УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2007 року                                                             м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючого             Бойчука І.В.

суддів                        Ясеновенко
Л.В., Горблянського Я.Д.

секретаря                  Пожар Р.В.

адвоката                    ОСОБА_2

з участю:       представника             ОСОБА_1

розглянувши  у
відкритому  судовому  засіданні
апеляційну  скаргу  ОСОБА_1
на рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 грудня 2006 року,-

встановила:

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 18 грудня 2006 року відмовлено
у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою.

Задоволено позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до виконкому Коломийської
міської ради, третьої особи без самостійних вимог-ОСОБА_1 про визнання
незаконним п.5 рішення Коломийського міськвиконкому НОМЕР_1 від 19.05.1993 р. Поновлено
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строк позовної давсності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказала, що на час винесення
Коломийським міськвиконкомом рішення від 19.05.1993
р. співвласниками будинку АДРЕСА_1 були
ОСОБА_3 та міська рада, якій не було потреби ініціювати поділ земельної
ділянки. Дане рішення було прийняте з ініціативи ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що
стверджується відповідними заявами.

Висновок суду про те, що міською радою
неправомірно зменшено розмір земельної ділянки Мелеки без її згоди є
необгрунтованим, оскільки нею в будинку проведені самовільні добудови.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 самовільно захопили 129 кв.м. шкільної земельної діянки, а суд, в порушення ч.1
ст. 116 ЗК України
перебрав на себе повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою замість
міської ради.

Суд невірно зіслася на заяву ОСОБА_5 від 30.06.93 р. як на підставу якого вона ніби дала згоду на зміну меж
розподіленої земельної ділянкиє. Така заява є недопустимим доказом у даній
справі у розумінні ст. 59
ЦПК України.

Безпідставно
судом поновлено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строк позовної давності.

Просить рішення суду скасувати, ухваливши нове, яким її
позов задоволити, а у позові ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 доводи
апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.

Інші учасники судового розгляду в засідання не з"явилися без поважних
причин, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Справа № 22-ц-197/2007р.                                      Головуючий
у 1 інстанції
Хільчук І.І.

Доповідач
Бойчук І.В.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

У відповідності до оскаржуваного рішення Коломийської міської ради НОМЕР_1 від 19.05.1993 року за будинком
АДРЕСА_1
закріплено земельну ділянку площею 996
кв.м. і вона була поділена та закріплена за квартирою НОМЕР_2 розміром 485,7 кв.м., а за
квартирою НОМЕР_3 площею 482,3 кв.м.

Згідно вимог ст. 125
ЗК України (в ред.
2001 p.) та вимог ст. 22
ЗК України (в ред.
1991 p.) межі закріплених земельних ділянок не виносилися в
натурі. Дане твердження слідує з ухвали апеляційного суду Івавно-ранківської
області від 27.10.2006 року,
якою відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Коломийського
міськрайонного суду від 19.03.2006
ролку. Даною постановою відмовлено у задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 до Коломийського міськвиконкому про визнання незаконним рішення цього ж
виконкому від 17.12.2002
р. в частині прийняття в експлуатацію добудови до житлового будинку ОСОБА_4 у
АДРЕСА_1 (а.с. 166 зворот).

Квартиру НОМЕР_2 даного
будинку по договору купівлі-продажу від 27.06.1992
р. купила у Коломийської міської ради ОСОБА_3 (а.с. 57), яка в свою чергу
частину цієї квартири розміром 18/100
подарувала ОСОБА_4 (а.с. 17-18).

Квартиру НОМЕР_3 цього
будинку приватизувала в 1993
р. ОСОБА_5 і пізніше власником цієї квартири стала ОСОБА_1

Суд першої інстанці прийшов до обгрунтованого висновку,
що оскільки розмір земельної ділянки, яку закріплено оскаржуваним рішенням за
будинком АДРЕСА_1
становив 966 кв.м.,
то згідно ст. 42 ЗУ України
частка за квартирою НОМЕР_2
має становити 569,94
кв.м., а за квартирою НОМЕР_3-396
кв.м.

Зменшивши розмір земельної ділянки, яка закріплювалася за квартирою НОМЕР_3 виконком порушив
права та законні інтереси власників даної квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що
стверджується як висновком судової земельної експертизи від 20.10.2006 р., так і іншими
доказами.

Обгрунтовано судом поновлено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строк
позовної давності.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його
скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення
Коломийського міськрайонного суду від 22
грудня 2006 року
залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців у касаційному
порядку.