-  5                                                   Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2007
р. Апеляційний суд Донецької області у складі

Головуючої -
Шабанової В.О.

Суддів -
Рєзникової Л.В., Стратіло В.І.

При секретарі- Кошмак Т.С.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

На рішення Авдієвського міського суду від 16 листопада 2006 року

За позовом
Авдієвської міської ради до ОСОБА_1 про знесення самовільно зведеної споруди.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Авдіївського міського суду від 16
листопада 2006 року
задоволений позов Авдіївської міської ради до ОСОБА_1 про знесення самочинно
зведеної споруди.

ОСОБА_1
зобов»язана знести самочинно збудовану господарську споруду  розташовану за адресою АДРЕСА_1.

З відповідачки
ОСОБА_1 стягнуті на користь держави судові витрати-держмито та витрати за
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На дане рішення
відповідачкою подана апеляційна скарга в якій ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Апелянт
посилається на те, що рішення суду не відповідає нормам

матеріального
права, а саме п. 4 ст.376 ЦК України,
оскільки дана норма передбачає

можливість
знесення самочинної споруди у разі, якщо особа зверталась до власника

земельної
ділянки з питанням про визнання права власності на самочинну споруду, а

власник
заперечував проти цього. Між тим вона не зверталась із заявою про визнання

права
власності на дану господарську споруду і факта
заперечення власника проти цього

не мало
місця.

Крім того суд
необгрунтовано застосував до зведеної господарської споруди санітарні норми,
які передбачені для забійні.

Заслухавши
доповідача, позивачку, її представників, представників відповідача та третьої
особи, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що

-апеляційна
скарга-підлягає; задоволенню частково рішення-суду підлягає зміні, з

наступних
підстав.

2

Розглядаючи дану
цивільну справу по суті, суд встановив, що будинок АДРЕСА_1 належить
відповідачці ОСОБА_1 на праві власності згідно з договором купівлі-продажу від 14.11.2002 р.

Вказаний жилий
будинок знаходиться на земельній ділянці Авдієвської міськради, наданій в
користування. Земельна ділянка не приватизована.

На даній
земельній ділянці, уздовж межі, ОСОБА_1 в 2003-2004
р. самочинно збудувала господарську споруду без належного дозволу
відповідних органів розміром 23.90
х 14.72.

Дана споруда
використовується відповідачкою для утримання та забою тварин. Розрахована на
можливість утримання до 20
голів.

ОСОБА_1 є приватним підприємцем і займається забоєм
тварин.

До виконкому
Авдіївської міськради, прокуратури міста систематично надходять скарги
громадян, будинки яких розташовані на межі з будинком № 69, зокрема громадянина
ОСОБА_2.

Громадяни
скаржаться на порушення їх прав, пов»язаних з безпечністю для здоров»я через
наявність специфічного запаху, мух, галае худоби у зв»язку із здійсненням забою
тварин.

05.05.2006 р. ОСОБА_1 звернулась до органів місцевого самоврядування
із заявою щодо прийняття в експлуатацію зведеної нею господарської споруди , так званого
«узаконення».

Виконкомом не
було прийняте рішення, щодо прийняття до експлуатації самочинно зведеної
господарської споруди.

21.08.2006 р. Авдіїєвська міська рада звернулась в суд з позовом про
знесення зведеної, без дозволу відповідних органів, тобто самочинно, споруди,
посилаючись на ст..ст.375, 376
ЦК України.

Вказані вище в
обставини, встановлені судом, підтверджуються поясненнями сторін, свідків,
договором купівлі-продажу будинку, витягом з Єдиного державного реєстру
фізичних осіб-підприємців, листами Ясинуватської районної санітарно-
епідімеологічної станції, прокуратури, начальнику відділу архітектури,
інформацією, щодо розгляду скарг ОСОБА_2, заявою ОСОБА_1 про прийняття споруди
до експлуатації, технічним паспортом на садибний житловий будинок ( а.с.8-9 , 10,13,14, 33-39,65,66-71).

Згідно зі ст. 375, частинами 1, 4 ст. 376 ЦК України, ст.-2-2 Закону України
„Про основи містобудування" від 16.11.1992
р., право власності на забудову здійснюється власником за умови
отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Житловий будинок, споруда,
інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без
належного дозволу чи належно затвердженого проекту.

Якщо власник
земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за
особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо
це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила
самочинне будівництво.

Виходячи із
встановлених обставин та положень законодавства, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те ,
що вказана вище споруда є самочинною, оскільки зведена без дозволу належних
органів .

Згідно зі ст, 31 Закону України
„Про місцеве самоврядування" від 21.05.1997
р. з подальшими змінами, ст.26 Закону України „Про основи
містобудування", питання пов"язані із затвердженням планування та
забудови відповідних територій, затвердженням генеральних планів забудови
відносяться до компетенції органів місцевого самоврядування.

В той же час
даними нормативними актами органам місцевого самоврядування, на даний час. не
надана компетенція самостійно "вирішувати питання

3

пов"язані зі зносом самочинних
споруд. Про це ж йдеться в листі Авдієвської міськради № 02-20/0216 від 13.02.2007 року, який
наданий представником міськради в суді апеляційної інстанції і залучений до
матеріалів справи.

Враховуючи
наведене, суд обґрунтовано виходив з того, що звернувшись із заявою від 05.05.2006 р. про прийняття
даної будівлі в експлутатацію («узаконення»), ОСОБА_3 тим самим поставила
питання перед компетентними органами про визнання права власності на дану
споруду.

Проте не
задовольнивши дану заяву, а, навпаки, звернувшись в суд з позовом про знесення
самочинної споруди, власник земельної ділянки ( міська рада) висловила таким чином своє заперечення проти
визнання права власності на самочинно зведену споруду.

У зв»язку з цим,
суд дійшов правильного висновку про те, що за таких обставин, мають місце
підстави для знесення самочинної споруди, передбачені ч.4 ст. 376 ЦК України, і позов
міської ради підлягає задоволенню.

Доводи
апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не зверталась до органів місцевого
самоврядування із заявою про визнання права власності на самовільну споруду і факта заперечення
власника проти цього не мало місця спростовуються заявою ОСОБА_1 від 05.05.2006 р. а.с. 65, позовом
міськради ( а.с.2) , наведеними вище
обставинами і не можуть бути прийняті до уваги.

Доводи апелянта
про те, що підстав для зносу самочинно зведеної споруди немає, оскільки вона не
порушує права інших осіб також не можна прийняти до уваги, оскільки частина 4 ст.376 ЦК України не
пов"язує можливість зносу самовільної споруди лише з наявністю порушень
прав інших осіб.

Згідно з ч.4
ст.376 ЦК України
самочинно зведена споруда підлягає знесенню у разі: якщо власник земельної
ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно, або якщо це
порушує права інших осіб.

Тобто зі змісту
даної норми вбачається, що заперечення власника, з будь-яких підстав, проти
визнання права власності на самочинно зведене нерухоме майно є самостійною
підставою для його знесення.

Рішення суду у
вказаній частині, відповідає нормам матеріального та процесуального
законодавства: ст.ст. 375,376
ЦК України, 10,11,60,
212-215 ЦПК України і підстав для його скасування в межах доводів
апеляційної скарги немає.

Розглядаючи
справу по суті і дійшовши висновку про те, що самостійна зведена господарська
споруда „Ж" підлягає знесенню у зв"язку із запереченням власника
земельної ділянки проти визнання на неї права власності, суд також дійшов
висновку про те, що, крім того, ця споруда побудована без урахування
санітарно-технічної зони і що вона порушує права інших осіб, зокрема сусіда
відповідачки- ОСОБА_2.

Проте даний
висновок суду не відповідає обставинам справи, оскільки в її матеріалах
відсутні висновки відповідних санітарно-технічних органів на підтвердження
такого висновку .

Відповідно до
положень ч.І п.З ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам
справи може бути підставою для зміни судового рішення.

Виходячи з
наведеного апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення Авдієвського
міського суду від 16 листопада
2006 року,
виключивши з його мотивувальної частини висновки про те що самочинна збудована
господарська споруда „Ж", розташована в АДРЕСА_1, побудована без
урахування санітарно-технічної зони і порушує права інших осіб.

Керуючись ст..ст 307,309,З1З,315 ЦПК України
апеляційний суд,-

4

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Авдіївського міського суду
Донецької області від 16
листопада 2006 року
змінити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення висновок суду першої інстанції про те, що самочинна збудована
господарська споруда „Ж", розташована в АДРЕСА_1, побудована без
урахування санітарно-технічної зони і порушує права інших осіб.

В іншій частині
вказане рішення суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду України
безпосередньо, протягом двох місяців з дня її проголошення."

Головуюча

Судді