АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2007 року                                                                                               м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого -
Кварталової А.М.,

суддів -
Галушко Л.А., Плавич Н.Д.,

при секретарі - Чебан Н.В.,

за участі
представника Фурмана М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства судноремонтний завод „Україна"
про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної
шкоди,

за апеляційною скаргою Державного підприємства судноремонтний завод
„Україна" на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада
2006р.,

встановила:

01.08.2006р. позивач ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом
до Державного підприємства судноремонтний завод «Україна» про стягнення
заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що
знаходиться в трудових відносинах з Державним підприємством судноремонтний
завод «Україна» (далі ДП
СРЗ «Україна») з 18.02.2004
року. З грудня 2005 року
йому не виплачувалася заробітна плата і заборгованість по якій склала 3379 грн. 47 коп.

В подальшому представник позивача збільшив розмір позовних вимог, у зв'язку
з тим, що частково за минулий період борг був виплачено, але за станом на
вересень 2006 року з
січня 2006 року
заборгованість по заробітній платі склала 5135
грн. 20 коп.,
яку він просив стягнути з відповідача.

Крім того, просив відшкодувати моральну шкоду в сумі 1000 грн. за затримку
виплати заробітної плати, у зв'язку з тим, що тривалий час не отримував
заробітну плату, що призвело до додаткових зусиль в організації свого життя і
своєї сім'ї.

Представник відповідача позов визнала частково в частині
заборгованості по заробітній платі в сумі 5135
грн.20 коп. Спричинення моральної шкоди не визнала та пояснила, що
заборгованість виникла через недостатнє фінансування Державного підприємства,
відсутністю замовлень, великою кредиторською заборгованістю підприємства.

Справа № 22ц-1182/2007

Головуючий в 1 інстанції - суддя Бузовський
В.В.

Суддя - доповідач - Кварталова А.М.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2006р.
позов задоволено частково. Суд стягнув з Державного підприємства судноремонтний
завод „Україна" на користь ОСОБА_1. заборгованість по заробітній платі за
період з січня 2006 року по
вересень 2006 року в
розмірі 5135 гривень 20 коп., моральну
шкоду в сумі 400 грн.,
судовий збір в сумі 51,35
грн. на користь держави. В інших вимогах відмовив.

В апеляційній скарзі Державне підприємство судноремонтний завод
„Україна" просить скасувати рішення суду в частині стягнення моральної
шкоди та відмовити позивачу в позові про відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на те, що судом були порушені норми матеріального і процесуального
права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що заборгованість по
заробітної платі виникла через недостатнє фінансування Державного підприємства,
відсутністю замовлень, великою кредиторською заборгованістю підприємства.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, яка доповіла
колегії суддів зміст оскаржуваного рішення, мотиви і доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених
позовних вимог і доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення на неї
учасників процесу, колегія суддів вважає, що апеляційну  скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Крім того , не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що позивач ОСОБА_1. знаходився в трудових
відносинах з Державним підприємством судноремонтний завод „Україна" з 18.02.2004 року. З січня
2006 року йому не виплачувалася заробітна плата, заборгованість по якій склала
5135 грн. 20 коп., що є порушенням вимог ст.ст.94,115,234 КЗпП України, а тому
трудові права позивача необхідно захистити, стягнути з відповідача на користь
позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 5135,20 грн. Також  позивач має право на відшкодування моральної
шкоди згідно вимог ст. 237-1   КЗпП
України в розмірі 400 грн.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції
повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив спірні правовідносини та закон, який їх регулює.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, власник повинен відшкодувати моральну
шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав привели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає , що грубе порушення відповідачем трудових прав позивача
відносно несвоєчасної невиплати заробітної плати призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від позивача
додаткових зусиль для організації свого життя.

З огляду на обставини справи, колегія суддів вважає, що факт порушення
трудових прав позивача і заподіяння останньому моральної шкоди, не викликає сумнівів.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд обґрунтовано
виходив з того, що внаслідок

несвоєчасної виплати заробітної плати, позивач втратив
нормальні життєві зв'язки, що

вимагало  від     нього
додаткових  зусиль  для
організації  свого  життя.                 Розмір

відшкодування   моральної
шкоди      відповідає   засадам
виваженості,   розумності   і справедливості.

Висновки суду
відповідають матеріалам справи та закону - ст. 237-1 КЗпП України і
роз'ясненням, які містяться у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України
"Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" від 31 березня 1995 року зі змінами від 25 травня 2001 року.

Тому доводи скарги
про необґрунтоване стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача
є безпідставними.

Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, який повинен
виконувати умови трудового договору і своєчасно сплачувати позивачу заробітну
плату відповідно до вимог ст.ст.94,115
КЗпП України.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки
сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову
оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими
доказами.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах
позовних вимог та доводів апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не
допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Керуючись
ст.ст.209,303,307 ч.іп.1, 308,
314 ч.1 п.1,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну  скаргу Державного  підприємства судноремонтний  завод
„Україна" відхилити.

Рішення
Суворовського районного суду м. Одеси від 07
листопада 2006р. залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.