Справа №2-417 2007 рік
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

27
лютого 2007
року                                                                     Рівненський
районний  суд

Рівненської
області в особі:

судді Красовського О.

при секретарі Хрусюк Л.

з участю:

представника позивача - адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Рівне (попередній розгляд) справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про поділ будинку, що є у спільній сумісній власності, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про поділ будинку, що
є у спільній сумісній власності. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що
згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, йому та відповідачеві
належить по 1/2 частині
будинковолодіння, що в АДРЕСА_1. З моменту
прийняття спадщини позивач користується квартирою НОМЕР_1, а відповідач користується квартирою НОМЕР_2. Позивач зазначає, що всупереч
вимогам ч.1 ст. 358 ЦК України відповідач без його згоди допускає до
користування майном третіх осіб, здійснює реконструкцію спільного майна.
Позивач просить розділити майно, виділивши йому квартиру НОМЕР_1, а
квартиру НОМЕР_2 виділити
відповідачеві.

Позивач підтримав позов, пояснив про обставини, описані
вище.

Відповідач позов визнав і пояснив, що після прийняття
спадщини: у сторін склався порядок користування будинком, за яким він
користується квартирою НОМЕР_2. Не
заперечує, щоб все будинковолодіння
було поділено порівну.

Відповідно до ч.1 ст. 130 ЦПК України, попереднє судове засідання
проводиться з метою з'ясування можливості врегулювання спору до судового
розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення справи.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення
у попередньому судовому засіданні судового
рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди
проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175
цього Кодексу.

Суд зважає на позицію сторін, та вважає, що в матеріалах справи є достатньо
доказів, які дають можливість винести судове рішення при попередньому розгляді
справи.

Сторони не заперечують проти ухвалення судового рішення при попередньому
розгляді справи.

Суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають значення
для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають
доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про
право на спадщину за заповітом
сторонам на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частині
будинковолодіння, що в АДРЕСА_1. З моменту прийняття спадщини позивач користується
квартирою НОМЕР_1 а
відповідач користується квартирою НОМЕР_2.
Сторонами були укладені угоди щодо користування комунальними послугами, органами
місцевого самоврядування були прийняті
певні рішення, які підтверджують той факт, що сторони визначилися щодо порядку користування житловим приміщенням - будинком.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності
набувається на підставах, що не заборонені законом.

Стаття 2 Закону України «Про власність» визначає, що кожен
громадянин має право володіти, користуватися та
розпоряджатися майном особисто.

Статті 12, 13 цього Закону визначають, що праця громадян є основою
створення і примноження їх власності.
Громадянин набуває права власності внаслідок укладення угод, не заборонених законом. В статті 48
Закону зазначається, що власник може
вимагати усунення будь-яких порушень його
права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Частинами 1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України та статтею 4
Закону України «Про власність» передбачено, що власник на свій
розсуд володіє, користується і розпоряджається
належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі
із частки майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій
власності, може бути поділене в натурі між
співвласниками за домовленістю між ними.

Згідно ч.2 ст. 367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між
співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Позивач бажає, щоб йому була виділена квартира НОМЕР_1
згідно усталеного порядку користування майном. Відповідач не заперечує, що
він користується квартирою НОМЕР_2 в цьому
будинку. Позивачем не заявляються позовні вимоги про поділ всього будинковолодіння.

Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість і
доведеність позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88; ч.4 ст. 130; 212, 214, 215 ЦПК України; ст.ст. 2, 4,
12, 13, 48 Закону України «Про власність»; ч.ч.
1, 2 ст.
319, ст.
328, ч.1 ст.
364, ч.1 СТ.367, ч.2 ст. 367 Цивільного кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Поділити будинок АДРЕСА_1, та належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_2 (1/2 частини)
та ОСОБА_3 (1/2 частини).

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на квартиру НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 (загальна площа 90,1
м2).

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 684
грн. 57 коп. - судові витрати.

Рішення набирає законної сили через 10
днів з дня проголошення, якщо його
не буде оскаржено в апеляційному
порядку. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може
бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне
оскарження та апеляційна скарга подаються
апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення може бути також оскаржене і без подання заяви про
апеляційне оскарження у випадку подання
апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку неподання заяви про апеляційне
оскарження у 10-денний строк рішення
набуває законної сили після закінчення цього строку. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але не подано в
подальшому апеляційну скаргу в 20-денний строк, то
рішення набирає законну силу.