Справа-22ц-1393-2007 р.                                            Головуючий
Категорія : 21                                                                           Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2007 року                                 Апеляційний суд
Донецької області

в складі:
головуючого - судді                    Висоцької B.C.

суддів                                           Кіянової
СВ., ЖдановоїВ.С.

при секретарі                               Ставріновій
Ю.М.

за участю позивача                   ОСОБА_2

представника позивача             ОСОБА_1

та представника відповідача      Гладченко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Донецьку
цивільну справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Селидове на рішення Селидівського міського суду від 18 грудня 2006 року за позовом
ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
м.Селидове про перерахунок страхових виплат,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду у липні 2006
року з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
м.Селидове про перерахунок страхових виплат, посилаючись на те, що він тривалий
час працював у шкідливих і небезпечних умовах і отримав професійне захворювання
-хронічний обструктивний
бронхіт. Висновком МСЕК від 23.02.2005
року йому вперше було встановлено 35%
втрати професійної працездатності по вказаному професійному захворюванню
безстроково і надано 3 групу
інвалідності. Висновком ЛЕК від 2.02.2005
року встановлено професії, які відповідальні за розвиток професійного
захворювання тобто машинист
гірновиємочних машин, гірник з ремонту гірничих виробок та інші: У професії
машиніст гірновиємочних машин він працював більш 23 років, тобто вважає, що вказана професія відповідальна за
розвиток професійного захворювання. Відповідачем йому призначено страхові
виплати, виходячи з середнього заробітку за професією гірника з ремонту
гірничих виробок, тобто за останнім місцем роботи, де він працював перед
встановленням йому стійкої втрати професійної працездатності, що суперечить
положенням п.12 Порядку обчислення середнього заробітку для виплат за
загальноообов"язковим державним соціальним страхуванням (Постанова КМУ №1266 від 26.12.2001 року). Просив
провести перерахунок страхових виплат, виходячи із середнього заробітку машиниста гірновиємочних
машин та стягнути не донараховану суму.

Рішенням
Селидівського міського суду від 18.12.2006
року вказаний позов задоволено, з відповідача на користь позивача стягнуто
недоплачені страхові виплати в розмірі 14675,68
грн. за період з 23.02.2005
року до 30.11.2006 року та
забов"язано відповідача нарахувати щомісячні страхові платежі з 1 грудня 2006 року в розмірі 1114,04 грн. При цьому
суд посилався на те, що позивач працював у шкідливих і небезпечних умовах і
висновком МСЕК від 23.02.2005
року йому вперше встановлено 35%
втрати професійної працездатності по професійному захворюванню хронічний
обструктивний бронхіт безстроково та надано 3 групу інвалідності, в зв"язку з чим призначено
відповідачем страхові виплати. Однак, при визначені вказаних виплат
відповідачем було взято до розрахунку середній заробіток гірника з ремонту
гірничих виробіток, оскільки позивач працював за вказаною спеціальністю на
момент встановлення пошкодження здоров"я (а.с.5) і не прийнято до уваги що
він тривалий час працював на підземних роботах на різних посадах, тому потрібно
було брати середній заробіток за професією відповідальною за розвиток
професійного захворювання, де є найбільший стаж, тобто машинист гірновиємочних
машин. Середньомісячна заробітна плата за вказаною спеціальністю складає 2137,20 грн., а з
урахуванням

2

35% втрати
професійної працездатності недоплата страхових виплат за період з 23.02.2005 року до ЗОЛ 1.2006 року складає 14675,68 грн.

Відповідач не
погодився з таким рішенням суду і приніс апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові, оскільки
судом про постановлені зазначеного судового рішення були порушені норми
матеріального права, тобто не враховано, що на час звернення за страховою
виплатою позивач працював на підприємстві, на якому втратив працездатність,
тому при розрахунку страхових виплат береться середня заробітна плата
потерпілого у розрахунковому періоді, тобто за останнім місцем роботи перед настанням
страхового випадку, не враховано, що на час ушкодження здоров"я потерпілий
працював на посаді гірника з ремонту гірничих виробок і з вказаного заробітку
було нараховано страхові виплати Фондом у відповідності з законом.

В судовому
засіданні апеляційного суду відповідач підтримав доводи апеляційної скарги і
просив її задовольнити.

Позивач та його
представник заперечували проти доводів апеляційної скарги і просили рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги і
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу
відповідача слід задовольнити, рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення
по суті позовних вимог з наступних підстав.

При розгляді
справи суд першої інстанції встановив, що позивач тривалий час працював на
підземних роботах за різними спеціальностями та отримав професійне
захворювання, внаслідок чого висновком МСЕК від 23.02.2005 року йому було вперше встановлено 35% втрати
професійної працездатності безстроково і надано 3 групу інвалідності. Оскільки більш за все стаж його
роботи складає за спеціальністю машиниста
гірновиємочних машин., суд прийшов до висновку, що саме ця спеціальність
відповідальна за розвиток професійного захворювання, тому і розрахунок страхових
виплат треба проводити із середнього заробітку машиниста гірновиємочних машин відповідно до п.12 Порядку
обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за
загальнообов"язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001
року №1266.

Але, з такими
висновками суду погодитися неможливо, оскільки вони суперечать вимогам закону.
При цьому судом не враховано, що позивач на час встановлення йому стійкої
втрати працездатності, тобто на момент спричинення шкоди здоров"ю,
продовжував працювати.

В судовому
засіданні апеляційного суду оглянута особова справа ОСОБА_2, згідно якої він
вперше звернувся до відповідача за призначенням страхових виплат 2 березня 2005 року (заява
позивача). Згідно трудової книжки позивача (а.с.15), на момент звернення за
страховими виплатами він працював за спеціальністю гірника з ремонту гірничих
виробок, на момент складання акту розслідування хронічного професійного
захворювання (а.с.5) та на момент встановлення стійкої втрати професійної
працездатності згідно висновку МСЕК (а.с.7) позивач також працював за вказаною
професією.

Відповідно до
п.7 Положення про обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат
за загальнообов"язковим державним соціальним страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності (Постанова Фонду ССНВПЗ України від 14.09.2004 року №66) якщо на дату
звернення за страховою виплатою та на дату надходження документів до МСЕК для
встановлення потерпілому ступеня втрати професійної працездатності він
продовжує працювати на виробництві за тією професією, з якою пов"язана
втрата професійної працездатності, то середня заробітна плата для призначення
страхових виплат обчислюється виходячи з середньої заробітної плати цього
потерпілого в розрахунковому періоді перед встановленням застрахованій особі
МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Згідно п.З Порядку обчислення
середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов"язковим
державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів
України від 26.09.2001 року №1266 розрахунковим
періодом, за якій обчислюється середня заробітна плата для розрахунку страхових
виплат є період роботи за останнім основним місцем роботи перед настанням
страхового випадку, протягом якого застрахована особа працювала та сплачувала
страхові внески або за неї сплачувалися страхові внески..

При таких
обставинах, суд першої інстанції не мав підстав для проведення перерахунку
страхових виплат на підставі п.12 зазначеного Порядку, оскільки він стосується
тих потерпілих,

3

які на дату звернення за страховою виплатою вже не
працюють на виробництві, з яким пов"язана втрата професійної
працездатності, тобто суд помилково прийшов до висновку щодо стягнення
недоплачених страхових сум, чим порушив норми матеріального права..

Відповідно до
п.4 ч.І ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального права або процесуального права.

Норми
матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, якій не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано
закон, якій підлягав застосуванню.

Керуючись ст.ст.307 ч.І п.2, 309 ч.І п.4, 313-314, 316 ЦПК України,
апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
м.Селидове задовольнити.

Рішення
Селидівського міського суду від 18
грудня 2006 року
скасувати.

В позові ОСОБА_2
до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Селидове про
перерахунок страхових виплат відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.