Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007
року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого - судді:  Казидуб О.Г.

При секретарі:                  Кравченко Г.В.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа: Приватне підприємство „ЖЕОС" про визнання права
власності на 1/2 частину квартири та встановлення порядку користування жилими
приміщеннями в квартирі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2
частину квартири та встановлення порядку користування жилими приміщеннями в
квартирі, вказуючи, що вона з відповідачем - ОСОБА_2 з серпня 1971
року перебувала в цивільному шлюбі, а з ІНФОРМАЦІЯ_1 року в зареєстрованому.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року шлюб між ними було розірвано,
відділом РАГС Придніпровського районного управління юстиції м. Черкаси, актовий
запис НОМЕР_1.

Під час їхнього
подружнього життя, вони (відповідач -
член кооперативу ЖБК №
90) отримали кооперативну квартиру, АДРЕСА_1, на
підставі рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради народних
депутатів НОМЕР_2.

Квартира
знаходиться на 4 поверсі,
складається з 3 кімнат,
площею: 1-11,6; 2-9,7 м2, 3-17,0 м2. Має загальну
площу 64,10 м2,
житлову площу 38,03 м2.
Вартість квартири, відповідно технічного паспорту, складає 27 222 грн. 00 коп. Повністю
вартість квартири сплачена нею та відповідачем за рахунок спільних коштів в
жовтні 1990 року.

Відповідно
списку на заселення, вищевказана квартира надавалась відповідачу, як члену
кооперативу на склад сім'ї з чотирьох осіб, а саме: відповідач - ОСОБА_2, вона, син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження,
дочка - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4 року
народження. В даний чач в квартирі зареєстровані всі і онука ОСОБА_5, 1998 р.н., крім сина.

Квартира АДРЕСА_1, була отримана
відповідачем, членом кооперативу, в період шлюбу з нею, вартість її оплачена за
спільні їхні, як подружжя, а це означає, що вказана квартира є об'єктом їхньої
спільної сумісної власності подружжя.

Позивачка
зазначає, що згідно ст. 60
СК України, майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, належить дружині
та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а також відповідно ст. 69 СК України,
дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В зв'язку з тим,
що вони не можуть досягти згоди з приводу користування житловою площею в даній
квартирі, вона вважає за доцільне виділити їй в користування кімнату площею 11,6 м2 та кімнату 9,7 м2, а
відповідачеві виділити в користування кімнату площею 17,0. Підсобні
приміщення залишити в загальному користуванні.

Дійти згоди з
відповідачем про поділ їхнього майна вона не може, так як він постійно
ухиляється від цього, тому вона змушена звернутись до суду за захистом свого
права.

А тому просить
суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та виділити їй
в користування кімнату площею 11,6 м2 та кімнату 9,7 м2. Зобов'язавши її
сплатити відповідачеві грошову компенсацію, що складає вартість 2,15 м2, які є
рештою від належної кожному з них 1/2 частки в квартирі.

2

Відповідачеві   виділити
в   користування кімнату площею 17,0. Підсобні
приміщення залишити в загальному користуванні.

Позивачка в
судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в
повному обсязі.

Відповідач в
судовому засіданні позов визнав частково, та суду пояснив, що не заперечує
проти виділення кожному в окреме користування кімнат та визнання 1/2 права
власності за позивачкою спірної квартири. Але просить суд виділити йому ті
кімнати, що просить позивачка, а їй кімнату площею 17,0 кв.м, та компенсацію
за лишню квадратуру згідний сплатити.

Представник
третьої особи - Приватне
підприємство „ЖЕОС" не з'явився, оскільки до початку судового засідання
надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши
позивачку, відповідача, свідка ОСОБА_6, вивчивши та дослідивши письмові
матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення.

В судовому
засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 року шлюб між
ними було розірвано. Але за час спільного проживання подружжя, сторони - відповідач, як
член кооперативу ЖБК №
90, отримали кооперативну квартиру АДРЕСА_1, на
підставі рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради народних
депутатів НОМЕР_2. Дана
квартира знаходиться на 4
поверсі, складається з 3
кімнат, площею: 1-11,6;
2-9,7 м2, 3-17,0 м2. Має
загальну площу 64,10 м2,
житлову площу 38,03 м2.
Вартість квартири, відповідно технічного паспорту, складає 27 222 грн. 00 коп. Повністю
вартість квартири сплачена сторонами за рахунок спільних коштів в жовтні 1990 року.

Відповідно до
списку на заселення, вищевказана квартира надавалась відповідачу, як члену
кооперативу на склад сім'ї з чотирьох осіб, а саме: відповідач - ОСОБА_2,
позивачка ОСОБА_1, син -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3
року народження, дочка -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4
року народження. В даний чач в квартирі зареєстровані: відповідач - ОСОБА_2,
позивачка ОСОБА_1, дочка -
ОСОБА_4 та онука ОСОБА_5, 1998
р.н.

Як достовірно
встановлено в судовому засіданні, що квартира АДРЕСА_1, була отримана відповідачем, членом кооперативу, в
період шлюбу з позивачкою, вартість її оплачена за спільні кошти, а тому
вказана квартира є об'єктом їхньої спільної сумісної власності подружжя.

Після розірвання
шлюбу між сторонами склалися неприязні стосунки, які перешкоджають нормальному
користуванню квартирою.

Відповідно до
ст. 60 СК
України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з
поважної причини самостійного заробітку.

Поскільки судом
встановлено з вищенаведених обставин, що квартира придбана за спільні кошти, то
і право спільної сумісної власності на дану квартиру мають обидві сторони, тому
суд вважає визнати право власності за позивачкою на 1/2 квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до
ст. 358 ЦК
України володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій
власності проводиться за згодою всіх співвласників. Кожен Із співвласників має
право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна
в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Тому суд вважає
за можливе встановити порядок користування в даній спірній квартирі та виділити
позивачці в користування жилі кімнати площею 11,6 м2 та 9,7 м оскільки,
оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка сплачує всі
комунальні послуги, хворіє бронхіальною астмою та має великий тиск, через що
потребує відповідний догляд. Також встановлено, що дочка ОСОБА_6 та
неповнолітня

3

онука    ОСОБА_5,
1998
р.н.,    які
зареєстровані в даній квартирі також не забезпечені житлом.

Відповідачу
ОСОБА_2 виділити в користування жилу кімнату площею 17,0., оскільки факт
сплати ним комунальних послуг та проведення поточних ремонтів не доведений та
не підтверджений доказами.

Підсобні
приміщення залишити в загальному користуванні.

А тому з
вказаних вище підстав даний позов знайшов своє підтвердження в судовому
засіданні і є таким, що підлягає до задоволення.

На підставі ст. 60 СК України, 358, 391 ЦК України,
керуючись ст. ст. 8, 10,
60, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 - задовольнити
повністю.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1.

Встановити
порядок користування жилими приміщеннями в квартирі АДРЕСА_1, виділивши в
користування ОСОБА_1 жилі кімнати площею 11,6
м2 та 9,7 м2 та
ОСОБА_2 жилу кімнату площею 17,0.

Підсобні
приміщення (коридор, ванну кімнату, туалет та кухню) залишити в загальному
користуванні.

Зобов'язати
ОСОБА_1 сплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію, що складає вартість 2,15 м2, які с рештою від
належної кожному з них 1/2 частки в квартирі.

Зобов'язати
Приватне підприємство „ЖЕОС" відкрити особові рахунки на площу, що
виділяється кожній стороні.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20
днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в
порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.