Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2007
року Торезький міський суд Донецької області в складі:

головуючої - судді                                           Арапіної
Н.Є.

при секретарі                                                  Косолапової
В .В.,

розглянув у
відкритому судовому засіданні в залі суду міста Торез цивільну справу за заявою
ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб ОСОБА_2, Відділення Державної реєстрації
фізичних осіб про дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон у зв'язку з
відсутністю згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

заявниця
звернулася до суду з заявою про дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон
у зв'язку з відсутністю згоди батька, в якій зазначено, що заявниця перебувала
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, у теперешній час шлюб розірвано. Від шлюбу
мають неповнолітню дитину -
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, який постійно мешкає з заявницею та знаходиться на її
утриманні. Батько матеріальної допомоги не надає, вихованням дитини не
займається. На теперішній час виникла необхідність виїзду на постійне місце
проживання за межі України, однак отримати згоди від батька на виїзд дитини не
має можливості, в зв'язку з тим, що фактичне місце проживання батька не відомо.
У зв'язку з наведеним заявниця просить надати дозвіл на виїзд неповнолітньої
дитини за кордон.

У судовому
засіданні заявник підтримала вимоги, дав пояснення, аналогічні викладеним у
заяві. Додатково пояснив, що виїжджає на постійне місце проживання в Росію.
Неповнолітня дитина - син
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, який постійно мешкає з заявницею та знаходиться на її утриманні, не
може залишитися в Україні. Батько матеріальної допомоги не надає, вихованням
дитини не займається. Але без згоди батька не може вивезти дитину за межі
України.

Представник
зацікавленої особи ВДРФО суду пояснила, що заперечень проти вимог заявниці не має,
не заперечує проти задоволення  вимог.

Зацікавлена
особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, хоча про місце і час розгляду
справи повідомлен належним чином у порядку, передбаченому ч.3 ст.76 ЦПК
України, причину неявки суду не повідомив.

Вислухавши
заявника, представника зацікавленої особи ВДРФО, дослідивши матеріали справи,
суд фактично встановив наступне.

Згідно свідоцтва
про народження неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження: батько ОСОБА_2, мати -
ОСОБА_1, які знаходилися у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5, 6).

2

Згідно довідки
адресного бюро Торезского ГО УМВД
України в Донецькій області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно довідки
приватного підприємця заявник працює продавцем-консультантом ПП ОСОБА_5
центрального району м.Санкт-Петербурга (а.с.8,9).

Згідно ст.33 Конституції
України кожному, хто на законних підставах знаходиться на території України,
гарантується свобода пересування, вільний вибір місця мешкання, право вільно
покинути територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно ст.4 п.3
Закону України "Про порядок виїзду в Україну і в'їзду до України громадян
України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд за межі может бути дозволено
на підставі рішення суду.

У судовому
засіданні встановлено, що заявниця бажає виїхати за межі України на постійне
місце проживання разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3, але не може отримати
згоди батька на виїзд дитини, який вихованням дитини не займається. Обставин,
які перешкоджають виїзду її та неповнолітньої дитини за межі України не
встановлено.

Аналізуючи
досліджені докази суд вважає за можливе задовольнити вимоги .

Керуючись ст. 33 Конституції
України, ст. 4 п.2
Закону України "Про порядок виїзду в Україну і в'їзду до України громадян
України", 10, 11,
15, 60, 79, 88, 209, 212, 214, 215, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Дозволити виїзд
неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, з України з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження,
на постійне місце проживання до Російської Федерації без дозволу батька
ОСОБА_2.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку через Торезький міський суд шляхом подачі
в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів
апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.