Головуючий 1 інстанції  Канурна О.Д.
Справа №
498,2007р.   Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

13 лютого   2007 року Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів   Санікової
О.С.,  Шамрило Л.Г. при секретарі
Личкатій В.В.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької
області від 10 листопада
2006 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної дирекції Національної
акціонерної страхової компанії „Оранта"( надалі HACK „Оранта"),
третя особа ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, моральної"
шкоди на пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування,

В С Т А НО ВИВ:

У червні 2006 року ОСОБА_1
звернулась в суд з таким позовом до відповідача. Вона посилалась на те, що 19 червня 2005 року був
укладений договір обов"язкового страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних транспортних засобів між Добропільським
відділом Донецької обласної дирекції HACK „Оранта" та
ОСОБА_2. Це підтверджується Полісом НОМЕР_1.
19 червня 2005 року на
авто дорозі Київ -Луганськ -
Ізварино в районі 688
км сталася дорожньо-транспортна пригода, зіткнулися автомобіль „Опель Вектора",
державний номер НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіль ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_3 під
керуванням водія ОСОБА_3. В зазначений час вона знаходилась у якості пасажира в
автомобілі під керуванням ОСОБА_1 і від зіткнення транспортних засобів отримала
перелом 1У ребра зліва та струс головного мозку. Вона знаходилась на
лікарняному з 21 червня 2005 року по 9 серпня 2005 року.

21 червня 2005
року вона звернулась у страхову компанію і повідомила про нещасний випадок.
5 вересня 2005 року вона направила
у страхову компанію заяву про страхове відшкодування. Але відповідач до цього
часу не здійснив виплати .

У зв"язку з
ушкодженням здоров"я їй заподіяно матеріальну шкоду: вона недоотримала
середню заробітну плату з 25
червня 2005 року по 9 серпня 2006 року в сумі 2749.95 грн. Вказану
суму вона просила стягнути з відповідача. їй неправомірними діями відповідача
заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у 2550 грн. Просила стягнути вказану суму і пеню за прострочення
виплати страхового відшкодування у розмірі 550 грн.

2

Потім позивачка
подала до суду позовну заяву, якою уточнила свої вимоги і просила стягнути з
відповідача матеріальну шкоду 2749.95
грн., моральну шкоду 5%
ліміту, визначеному у Полісі, що складає 2550 грн., 2000
грн. - моральну
шкоду, заподіяну неправомірними діями відповідача, 330.22 грн. - пеню.

В процесі розгляду справи позивачка ще уточнила свої
вимоги і просила стягнути з

відповідача пеню в сумі 550 грн.

Рішенням
Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 листопада 2006 року в
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Донецької обласної дирекції Національної
акціонерної страхової компанії „Оранта" про стягнення сум відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивачка ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду з задоволенням
її позовних вимог через те, що воно суперечить вимогам закону.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, перевіривши матеріали
справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з поверненням справи на новий
розгляд, виходячи з наступного.

Судом
при розгляді справи встановлено, що 19
червня 2005 року
приблизно о 14

годині 20 хвилин на
автодорозі Київ - Луганськ
- Ізварино
зіткнулись два транспортних

засоби : автомобіль
„Опель-Вектра" державний номер НОМЕР_2 з
пасажиром на

передньому
сидінні ОСОБА_1 під керування водія ОСОБА_2 і автомобіль ВАЗ

2107 державний номер НОМЕР_3 під керуванням
водія ОСОБА_3.

Позивачка
вказує, що саме від вказаної події вона отримала тілесні ушкодження, що
призвело до втрати середнього заробітку за місцем роботи.

Відмовляючи в
задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не є
винним у дорожньо-транспортній пригоді, а зі слів останнього винним у зіткненні
транспортних засобів є ОСОБА_3., який нібито керував автомобілем у нетверезому
стані.

Між тим, з
вказаним висновком суду погодитися не можливо через те, що він суперечить
вимогам закону.

Відповідно до
ст. 6 Закону
України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої
застрахована за договором.

Як
роз"яснив Пленум Верховного Суду України у п. З своєї постанови від 27 березня 1992 року №6 зі змінами,
внесеними постановами від 8
липня 1994 року №7, від 30 вересня 1994 року № 11 та від 25 травня 1998 року №15 „Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"
особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду
взаємопов"язаними сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть
солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають
володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну при зіткненні джерел
підвищеної небезпеки іншим особам.

Відповідно до роз"яснень, що дані у п. 4 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України під
володільцем підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що
здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права
власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших
підстав (договору оренди, довіреності тощо).

3

Ураховуючи
вказані роз'яснення Пленуму Верховного суду України суд: першої інстанції мав
обговорити питання про притягнення до участі у справі у якості відповідачів
ОСОБА_2 і ОСОБА_3., сукупними діями яких було заподіяно шкоду потерпілій
ОСОБА_1 При цьому питання чи є вина ОСОБА_2, або ОСОБА_3 у дорожній пригоді для
відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій , правового значення не мають.

Відповідно до ч.
1 ст. 33 ЦПК України суд за
клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка
має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як
співвідповідача. У разі відсутності згоди на це позивача суд залучає до участі
у справі іншу особу як співвідповідача.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції не урахував викладеного, не обговорював питання
про участь у справі у якості відповідачів або співвідповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3
, вирішив питання
про права і обов"язки цих осіб без залучення їх до справи. Вказана
обставина відповідно до п. 4
ч. 1 ст. 311 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду з поверненням справи на новий розгляд у
суд першої інстанції.

Крім того, суд
вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 не грунтуються на законі, оскільки відповідно
до ст. 32.3 Закону
України „Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності
власників наземних трансгюртних засобів" страховик не відшкодовує шкоду,
заподіяну життю та здоров"ю пасажирів, які знаходились у забезпеченому
транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є
застрахованими відповідно до п. 6
ст. 7 Закону
України „Про страхування".

Згідно п. 6 ст. 7 Закону України
„Про страхування" в Україні здійснюється такий вид страхування : особисте
страхування від нещасних випадків на транспорті.

Розглядаючи
справу, суд не повно з"ясував обставини, що мають суттєве значення для
справи і зокрема, не з"ясував, чи має позивачка договір особистого
страхування від нещасних випадків на транспорті. В засіданні суду апеляційної
інстанції позивачка посилалась на те, що таких договорів страхування вона не
укладала.

Розглядаючи
справу, суд вважав, що належним відповідачем по справі є Донецька обласна
дирекція Національної страхової компанії „Оранта".

При цьому суд не
врахував, що відповідно до ч. 2
ст. ЗО ЦПК України позивачем і відповідачем по цивільній справі може бути
юридична особа. Тому ураховуючи викладене, суд мав з"ясувати, чи є
Донецька обласна дирекція Національної акціонерної страхової компанії
„Оранта" юридичною особою і чи може вона вважатися стороною по справі.

Звертаючись в
суд з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, позивачка посилалась на те,
що у зв"язку з лікуванням у лікарні вона не отримала за місцем роботи
заробітну плату в сумі 2749.95
грн.

В засіданні суду
апеляційної інстанції позивачка надала суду довідку, відповідно до якої
позивачці була нарахована сума по лікарняному листу, але не виплачувалась через
те, що такі виплати має зробити страхова компанія.

Між тим, суд
першої інстанції мав з"ясувати, чи дійсно позивачці не була виплачена
допомога по тимчасовій непрацездатності, з яких причин і в якій сумі.

Відповідно до
ст. 1 Закону
України „Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування у
зв"язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими
народженням та похованням" матеріальне забезпечення громадян у
зв"язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати
працездатності передбачене загальнообов"язковим державним соціальним
страхуванням у зв"язку з тимчасовою втратою працездатності.

4

Відповідно до ст. 13 цього ж Закону матеріальне
забезпечення та надання соціальних послуг за цим Законом, контроль за
правильним нарахуванням, своєчасною сплатою страхових внесків цільове
використання коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування у
зв"язку з тимчасовою втратою працездатності покладається на виконавчі
дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

У зв"язку з
цим суд першої інстанції мав з"ясувати, чи сплачені позивачці вказаним
органом відповідні страхові суми у зв"язку з тимчасовою втратою
працездатності і у якому розмірі.

За вказаних
обставин рішення суду є незаконним і підлягає скасуванню з поверненням справи
на новий розгляд у той же суд.

Керуючись ст. 304, 307, 311 ЦПК України,
апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну    скаргу
задовольнити    часткової   Рішення                 Добропільського

міськрайонного суду Донецької області від 10 листопада 2006 року скасувати.
Справу на новий розгляд повернути у той же суд, іншому складі суддів.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання ухвалою суду апеляційної інстанції законної сили.

Судді: