Справа № 22-162/2007 р.                                    Головуючий
суддя 1 інстанції: Боймиструк СВ.
Суддя-доповідач : Демянчук
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

20 лютого 2007
року                                                                                          м. Рівне

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області
в складі:

Головуючого
судді: Собіни І.М.

суддів :
Демянчук СВ., Гордійчук CO.

при секретарі:
Колесовій Л.В.

з участю
ОСОБА_1., представника СП
"Мехагробуд", ОСОБА_2, його представника ОСОБА_4, представника
"Рівнеагробуд", розглянула у відкритому судовому засіданні в м.
Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від 14 листопада 2006 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до СП
"Мехагробуд", ОСОБА_2, КП "Рівненське міське бюро технічної
інвентаризації", третя особа приватний нотаріус Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування
квартири, про визнання недійсним протоколу зборів засновників від 03 вересня
2004 року СП "Мехагробуд",
про визнання права власності на квартиру та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження
квартирою, шляхом виселення.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів, -

встановила:

05 листопада 2004 року ОСОБА_1. звернулася в суду з
позовом до СП "Мехагробуд",
ОСОБА_2, КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації"",
третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1,
нотаріально посвідченого 21 жовтня 2004 року між спільним підприємством
"Мехагробуд" в особі директора Тимощука Ю.А. та ОСОБА_2, про визнання
недійсним протоколу зборів засновників СП
"Мехагробуд" від 03 вересня 2004 року, про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

09 листопада 2004 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1. про
усунення перешкод в користуванні житловою площею.

15 липня 2005 року ОСОБА_2 подав заяву про зміну
формулювання позовних вимог, просив усунути перешкоди у здійснення права
користування та розпорядження квартири АДРЕСА_1 шляхом   виселення
ОСОБА_1   з   неправомірно   зайнятого
жилого

приміщення
за вказаною адресою та зобов'язати ОСОБА_1. знятися з реєстрації за вказаною
адресою.

Рішенням Рівненського міського суду від 14 листопада 2006
року в задоволенні позову ОСОБА_1. до СП
"Мехагробуд", ОСОБА_2, КП "Рівненське бюро технічної
інвентаризації, третя особа приватний нотаріус Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири
АДРЕСА_1, про визнання недійсним протоколу
зборів засновників від 03 вересня 2004 року СП "Мехагробуд",
про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1. про усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1.
задоволено.

Виселено ОСОБА_1. з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2 2000 грн. за надання юридичної
допомоги та державне мито в сумі 8 грн. 50 коп., а всього 2008 грн. 50 коп..

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та таким,
що прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не зазначив з яких норм закону вона
підлягає виселенню, проігнорувавши обставини, що вона на правах найму займає
спірну квартиру з 1990 року і зареєстрована за вказаною адресою.

Крім того, суд в рішенні не прийняв до уваги і не надав відповідної оцінки,
що в 1995 році надавались недобудовані квартири як пайові частки, і для бувшого
чоловіка була надана така квартира, яку в подальшому він добудував за власні
кошти. Ця квартира є його особистою власністю. При цьому слід зауважити, що суд
в рішенні послався на дані обставини без дослідження їх у судовому засіданні і
вирішив про право та обов'язки інших осіб, що не були залучені до справи.

Також, задовольняючи вимоги ОСОБА_2, суд не вказав у
рішенні в чому ж вбачається неправомірність з боку ОСОБА_1. та з яких підстав і
куди її слід виселити.

Просила рішення Рівненського міського
суду від 14 листопада 2006 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її
позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічного позову щодо неї.

В апеляційному суді позивачка-відповідачка ОСОБА_1.
підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_2 не
визнала.

Відповідач-позивач ОСОБА_2, його представник
ОСОБА_4, позовні вимоги ОСОБА_1. не визнали, а заявлений ними позов
підтримали, просили його задовольнити.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, де ОСОБА_1. про усунення перешкод у здійсненні права користування та

розпорядження
квартирою, шляхом виселення ОСОБА_1. як з неправомірно зайнятого житлового
приміщення, виходив з того, що відповідно до Закону України "Про
власність" власник має право вимагати усунення порушення його прав як
такого. А тому, при переході права власності на спірну квартиру права ОСОБА_1.
порушені не були, оскільки на склад сім"ї відповідачки була отримана
квартира і розірвання шлюбу з чоловіком не позбавило її право на житло в
отриманій трьохкімнатній квартирі.

Проте, враховуючи конкрентні житлові правовідносини, які склалися між
сторонами та фактичні обставини справи, колегія суддів не може погодитися з
зазначеним висновком суду і вважає його таким, що він не відповідає фактичним
обставинам справи та вимогам закону.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1. вселилася в
спірну квартиру в 1990 році як член сім"ї наймача, а саме як дружина, де і
проживає до даного часу на умовах найму. З 15.09.1999 року остання проживає в цій квартирі як бувша дружина
основного квартиронаймача ОСОБА_5, оскільки шлюб з останнім розірвано.
До часу звернення з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ні власник будинку, ні в
подальшому власник квартири претензій щодо проживання там ОСОБА_1. не мали.

Встановлено, що ОСОБА_1. зобов'язання щодо її виселення зі спірної
квартири, як того вимагає Закон, не надавала.

Будь-яких доказів про те, що ОСОБА_1. виселялася з спірної квартири та
вселялась в квартиру АДРЕСА_2 доказами по справі не стверджується. Вказане
житло знаходиться в приватній власності ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом
про право власності на вказану квартиру від 11.11.1999 року, яке, як ствердив
представник СП "Мехагробуд"
ОСОБА_5 як виділену йому майнову частку при виході з засновників підприємства.
Крім того, будь-яких вимог щодо виселення ОСОБА_1. в квартиру, що належить
ОСОБА_5 не заявлялось.

Встановлено, що ОСОБА_1. вселилася та проживає в спірній
квартирі АДРЕСА_1 на законних підставах, встановлених ЖК України, а, оскільки
об"єкт власності є жилим приміщенням, куди ОСОБА_1. вселилася за нормами
ЖК України, тому режим проживання там , в тому числі і виселення, врегульовано
нормами житлового законодавства.

Ст.47 Конституції України гарантує
право кожного на житло. Вказує, що ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути
виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним
інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Задовольняючи
позов про виселення ОСОБА_1. зі спірної квартири без надання іншого жилого
приміщення, суд першої інстанції вказаних вимог Закону не врахував, порушивши
право останньої на житло.

Таким чином оспорюваваний правочин, а саме, договір
дарування спірної квартири , відповідно до якого СП "Мехагробуд" подарувало ОСОБА_2. зазначену
квартиру, не відповідає вимогам, додержання яких є необхідним для вчинення
правочину, оскільки він суперечить вимогам ЖК України , тобто порушує права
режиму проживання особи в житловому приміщенні, поселеної туди, та проживаючої на законних підставах./ч. 1
ст.203 ЦК України/.

При таких обставинах
оспорюваний правочин, відповідно
до положень ст.ст.215, 216 ЦК
України є недійсним, оскільки на момент його вчинення відповідачами не додержано вимог визначених ч. 1 ст.203 ЦК України.

За вказаних обставин рішення в частині задоволенні позову
ОСОБА_1. до СП "Мехагробуд",
ОСОБА_2, КП "Рівненське бюро технічної інвентаризації, третя особа
приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, підлягає до скасування
з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1. про
визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 недійсним.

Обгрунтованими вважає колегія суддів і вимоги ОСОБА_1.
про визнання недійсним протоколу зборів засновників від 03 вересня 2004 року СП "Мехагробуд", відповідно до якого спірна квартира була виділена
ОСОБА_2. в порядку покращення його житлових умов. Оскільки, як
встановлено даним рішенням, ОСОБА_1. на законних підставах вселилася в спірну
квартиру, проживала там на момент розподілу квартири, продовжує проживати там
на законних підставах, тому виділення спірної квартири іншій особі, без її
виселення, порушують гарантовані законом права та інтереси позивачки ОСОБА_1.

Виходячи з вищевикладеного, вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1. про усунення
перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1
шляхом виселення ОСОБА_1. є безпідставними. При таких обставинах не підлягають
до задоволення вимоги про стягнення судових витрат.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1. про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1
є безпідставними, оскільки належними та достатніми доказами по справі не
доведені обставини того, що вона зверталася до відповідних органів з питанням
про приватизацію спірного жилого приміщення в порядку, визначеному Законом.

Керуючись ст.ст.303,304,309,313-314 ЦПК України, ст.47 Конституції України,
ст.9 ЖК України, ст.ст. 203, 215, 216 ЦК
України, колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 14 листопада 2006 року в частині
відмови в позові ОСОБА_1 до СП
"Мехагробуд", ОСОБА_2, КП "Рівненське міське бюро технічної
інвентаризації", третя особа приватний нотаріус Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування
квартири, про визнання недійсним протоколу зборів засновників від 03 вересня
2004 року СП "Мехагробуд"
та в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою, шляхом
виселення - скасувати.

Задовольнити
вимоги ОСОБА_1 до СП "Мехагробуд",
ОСОБА_2, КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації", третя
особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору дарування квартири, про визнання недійсним
протоколу зборів засновників від 03 вересня 2004 року СП "Мехагробуд".

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 нотаріально
посвідчений 21 жовтня 2004 року між спільним підприємством
"Мехагробуд" та ОСОБА_2.Визнати
недійсним протокол зборів засносників СП "Мехагробуд" від 03 вересня 2004 року.

Відмовити в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні
права користування та розпорядження квартирою, шляхом виселення за
безпідставністю заявлених вимог.

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання ним чинності.