У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 червня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Григор'євої
Л.І.,

суддів:         Гуменюка
В.І.,               Берднік І.С.,

Романюка
Я.М.,            Данчука В.Г., -

розглянувши
в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Першої
Луцької державної нотаріальної контори, Волинського обласного управління
юстиції про визнання недійсними договору купівлі-продажу жилого будинку від
ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині щодо повноважень покупця, договору дарування від
ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині дарування 50/100 частини майна та визнання права
власності на половину будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_1 в своїх інтересах
та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_5
на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня
2006 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 19 лютого 2007
року,

встановила:

У січні 2006 року позивачка в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його
тим, що вона та її неповнолітній син ОСОБА_2. на законних підставах та на
рівних умовах з іншими членами сім'ї отримали право на житло, а також право
приватної власності на частину будинку АДРЕСА_1 в результаті спільного ведення
господарства, спільної праці, за спільні грошові кошти членів сім'ї.

Посилаючись на те, що договір
купівлі-продажу спірного будинку від
ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині щодо повноважень покупця та договір дарування від
ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині дарування 50/100 частини майна є незаконними, просила
визнати недійсними вказані договір купівлі-продажу в частині щодо повноважень
покупця та договір дарування в частині дарування 50/100 частини майна та
визнати за нею та її неповнолітнім сином ОСОБА_2 право власності на ½
частину спірного будинку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від             25 грудня 2006 року в позові
ОСОБА_1. в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 1 лютого 2007 року
апеляційну скаргу ОСОБА_1. та ОСОБА_5. на вказане судове рішення залишено без
руху і надано скаржникам строк до ІНФОРМАЦІЯ_3 для усунення недоліків щодо
сплати судового збору в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 19 лютого 2007 року
апеляційну скаргу ОСОБА_1. та ОСОБА_5. на вказане судове рішення визнано
неподаною та повернуто скаржникам.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1 в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_5  просять
скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від         25 грудня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області від
19 лютого 2007 року та
задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена
відповідно до вимог, встановлених ст. 295 цього Кодексу, а також у разі
несплати суми судового збору чи неоплати витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що
позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 119 і 120 цього
Кодексу, або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, постановляє ухвалу, в якій
зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і
надає йому строк для усунення недоліків.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений
строк не виконає вимоги, визначені ст. ст. 119 і 120 цього Кодексу, не сплатить
суму судового збору, а також не оплатить витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, позовна заява вважається неподаною і повертається
позивачеві.

Постановляючи ухвалу, згідно з якою апеляційна скарга ОСОБА_1. та ОСОБА_5.
на рішення суду першої інстанції визнана неподаною та повертаючи її заявникам,
апеляційний суд виходив із того, що судовий збір сплачений не на рахунок
місцевого бюджету м. Луцька, а на інший рахунок і тому він вважається не сплаченим.

Як убачається з матеріалів справи (квитанція про сплату судового збору),
скаржниками усунені недоліки апеляційної
скарги - оплачено судовий збір до
збігу строку, встановленого ухвалою апеляційного суду для усунення
недоліків та до постановлення апеляційним судом ухвали про повернення
апеляційної скарги.

Сплата скаржником судового збору на неналежний рахунок є підставою для
залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків, а не для
повернення скаржнику апеляційної скарги, оскільки в ухвалі апеляційного суду
Волинської області від 1 лютого 2007 року не було зазначено, на який саме
рахунок необхідно сплатити судовий збір.

За таких обставин відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України ухвала
апеляційного суду Волинської області від 19 лютого 2007 року підлягає
скасуванню з передачею питання щодо прийняття апеляційної скарги ОСОБА_1. та
ОСОБА_5. на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Що стосується доводів касаційної скарги щодо рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2006 року, то воно не
підлягає оскарженню в касаційному порядку, оскільки не було предметом розгляду
судом апеляційної інстанції.

Керуючись
ст. 342 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_2, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 19 лютого 2007 року
скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Л.І. Григор'єва

Я.М. Романюк

В.І.
Гуменюк

І.С. Берднік

В.Г. Данчук