Справа №
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ
УКРАЇНИ

13 березня 2007
року

Черняхівський
районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Васильчука С.Ф.

при
секретарі -                                      Чудяк
Н.П.

з участю
позивача -   ОСОБА_1.

представника
відповідача - ОСОБА_2.

третіх
осіб -                                            Ковальчука
М.Ф.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у смт. Черняхові справу за позовом ОСОБА_1 до
приватного підприємця ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог Відділення
виконавчої дирекції Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у Вол.-Волинському районі про встановлення факту
нещасного випадку на виробництві, зобов'язання скласти акт форми Н-1, визнання
актів Н-1 та Н-5 від 22 грудня 2006 року недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.06р.
позивач звернувся до суду з позовом про встановлення нещасного випадку на
виробництві та зобов'язання відповідача скласти акт Н-1. Під час розгляду
справи позивач доповнив позовні вимоги та, крім зазначених, просив суд визнати
недійсними акти Н-1 та Н-5 від 22 грудня 2006 року. В підтвердження своїх
вимог, в позовах позивач зазначив, що 1 квітня 2006 року він був прийнятий на
роботу приватним підприємцем ОСОБА_2. на посаду водія, згідно трудового
договору №28, який зареєстрований в Черняхівському районному центрі зайнятості
за № 107. Перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем та виконуючи його
розпорядження, під час виконання трудових обов'язків 26 жовтня 2006 року з ним
стався нещасний випадок.

Так,
25.10.2006 року відповідач дав йому усну вказівку завезти мішки з борошном в м.
Львів на машині КамАЗ 00420, яка закріплена за ОСОБА_3., так як ОСОБА_3. взяв
вихідні дні у зв'язку з весіллям доньки, а машина, на яку позивач мав
тимчасовий талон на право керування, була зламана. Того ж дня, виконуючи розпорядження
роботодавця, він -позивач, вказаний автомобіль завантажив борошном у замовника
- приватного підприємця ОСОБА_4. Позивач після завантаження та тендування
автомобіля, особисто оглянув стан кріплення тенду на машині. Відпочивши, після
завантаження автомобіля, того ж дня після 23 години він виїхав до м. Львів. При
собі мав накладну на вантаж, технічний паспорт на автомобіль, трудову угоду,
посвідчення водія.

Біля 2
години ночі 26 жовтня 2006 року на автошляху Київ-Чоп, в районі с Почин,
Новоград-Волинського району, він помітив, що з машини частково зірвало тенда.
Йшов дощ. Було вітряно. З метою затягнути та закріпити тенда, він зупинив на
обочині машину та виліз на її верх. Тенд був мокрим. Затягуючи тенда, він
послизнувся та впав з машини на дорогу. Від падіння відчув різкий біль в спині
і практично втратив можливість рухатися, однак заліз у кабіну машини та по
телефону повідомив ОСОБА_4. про нещасний випадок, так як до Житомира та
Черняхова було найближче. Через деякий час на місце події приїхав ОСОБА_4. з
водієм ОСОБА_3. Водій та Невмержицький перенесли його до легкової автівки.
Потім ОСОБА_3. сів за КамАЗ,
а ОСОБА_4. завіз його -

2

позивача в
Житомирську обл. лікарню для надання медичної допомоги.

При
прибутті до лікарні, після ряду обстежень, у нього виявили перелом тіла, а саме
хребта. Від госпіталізації позивач відмовився, так-як лікар йому повідомив, що
для одужання буде достатньо не рухатись та приймати певні ліки, чого можливо
додержуватись і в домашніх умовах. Тривалість лікування біля 2-х місяців.

Відповідач
по справі - роботодавець, 30 жовтня 2006 року видав наказ №1 про створення
комісії по розслідуванню нещасного випадку, а 22 грудня 2006 року затвердив
акти Н-1 та Н-5, згідно з якими комісія дійшла висновку, що нещасний випадок,
який стався з ним, пов'язаний з виробництвом, однак три члени комісії з п'яти
не підписали акти, а підписали тільки свої окремі думки про те, що нещасний
випадок, який стався з ним, не пов'язаний з виробництвом.

З таких
підстав, не погодившись з думками більшості членів комісії, позивач просить суд
задовольнити його позовні вимоги, встановивши факт нещасного випадку на
виробництві та визнавши вказані акти недійсними, зобов'язавши скласти акти про
нещасний випадок на виробництві.

Під час
попереднього розгляду справи та в судових засіданнях позивач свої вимоги
підтримав, надавши додаткові докази, відповідач позов визнав, представник
третьої особи вважав, що позов задоволенню не підлягає з підстав, зазначених у
запереченнях до позову.

Заслухавши
думки сторін, третьої особи, їх пояснення, дослідивши письмові докази, суд
приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих
підстав:

·
правовідносини регулюються ст. 256 п.3 ЦПК України, ст.
1195-1197 ЦК України,
«Порядком розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою KM
України від 25 серпня 2004р. № 1112; ст. 1,22 Закону України «Про охорону
праці»;

·
з пояснень позивача, підтверджених письмовими доказами,
показами відповідача, свідків ОСОБА_3., ОСОБА_4. вбачається, що згідно трудової
угоди від 01.04.06р. він був прийнятий на роботу роботодавцем - відповідачем по
справі з вказаної дати, про що внесено запис у трудову книжку позивача, з
реєстрацією угоди в Черняхівському районному центрі зайнятості (а.с.4-9). У
зв'язку з цим на час події на автошляху Київ-Чоп 26.10.06р. позивач знаходився
у трудових відносинах з відповідачем. Згідно умов договору, працівник може
виконувати роботи і за межами встановленого договором робочого часу - п.6, крім
того, згідно п.12 працівник підлягає обов'язковому державному соціальному
страхуванню. Відповідач та представник третьої особи не заперечили, що
роботодавцем сплачувалися кошти за обов'язкове державне соціальне страхування.

25.10.06р. позивач
отримав розпорядження роботодавця завезти вантаж на автомобілі

КамАЗ 00420 у м.
Львів, тобто позивач, перевозячи вантаж, виконував розпорядження

роботодавця,
обумовлене трудовим договором.

Без заперечення
учасників процесу встановлено, що позивач, виконуючи умови договору,

на ділянці шляху
Київ-Чоп біля с Почин
Новоград-Волинського району Житомирської

області в 2
години ночі 26.10.06р. заліз на вказаний автомобіль, щоб закріпити тенд, який

частково був
зірваний з вантажу при слідуванні до м. Львів.

Без заперечень
учасників процесу та з показів позивача, свідків, змісту актів Н-1, Н-5

встановлено,  що
позивач  отримав  тілесне
ушкодження  у  вигляді
компресіонного

перелому хребця
саме внаслідок падіння з автомобіля КамАЗ
00420 26.10.06р.;

-     з показів відповідача
вбачається, що дійсно 25.10.06р. він дав вказівку своєму найманому

працівнику - позивачу по справі, перевезти автомобілем КамАЗ НОМЕР_1нтаж у м.
Львів,

видавши накладну, техпаспорт
на автомобіль. Виконуючи його розпорядження, позивач в

2 години 26.10.06р. отримав перелом хребця, про що він йому подзвонив в той
же час.

Тоді він направив до місця події ОСОБА_3. та ОСОБА_4., які виявили

позивача на місці події з тілесними пошкодженнями. Вважає, що нещасний
випадок, який

стався з позивачем, пов'язаний з виконанням трудових обов'язків. Не
підписані всіма

членами комісії акти затвердив в силу своїх обов'язків голови комісії.
Зазначив, що до

3

виїзду в рейс, у
позивача не спостерігалося будь-яких тілесних ушкоджень;

·
свідки ОСОБА_3. та
ОСОБА_4. підтвердили в суді, що до виїзду позивача в рейс до м. Львова
25.10.06р. під час завантаження автомобіля вони бачили, що позивач був
здоровий, сам приймав активну участь у завантаженні. Коли ж приїхали до місця
пригоди вночі 26.10.06р., то побачили, що позивач практично не міг рухатися.
Скаржився на біль в спині. Розповів їм, що впав з машини, коли затентовував її.
Положивши позивача в легковий автомобіль, біля 9 годи ранку відвезли його до
Житомирської обл. лікарні, де лікарями було встановлено перелом хребця;

·
згідно медичних документів - листка непрацездатності
(а.с.10), протоколу рентгеноскопічного дослідження (а.с.12), довідки головного
лікаря Житомирської обл. лікарні (а.с.13-14), медичної картки амбулаторного
хворого вбачається, що позивач 26.10.06р. отримав тілесне ушкодження у вигляді
перелому хребця;

·
представник третьої особи заперечив проти задоволення
позову, пославшись на те, що згідно п.38 «Порядку розслідування нещасних
випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» (надалі Порядку) у
випадку відмови керівника підприємства створити комісію для розслідування
нещасного випадку, чи складанні акту та незгоді з висновками комісії, позивач
зобов'язаний був звернутися до територіального управління
Держнаглядохоронпраці, посадова особа якого прийняла би відповідне рішення, яке
згідно ст. 22 Закону «Про охорону праці» є обов'язковим для комісії та
керівника підприємства. Однак позивач цього не зробив, а зразу звернувся до
суду.

Щодо
цього заперечення, суд знаходить його суперечащим вимогам Конституції України,
яка дозволяє особі з приводу склавшогося правовідношення звертатися
безпосередньо до суду.

Крім
того, до матеріалів справи під час розгляду позову, відповідачем додано довідку
про те, що він фактично припинив займатися підприємницькою діяльністю та всі
документи на ліквідацію подані до Черняхівської РДА. При таких обставинах,
згідно ст. 26 «Порядку» факт нещасного випадку на виробництві встановлюється
судом, з позовом про що і звернувся позивач до суду.

Представник
третьої особи та члени комісії розслідування нещасного випадку вказали, що у
зв'язку з тим, що позивач не мав путьового листа та керував автомобілем КамАЗ НОМЕР_1 без
власника автомобіля чи без доручення, даний нещасний випадок не слід визнавати,
як пов'язаний з виробництвом. Однак, суд бере до уваги, що згідно ст.14
«Порядку» визнаються такими, що пов'язані з виробництвом нещасні випадки, якщо
працівник виконував завдання в неробочий час, чи розпорядження роботодавця.
Факт надання такого розпорядження позивачу роботодавцем достеменно встановлено
в суді та підтверджено свідками, відповідачем, накладною, переданими
документами на автомашину. Те, що позивач вирушив в дорогу на машині, яка за
ним не закріплена, не є його виною та не впливає на визнання нещасного випадку
виробничим;

Щодо
визнання актів Н-1 та Н-5 недійсними, то суд враховує вимоги п.12, 11, 13
«Порядку», згідно з якими до складу комісії розслідування нещасного випадку не
може входити працівник підприємства. Однак ОСОБА_2 в актах Н-1 та Н-5
зазначений як голова комісії.

У разі
незгоди із змістом зазначених актів, члени комісії письмово викладають свою
окрему думку, яка додається до актів (п.13 ч.2). В даному випадку члени
комісії, які не погодилися з змістом актів Н-1 та Н-5 свою окрему думку взагалі
не виклали, а тільки в самих актах зазначили «Не пов'язано з виробництвом», не
вказавши з яких причин та підписавши вищевказану репліку, не підписавши в
належному місці самі акти.

Крім
того, зміст акту Н-5 п.3 не послідовний та суперечливий у своєму викладенні.
Одні обставини, вказані в цьому пункті, суперечать іншим цього пункта.

Проаналізувавши
у сукупності всі зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що
нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1. 26.10.06р. в 2 години ночі біля с Почин
Володарськ-Волинського району підпадає під вимоги ст. 14 «Порядку» і повинен
бути визнаним нещасним випадком, пов'язаним з виробництвом та встановлює даний
факт.

4

Вимога
позивача про визнання актів Н-1 та Н-5 від 22 грудня 2006р. також підлягає
задоволенню з підстав, викладених вище, а саме невідповідності цих актів
вимогам «Порядку» щодо їх складання та фактичним обставинам нещасного випадку,
встановлених в суді.

Щодо
вимоги позивача про зобов'язання відповідача скласти акт Н-1 іншого змісту, то
як зазначається вище, у випадку реорганізації чи ліквідації підприємства такий
факт встановлюється судом згідно п. 26 ч.2 «Порядку», а тому в цій частині
позову слід відмовити.

Допитані
в судовому засіданні свідки, члени комісії ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7.
пояснили суду, що не підписали акти Н-1 та Н-5 з тих причин, що прийшли до
висновку, що нещасний випадок з позивачем є випадком не виробничого характеру,
так як виїжджаючи в рейс, позивач не мав шляхового листа та відрядження, крім
того, випадок стався за територією підприємства та позивач не пройшов
інструктаж з техніки безпеки. Зазначене підтримав і представник третьої особи.

Однак,
суд бере до уваги вимоги ст. 14 «Порядку», в якій зазначено, що нещасним
випадком, пов'язаним з виробництвом, визнається випадок, який стався під час
відрядження, перебування на робочому місці (яким є автомобіль), або в іншому
місці, тобто не тільки на території підприємства. Те, що позивач не пройшов
інструктаж з техніки безпеки, не є його вина, то є вина роботодавця.

З таких
підстав, суд не приходить до висновку, що нещасний випадок, який стався з
позивачем, є випадком невиробничого характеру, який не потребує складання актів
Н-1 та Н-5.

На
підставі вищенаведеного, ст.ст. 256 п.3 ЦПК України, ст.ст. 1195-1197 ЦК України
«Порядком розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві», керуючись ст. 209,212-215, 259 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Встановити
факт, що 26 жовтня 2006р. біля двох годин ночі на трасі Київ-Чоп біля с Почин
Новоград-Волинського району Житомирської області з ОСОБА_1, 1968р. народження,
при експлуатації автомобіля КамАЗ
д.н. НОМЕР_1, під час перевезення вантажу з смт. Черняхів, Житомирської області
до м. Львів стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, внаслідок якого
ОСОБА_1. отримав компресійний перелом Q-3 хребця без
неврологічної компенсації.

Визнати
недійсними акти Н-1 та Н-5, затверджені 22 грудня 2006р. приватним підприємцем
ОСОБА_2 щодо нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1. 26 жовтня 2006р.

Щодо
зобов'язань ОСОБА_2. складання акту Н-1 про нещасний випадок, який стався з
ОСОБА_1. 26 жовтня 2006р. - в цій частині позову відмовити за безпідставністю.

Копію рішення
направити відповідачу.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через
Черняхівський райсуд шляхом
подачі заяви про апеляцію, протягом 10 днів з дня його проголошення та
апеляції, протягом 20 днів після подачі заяви.