Справа №22ц-1848/07
1 інстанції Артеменко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2007р.                                                                                                      м.Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого                                                Зубової
Л.М.

суддів                                                 Соломахи
Л.І., Барсукової О.І.

при секретарі                                           Степаненко
В.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.Кіровське Донецької області про
відшкодування моральної шкоди з апеляційною скаргою відповідача - відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м.Кіровське Донецької області
на рішення Кіровського міського суду Донецької області від 26 грудня 2006р., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Кіровського міського суду Донецької області від 26 грудня 2006р. з відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Кіровське Донецької області на користь ОСОБА_1 стягнуто
на відшкодування моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я на
виробництві 15000грн.

В апеляційній
скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам
справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить
рішення суду скасувати та відмовити позивачу в задоволенні позову.

В обґрунтування
доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд не врахував, що
з 01 січня
2006р. дія Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" в частині відшкодування
застрахованим моральної шкоди Законом України „Про державний бюджет України на 2006 рік"
зупинена, в зв'язку з чим підстави для задоволення позову відсутні. Крім того,
позивач не надав доказів заподіяння йому моральної шкоди, а саме, висновку МСЕК
про встановлення йому факту заподіяння моральної шкоди. Суд також не врахував,
що відповідач відповідно до закону сплатив позивачу одноразову допомогу та
сплачує щомісячні виплати на відшкодування шкоди здоров'ю.

В апеляційній
інстанції представник відповідача Бобиш Н.Б. доводи апеляційної скарги
підтримала.

2

Позивач ОСОБА_1
проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без
змін.

Заслухавши
суддю-доповідача, представника відповідача Бобиш Н.Б., позивача ОСОБА_1,
дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних
підстав:

При розгляді
справи суд першої інстанції встановив, що позивач тривалий час (31 рік 10 місяців)
працював на вугільних підприємствах на підземних роботах гірничим робітником
очисного забою, машиністом гірничих виїмкових машин, внаслідок чого отримав
професійне захворювання -
хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології 2 ступеню, що
підтверджується актом розслідування професійного захворювання від 25 жовтня 2005р.
Рішенням МСЕК від 17 листопада
2005р. йому вперше за цим професійним захворюванням встановлена стійка втрата
професійної працездатності 40%
безстроково, він визнаний інвалідом 3
групи, йому визначена потреба в санаторно-курортному та медикаментозному
лікуванні, рекомендовано лікування у пульмонолога
та кардіолога.

Виходячи з
наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що внаслідок
професійного захворювання позивачу заподіяна моральна шкода та стягнув на її
відшкодування 15000грн.

Розглядаючи
справу по суті, суд обґрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли
між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної внаслідок
професійного захворювання, регулюються Законом України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999р.
(з наступними змінами).

Згідно частини 1 ст.9 Закону
України "Про охорону праці" від 14
жовтня 1992р. (з наступними змінами) відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника,
здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Згідно з п/п
"є" п.1 частини 1
ст.21 та частини 3 ст.28
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" у разі настання страхового випадку Фонд соціального
страхування у встановленому законодавством порядку зобов'язаний виплатити
потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому
цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь яких інших додаткових умов щодо
відшкодування моральної шкоди.

Частиною 3 ст.34 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", на положеннях якої грунтується апеляційна скарга,
передбачено, що моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не
спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом
соціального страхування за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної
моральної шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів.

Як зазначив
Конституційний Суд України в рішенні від 27
січня 2004р. по справі №1-9/2004
за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення
частини   третьої  статті
34   Закону  України
„Про   загальнообов'язкове   державне

3

соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування) положення частини 3 статті 34
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" треба розуміти як визначення порядку, процедури та
розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків
моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку - лише у разі
відсутності втрати потерпілим професійної працездатності.

Зазначене
положення частини третьої статті 34
Закону не позбавляє застрахованого працівника, який втратив професійну
працездатність, права на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної
умовами виробництва, і не виключає обов'язку Фонду соціального страхування від
нещасних випадків відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва,
у випадках тимчасової чи стійкої втрати потерпілим професійної працездатності
(статті 1, 5, частина
п'ята статті 6, частина
друга статті 13, підпункт
"є" пункту 1 частини
першої статті 21, частина
третя статті 28).

З обставин
справи вбачається, що позивачу встановлена стійка втрата працездатності, у
зв'язку з чим суд обгрунтовано, виходячи з положень ст.21 та ст.28 Закону,
дійшов висновку про наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди в
зв'язку з встановленням професійного захворювання і стягнув на її відшкодування
з відповідача грошову компенсацію.

Цей висновок
суду відповідає роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, які викладені в
постанові від 31 березня
1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди",
де зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати,
зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я (п.З).

Згідно ст.57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення
сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, на підставі
яких суд встановив наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт
про розслідування професійного захворювання, рішення МСЕК про встановлення
позивачу стійкої втрати працездатності, виписки із історії хвороби. Певний
засіб доказування - висновок
МСЕК про наявність факту заподіяння моральної шкоди передбачений лише у
випадку, якщо потерпілому не встановлена втрата професійної працездатності.

З 01 січня 2006р.
набув чинності Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 рік".
Статтею 77 цього
Закону на 2006 рік була
зупинена дія абзацу четвертого статті 1
(в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей),
підпункту "є" пункту 1
частини першої статті 21,
частини третьої статті 28
та частини третьої статті 34
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", на положеннях яких ґрунтується рішення
суду.

Відповідно до
ст.58 Конституції України закон зворотної дії в часі не має. Правовідносини по
відшкодуванню позивачу моральної шкоди виникли 17 листопада 2005р., тобто до набрання чинності Законом
України „Про Державний бюджет України на 2006
рік", тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про
наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди.

4

Визначаючи
розмір моральної шкоди, суд врахував характер та обсяг фізичних та душевних
страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, ступінь втрати професійної
працездатності (40%), ту
обставину, що позивач частково втратив функції органів дихання, що потягло
виникнення у позивача супутнього захворювання серцево-судинної системи,
обмеження щодо працездатності, наявність істотних вимушених змін у його житті,
а саме, потребу в лікуванні, неможливість відновлення стану здоров'я і визначив
її розмір в сумі 15000грн.

Апеляційний суд
вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є
розумним, виваженим та справедливим. В працездатному віці (57 років) позивач
значно втратив працездатність (40%)
і відновлення стану його здоров'я неможливо. В січні 2006р. позивач
звільнився з підземної роботи і не працює. Згідно висновку МСЕК йому заборонена
тяжка фізична праця, праця в умовах профшкідливості, що обмежує можливості працевлаштування
позивача. Навіть і після МСЕК він періодично проходить амбулаторне та
стаціонарне лікування, останній раз таке мало місце в листопаді 2006р.

Згідно ст.34
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" відшкодування моральної шкоди здійснюється у
вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших страхових виплат, в
тому числі щомісячних страхових виплат, одноразової допомоги. Враховуючи
викладене, доводи відповідача про те, що суд при визначенні розміру моральної
шкоди не врахував, що позивачу сплачена одноразова допомога та проводяться
щомісячні виплати, не ґрунтуються на законі.

Суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального
права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
не має, доводи апеляційної скарги необгрунтовані і не спростовують висновків
суду, тому відповідно до частини 1
ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін.

Керуючись
ст.307, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, апеляційний суд Донецької області, -

УХВАЛ И В:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
м.Кіровське Донецької області відхилити.

Рішення
Кіровського міського суду Донецької області від 26 грудня 2006р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :
підпис Судді: підпис

З оригіналом вірно:

Суддя