важкості перенесених страждань позивача та ступеню втрати
ним працездатності, з оглядом на конкретні обставини по справі і пов'язані з
професійним захворюванням фізичні і моральні страждання, інтенсивність і
довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених
змін у його життєвих і виробничих стосунках і наслідків, що наступили.

Доводи відповідача про те, що суд не врахував, що на підставі
ст. 77 Закону
України "Про державний бюджет на 2006
рік" з 01.01.2006
року призупинена дія абзацу четвертого, статті 1 ( в частині
відшкодування моральної шкоди), підпункту "є" пункту 2 частини 1 ст. 21, частини 3 ст. 28, частини 3 ст. 34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного захворювання, які призвели до втрати
працездатності" є

безпідставними, оскільки позивачу втрата професійної
працездатності вперше встановлена висновком МСЕК від 14.04.2003 року, тобто
правовідносини сторін виникли за чинності зазначених норм цього Закону.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що суд не
врахував положення ст. 34
Закону України" Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які призвели
до втрати працездатності", а також про те, що позивач не надав доказів
спричинення йому моральної шкоди і цим обставинам суд не надав належної оцінки,
не з'ясовані всі обставини справи і не наведені мотиви, з яких суд виходив при
визначенні суми у відшкодування моральної шкоди; Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України в м. Кривому Розі є неналежним відповідачем у
справі, а також що судом необхідно було застосувати тримісячний строк позовної
давності при вирішенні спору -
є безпідставними і висновків суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального законодавства, і
не знаходить підстав до задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303-305,
307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних
захворювань України в м. Кривому Розі відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2006 року- залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.