Категорія 23                                                             Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем України

2007р. лютого 6 дня. Апеляційний
суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Курило В.П. суддів Бабенка П.М., Бондаренко Л.І. при секретарі Бакланові Ю.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну скаргу

ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Єнакіївського міського
суду Донецької області від 31 жовтня 2006 року

по цивільній
справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної у
наслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши
доповідь судді Бондаренко Л.І., пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, -

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2006 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Позивач посилається на те, що він 12 травня 2006 року о 8 годині 45 хвилин,
керуючи автомобілем PEGEOT -307 державний номер НОМЕР_1, що належить йому на праві особистої власності, рухався по вул. 2-го Партзїзду у м. Єнакієве
Донецької області, яка перетинається з рівнозначною дорогою вул. Рози
Люксембург.

В цей же час, відповідач ОСОБА_1, керуючи автомобілем ВАЗ-2107 державний номер НОМЕР_2, який належить відповідачу ОСОБА_2 на праві
особистої власності, рухався по вул. Рози Люксембург і
порушивши правила дорожнього руху, не уступив дорогу транспортному засобу під
його керуванням, тобто перетинаючи перехрестя рівнозначних доріг не уступив дорогу автомобілю , який наближався справа і
виїхавши на вул. 2-го Партзїзду допустив
зіткнення автомобілів, ударивши його автомобіль в район задньої двері,
причинивши механічні пошкодження корпусу автомобіля в районі задньої лівої
двері і заднього лівого крила.

Внаслідок ДТП позивач отримав і моральну шкоду,
яка визначилась у вигляді душевних страждань оскільки у
наслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_1 був пошкоджений автомобіль. На прохання позивача, відповідачі добровільно
відшкодувати

2

матеріальну шкоду відмовились.
Також при ДТП у автомобілі знаходився його неповнолітній син із своїм неповнолітнім товаришем і
позивач злякався за їх стан здоров'я та життя.
Внаслідок ДТП і зв'язаних з цим душевних
страждань, позивач був змушений декілька разів звертатися за допомогою до
Єнакіївської психіатричної лікарні де йому призначалось лікування. Всі ці
обставини вимусили позивача звернутись до суду.

Позивач ОСОБА_3. просить суд стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду у сумі 16. 642 грн., що складає вартість ремонту
механічних пошкоджень автомобіля PEGEOT -307 державний
номер НОМЕР_1. Крім
того, просить відшкодувати з відповідачів
моральну шкоду у сумі 10 000 грн., та судові витрати у сумі 1604 грн. 93 коп., які складаються з оплати за
проведену експертизу у сумі 250 грн. по оцінці пошкоджень, які були завдані автомобілю позивача, витрати на
правову допомогу у сумі 1150 грн.,
сплати судового збору 174 грн. 93 коп., сплати за інформаційно-технічне забезпечення
розгляду судової справи - 30 грн.

Рішенням
Єнакіївського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у сумі 16.642 грн., моральну шкоду у розмірі 2.000 грн. та судові витрати у сумі
1604 грн. 93 коп.

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної, моральної шкоди та
судових витрат відмовлено.

Відповідачі
подали апеляційну скаргу і просять рішення суду скасувати. Посилаються на те, що суд неповно з'ясував обставини, що
мають значення для справи. Суд необгрунтовано відмовив в
задоволені клопотання про проведення автотехнічної експертизи, не
допитав свідка ОСОБА_4.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення - скасуванню з ухваленням у відповідності з п. 3 статті
309 ЦПК України нового рішення.

Суд, розглядаючи вимоги ОСОБА_3 та покладаючи обов'язки на відповідача ОСОБА_2 відшкодувати матеріальну та моральну
шкоджу, виходив з того, що він, як власник автомобіля
ВАЗ-2107, передав цей транспортний засіб в технічне керування без належного правового оформлення іншої особі- відповідачу
ОСОБА_1, a тому при таких обставин суб"єктом відповідальності є власник
транспортного засобу -відповідачОСОБА_2.

Проте з висновком суду про те, що тільки власник джерела підвищеної
небезпеки зобов"язаний відшкодувати шкоду погодитись не можна через те, що
суд дав неправильну оцінку обставинам по справі.

Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України у постанові „ Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" від 27 березня 1992р. під володільцем
джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки
на підставі права власності тощо.

Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну
цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок противоправних
дій інших осіб, а не з його вини.

3

Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують
шкоду за правилами відповідальності
володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця, а саме: передача транспортного засобу
без неналежно оформлених документів, відповідальність
за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладано на
особу, що протиправно заволоділо цим джерелом, і
на його володільця відповідно до степеня вини кожного з них.

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду особа, яка управляє джерелом
підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачОСОБА_1 керував автомобілем без довіреності, у трудових відносинах з
володільцем транспортного засобу -з ОСОБА_2 не перебував, а тому
виходячи із конкретних обставин по справі, роз"яснень Пленуму Верховного Суду у постанові від 27 березня 1992р.,
правильно визначити осіб, які повинні нести відповідальність перед позивачем у
рівному ступені вини обох відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_1

Тому висновок суду першої інстанції про покладання обов'язків відшкодувати шкоду тільки з боку володільця джерела
підвищеної небезпеки, є передчасним.

Апеляційний суд вважає, що з обох відповідачів необхідно стягнути відшкодування
матеріальної шкоди у рівних частках.

Також суд першої інстанції помилково стягнув з володільця транспортного засобу на користь позивача моральну шкоду,
оскільки він на час зіткнення транспорту не керував своїм автомобілем.

Пленум Верховного Суду України „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31 березня
1995р. №4 роз"яснив, що заподіяна моральна
(немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями
(бездіяльністю) інших осіб.

За кермом під час дорожнього-транспортної подія був відповідач ОСОБА_1, а тому виходячи із обставин по справі, безпосередньо на нього може покладатись
відшкодування моральної шкоди позивачу.

Суд, вирішуючи спір дійшов до висновку, що провина відповідача ОСОБА_1 у скоєнні дорожньої транспортної пригоди складає 100%, посилаючись на постанову
судді від 29 травня 2006р. про притягнення до адміністративної відповідальності
за ст.124 КпАП України.

Апеляційний суд вважає, що в даному ДТП необхідно визначити вину обох водіїв у відсотках: вини водія ОСОБА_3- 30%, водія
ОСОБА_1- 70%.

Із постанови суду від 29 травня 2006р. адміністративна справа про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності
за ст.124 КпАП України провадженням припинено у
зв"язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Між тим, із фабули справи, а саме:
протоколу про адміністративне правопорушення
вбачається, щоОСОБА_3, керуючи автомобілем не врахував дорожні обставини при виникненні небезпеки, не
прийняв засобів щодо зниження швидкості руху до зупинки,
внаслідок чого скоїв зіткнення транспортних засобів, тобто
скоїв порушення правил дорожнього руху.

Оскільки винним у ДТП визнаний інший водій ОСОБА_1, то у зв"язу з
цимОСОБА_3 звільнений від відповідальності.

4

Із протоколу суду від 29 травня 2006. ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України звільнений, у
зв"язку із малозначністю.

У відповідністю з вимогами ст.284 КпАП України по справі про
адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить одну з таких
постанов: про накладання адміністративного
стягнення, про застосування заходів впливу, передбачених
статтею 24-1 Кодексу, про закриття справи.

Згідно статті 22 КпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення можливо звільнення порушника від
відповідальності і обмеження усним зауваження.

Виходячи із змісту постанови суду від 29 травня 2006р., норм про адміністративні правопорушення, не можна вважати,
щоОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності
за порушення правил дорожнього руху.

Із матеріалів справи вбачається, що водій- позивачОСОБА_3 рухався на лівій
сторони дороги, і зіткнення сталося у 1 метрі від від краю проїздній частини
дороги.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснював, що при під'їзду до перехрестя з вул.20 Партз"ізду,
він виїхав на 1 метр від краю проїздній частини дороги і зупинився через те, що огляд справа був обмежений високим парканом із
цеглі, побачивши рухавшийся справо на
ліворуч автомобіль під керуванням ОСОБА_3, він зупинився, але
позивач зачепив його автомобіль.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4, який є понятим при огляді місця зіткнення ДТП, пояснив, що автомобіль, під
керуванням ОСОБА_3 рухався зі скорістю 100
км/г. по лівій стороні дороги. Він рухався позаду і бачив зіткнення
транспортних засобів на лівій стороні дороги.

Свідок ОСОБА_5, який знаходився у якості пасажиру водія ОСОБА_3 пояснив, що він добре бачив, як водій ВАЗ 2107,
виїзджаючи на перехрестя не уступив їм дорогу.
ВодійОСОБА_3 не зупинився, оскільки вважав, що йому повинні
уступити дорогу.

ОСОБА_3 пояснюючи обставини зіткнення, зазначав, що він бачив водія ВАЗ 2107, який візджав на дорогу, який не
зупинився, порушивши правила дорожнього руху.

Виходячи із конкретних обставин по справі, те, щоОСОБА_3 рухався на лівій сторони дороги і зіткнення сталося від 1
метра від краю дороги, по якій рухався водій ОСОБА_1 при наявності ширині основній
дорозі - більш 7 метрів, по якій рухався ОСОБА_3., не можна дійти до
висновку, що при даної пригоді винний на 100% водій
ОСОБА_1, тому необхідно зменшити його вину до 70%., покладаючи на відповідача
ОСОБА_3 вину в розмірі 30%.

Відповідно до вини обох водій суму матеріальної шкоди необхідно визначити у розмірі: 16.642 грн. - 30% = 11.095 грн., суму
яку необхідно поділити між відповідачами, тобто стягнути з них
у рівній частині на користь позивачу по 5.547 грн. 50 коп., а також судові витраті з врахуванням процентного відношення вини
учасників зіткнення транспортних засобів:
оплата за проведення експертизи 250 грн. х 30% = 166 грн., 67 коп. : 2= 83 грн., 33 коп. з кожного із відповідачів; витрати за
правову допомогу: 1150 грн. х 30 = 805 грн.: 2 = 402
грн. з кожного із відповідачів; сплату судового збору 174 грн., 93 коп. х 30=169, 69 коп.:2= 84 грн., 84 коп. з кожного із
відповідачів, сплату за інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи - 30 грн. х 30 = 10,5 грн.

5

Рішення суду про те, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та стягненню з
власника автомобіля моральної шкоди в розмірі 2.000 грн. підлягає зміни.

Відповідно до роз"яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.5 постанови від 31 березня 1995р. №4
"Про судову практику в справах про відшкодування
моральної шкоди", розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з"ясувати, за яких обставин і
якими діями вони завдані, яким є ступінь вини заподіваюча, в якій
грошовій сумі потерпілий вказує на пов"язані з ними втрати та з чого
при цьому виходить.

Із матеріалів справи
вбачається, що позивач та його син з іншим пасажиром
автомобіля тілесні ушкодження не отримали, тільки внаслідок ДТП був пошкоджений його автомобіль.

З врахуванням обставин ДТП, відсутності тяжкості наслідків події
для позивача, апеляційний суд вважає необхідним
зменшити розмір моральної шкоди до 1000 грн., що буде
відповідати моральним стражданням позивача і цю суму стягнути зОСОБА_1.Рішення
суду не відповідає нормам матеріального, процесуального права.

Рішення суду у відповідності з вимогами п.3 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з постановлениям нового
рішення про стягнення з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі по 6.128 грн., 17 коп.

Керуючись ст.ст.305, 314, 309 ЦПК України, статтями 1187, 1188 ЦК України-

ВИРІШИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Єнакіївського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2006
року скасувати з ухваленням нового рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про стягнення матеріальної та моральної шкоди
заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну
шкоду в розмірі 5.547 грн., 50 коп., судові витрати, моральну шкоду в
розмірі 1.000 грн., усього 7.128 грн., 17 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 матеріальну
шкоду в розмірі 5.547 грн., 50 коп., судові витрати усього в розмірі
6.128 грн., 17 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення.

6

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання законної
сили рішенням апеляційного суду.