Справа № 22-2492                  Головуючий у 1 інстанції Наумик О.О.
Категорія  21                                     Доповідач Санікова О.С.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2007 року                                      Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого Курило В.П.

суддів: Санікової О.С., Шамрило Л.Г.

при секретарі Степаненко
В.Б. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
Микитівському районі м.Горлівки Донецької області на рішення Микитівського
районного суду м.Горлівки Донецької області від 18 грудня 2006
року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої
дирекції Фонду від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Микитівському районі м.Горлівки Донецької області про відшкодування
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з зазначеним позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних
захворювань у Микитівському районі м.Горлівки Донецької області, посилаючись на
те, що він працював на шахті „Комсомолець" в/о „Артемвугілля" з 1989 року по 2002
рік за професіями ГРВЗ та забійник. Висновком медичних органів йому
визначене професійне захворювання і встановлений діагноз: хронічний радикуліт,
причиною якого став тривалий вплив шкідливих факторів виробництва. Висновком
МСЕК від 9 вересня 2002 року йому вперше
встановлено 25% втрати
професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням. При
пордальших обстеженнях МСЕК процент втрати професійної працездатності
збільшувався.

В результаті
професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яка полягає у
наступному: як від отриманого хронічного захворювання, так і від самого процесу
лікування, що продовжувався тривалий час із застосуванням внутрім'язових
ін'єкцій, проходженням курсів апаратних методів фізіотерапевтичного лікування
він відчував сильні фізичні болі, проте і до наступного часу у нього
продовжують зберігатися посилені больові відчуття в області спини і тому знову
змушений був звертатися до лікарів за наданням медичної допомоги; у зв'язку з
неможливістю за станом здоров'я продовжувати працювати по своїй спеціальності
вимушений був звільнитися з підприємства; крім того, виходячи із прогнозів
лікарів у нього є сумніви у повному одужанні і можливості повернення до
повноцінної трудової діяльності, що дуже його пригнічує і дратує. Просив
стягнути на відшкодування моральної шкоди 35
000 грн.

Рішенням
Микитівського районного суду м.Горлівки Донецької області від 18 листопада 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1. задоволені частково: на його користь з відповідача стягнуто на
відшкодування моральної шкоди 16
000 грн.

В апеляційній
скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
Микитівському районі м.Горлівки Донецької області просить рішення суду
скасувати і постановити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні
його позовних вимог.

В обгрунтування
апеляційної скарги відповідач посилається на те, що рішення щодо відшкодування
моральної шкоди без наявності висновку медичних органів про встановлення факту
заподіяння такої шкоди, порушує вимоги ст.ст.21,34 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності"; позивачем не надано доказів про моральні страждання у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, а висновок МСЕК підтверджує виявлення
професійного захворювання і встановлення у зв'язку з цим стійкої втрати
професійної працездатності для відшкодування частини втраченого заробітку та
інших медичних послуг і не є підтвердлженням факту спричинення моральної шкоди;
сума моральної шкоди, стягнута судом, є надмірно високою відносно ступеня
втрати позивачем професійної працездатності; судом не взято до уваги, що в разі
порушення законних прав працівника, які призвели до моральних страждань, вона відшкодовується
власником або уповноваженим ним органом.

Представник
відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи
апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Позивач в
судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної
скарги, вважаючи рішення суду законним і обгрунтованним.

Судом першої
інстанції встановлено, що у зв'язку з роботою позивача в небезпечних умовах
ушкоджене його здоров'я, що спричинило стійку втрату працездатності у зв'язу з
професійною хворобою - хронічним
попереко-крижовим радікулітом. Висновком МСЕК від 9 вересня 2002 року позивачу
вперше встановлено 25% втрати
професійної працездатності. Висновком МСЕК від 4 вересня 2003
року позивачу встановлено 30%
втрати професійної працездатності у зв'язку із зазначеним захворюванням, а
висновками МСЕК від 4 жовтня 2004 року і 5 жовтня 2005 року - 40% втрати
професійної працездатності.

Внаслідок
ушкодження позивачем здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків
погіршився стан його здоров'я та психоемоційний стан, він змушений постійно
проходити лікування, приймати медичні препарати, у зв'язку з чим змінився образ
його життя, що потребує від нього додаткових зусиль для організації життя. Все
це спричинює позивачу фізичні і моральні страждання, обмежує його можливість
вести звичний спосіб життя.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні, оскільки висновки суду не
відповідають встановленням обставинам справи, що відповідно до вимог ст.309 ЦПК
України є підставою для зміни рішення суду в апеляційному порядку.

За змістом
ст.ст.1, 21, 28, 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України покладено обов'язок відшкодувати
застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяну
умовами виробництва, при цьому сума страхової виплати не може перевищувати
двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати.

Як вбачається з
матеріалів справи захворювання ОСОБА_1. є професійним, про що 8 липня 2002 року складений
акт розслідування професійного захворювання; висновком медичних органів йому
встановлений діагноз: хронічна вертеброгенна попереко-крижова радікулопатіяі.
Висновком МСЕК від 9 вересня 2002 року ОСОБА_1.
вперше у зв'язу із

Зазначеним
захворюванням встановлено 25% втрати професійної працездатності; висновком МСЕК від 4 вересня 2003 року йому встановлено 30% втрати професійної працездатності, він визнаний
інвалідом третьої групи; висновком МСЕК від 4 жовтня 2004 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності, а висновком МСЕК від 5 жовтня 2005 року зазначений процент втрати працездатності
підтверджений.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача
права вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю,
за нормами Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювать, які спричинили втрату працездатності".

Проте при визначенні розміру моральної шкоди судом не наведено переконливих
доказів спричинення позивачу моральної шкоди саме
на суму 16 000 грн.

Апеляційний суд вважає, що визначена судом сума моральної шкоди є
надмірною, оскільки вона частково компенсована
позивачу чітким виконанням державою щодо сплати тих
соціальних виплат, які передбачені ст. 34 зазначеного Закону.

Крім того, зібрані по справі докази свідчать про те, що звичний уклад життя
позивача значно не змінився, тому при
визначенні суми компенсації відшкодування моральної шкоди слід керуватися принципами розумності і справедливості, як того
вимагає ст.41 Конвенції про захист прав людини і
основних свобод. Враховуючи викладене, а також ступінь порушень
життєвих стосунків ОСОБА_1. у зв'язку з професійним захворюванням, характер професійного захворювання, а також характер
додаткових зусиль для організації
життя і враховуючи, що ступінь втрати професійної працездатності встановлена не
безстроково, з роботи він звільнений ще у 2002 році за власним бажанням, апеляційний суд вважає, що з відповідача підлягає
стягненню сума моральної шкоди в розмірі 12 000 грн.

Керуючись ст.
ст. 307
ч.1 п.З, 309 ч.1 п.З, 314 ч.2, 316 ЦПК України, апеляційний суд,-

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України у Микитівському
районі М.Горлівки Донецької області задовольнити частково.

Рішення Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 18 листопада
2006 року
змінити.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і професійних
захворювань України у Микитівському районі
м.Горлівки Донецької області на користь ОСОБА_1 на відшкодування
моральної шкоди 12 000 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржено безпосередньо до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.