АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2007 року                                                                                             м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської

області в складі:

головуючого -
Мартинової К.П.,

суддів -
Доценко Л.І., Журавльова О.Г.,

за участю
секретаря - Карпової
О.О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

ОСОБА_1 до
ОСОБА_4про відновлення права

землекористування, про не перешкоджання у користуванні
загальним двором та про знос

самовільно зведеної огорожі за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1на рішення Київського районного суду м. Одеси
від 08 листопада
2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2004 року
позивачі звернулись в суд з позовом до ОСОБА_4про

відновлення права землекористування, про не перешкоджання у користуванні
загальним

двором та про знос самовільно зведеної огорожі, посилаючись на те, що вони
є

власниками 27/100 частин
домоволодіння та землекористувачами за адресою АДРЕСА_1згідно договору купівлі-продажу
від 03.04.2001 року.
Відповідачка є власником

1/5 частини сусіднього домоволодіння по АДРЕСА_2. Розташування їх
ділянок має

таку особливість, що вони користуються загальним
подвір"ям. У квітні 2004
року

відповідачка звела від АДРЕСА_2 огорожу з
металевої сітки, залишивши їм для

проходу до своєї частини домоволодіння вузький прохід,
яким вона також користується.

У
зв"язку з викладеними обставинами позивачі просили суд відновити їм право

землекористування
загальним подвір"ям та знести самовільно зведену огорожу.

Відповідачка
в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що 11.09.1995 р.

вона
отримала в подарунок 1/5
частину домоволодіння по АДРЕСА_2. Земельна

ділянка
за цією адресою є самостійною ділянкою, яка була відведена Одеською міською

радою у 1952
році ОСОБА_5площею 570
кв.м, для будівництва житлового будинку. Від попереднього власника їм було
відомо, що співвласники сусідньої частини домоволодіння користувались разом з
співвласниками по АДРЕСА_1
загальним прохідом шириною біля 1,7
- 2 м., який фактично є частиною їх земельної ділянки, тому вимоги позивачів є
безпідставними та необгрунтованими.

Рішенням суду
від 08 листопада
2006 року в
задоволенні позову ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_3 відмовлено.

Головуючий у першій інстанції Сватаненко В.І.                           Справа № 22ц- 185/07

Доповідач
Мартинова К.П.                                                               Категорія
ЦП: 33

-2-

В
апеляційній   скарзі   ОСОБА_1.,
ОСОБА_2.,   ОСОБА_3., ОСОБА_3.
просять рішення суду скасувати, тому що воно ухвалено з порушенням норм   матеріального   та
процесуального   права   та
ухвалити   нове   рішення,
яким задовольнити їх позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечення на неї,

перевіривши
матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів

апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга

підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе
рішення суду з одних

лише формальних міркувань.

Відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_1, районний суд виходив з того, що за

адресами
АДРЕСА_2та АДРЕСА_1 історично з 1960-х років склався

порядок землекористування загальним прохідом, який
знаходиться на земельній ділянці

по вул. АДРЕСА_2.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд
повно та всебічно

дослідив і оцінив обставини по
справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом
встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачі ОСОБА_1

І.Г.,
ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_3. на підставі договору купівлі-

продажу
від 03.04.2001 року є
власниками 27/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1,
розташованих на земельній ділянці площею 815
кв.м. /а.с. 4/.

Відповідачка
ОСОБА_4на
підставі договору дарування від 11.09.1995
року є

власником
1/5 частини
домоволодіння АДРЕСА_2,
розташованих на

земельній ділянці площею 618 кв.м. /а.с. 18-19/.

Сторони
являються землекористувачами земельних ділянок, на яких розташовані їх будинки.

Спір між
сторонами з приводу землекористування виник в 2004 році, тому правовідносини регулюються норми Земельного
Кодексу України 2003 р.

Також
встановлено, що за адресою АДРЕСА_2рішенням виконкому Одеської міськради
НОМЕР_1 від 28.05.1952 року і договору на право забудови ОСОБА_5було виділено
земельну ділянку площею 570
кв. м.

В 1962 році по
АДРЕСА_2існували два співвласника, в користуванні яких були такі ділянки: у
ОСОБА_5- 291 кв.м., у
ОСОБА_6- 326 кв.м., загальною
площею 617 кв.м.

Згідно
проведеної в 1964 році
інвентаризації Одеським МБТІ за АДРЕСА_2значилась окрема земельна ділянка
загальною площею 618
кв.м., якою користувались два співвласника. З правої частини
земельної ділянки від АДРЕСА_2був визначений прохід, яким користувались
співвласники будинків по АДРЕСА_2і 3
та яким дотепер користуються позивачі та відповідач /а.с. 17I.

Матеріалами
справи та оглянутими в судовому засіданні оригіналами технічних паспортів
підтверджено, що з 1960-х років між земельними ділянками по АДРЕСА_2та З за
домовленністью між колишніми власниками будинків був установлений прохід, що
знаходиться та який вказаний в технічних паспортах та схематичних планах 1964 року, 1995 року за АДРЕСА_2/ а.с. 16-17, 77-79/.

Згідно висновку
судової будівельно-технічної експертизи №
16523/17027 від 13.06.2006
року, проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз за
ухвалою суду, на земельній ділянці по АДРЕСА_2з 1975 року існує прохід, який призначався для доступу на
АДРЕСА_1, де з 2001 року проживають
позивачі. На час придбання позивачами житлового будинку по АДРЕСА_1 в 2001 році спірний

-3-

прохід існував, прохід до придбаного ними
житлового будинку здійснювався через цей прохід по АДРЕСА_2та згідно висновку
експерту практично не змінився. Відповідно висновку експертизи існуючий прохід
на земельній ділянці АДРЕСА_2, який
прилягає до сусідньої АДРЕСА_1відповідає вимогам п. 5.27 ДБН В.1.1-7-2002
"Пожежна безпека об"єктів будівництва", його площа складає 28
кв.м. / а.с. 100-103/.

Встановлене
свідчить про те, що на момент придбання позивачами будинку по АДРЕСА_1 в 2001 році зазначений
прохід з АДРЕСА_2до їх земельної ділянки існував, тому порядок користування цим
проходом, яким склався між землекористувачами та власниками будинків є
обов"язковим для нових власників.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що районний
суд прийшов до

правильного висновку, що між колишніми землекористувачами
земельних ділянок за АДРЕСА_2та
АДРЕСА_1 склався порядок користування спірним загальним

прохідом, який є
обов'язковим для нових власників будинків та землекористувачів.

Посилання
апеляційної скарги на те, що рішенням суду фактично обмежено право позивачів на
користування загальною земельною ділянкою, яке було складено протягом багатьох
років, спростовується матеріалами справи. Суд розглянув справу згідно вимог ст.

II    ЦПК
України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами

доказів.
Позивачі заявили свій позов на підставі норм цивільного Кодексу, які регулюють

право власності
на землю, не будучи власниками земельної ділянки. Вимоги про

встановлення
земельного сервітуту між землекористувачами згідно Земельного Кодексу

України не були
заявлені та не були предметом розгляду.

Доводи
апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно застосував норми ДБН
стосовно пожежної безпеки об"єктів будівництва також безпідставні та
спростовуються висновком експертизи від 13.06.2006
року, згідно якого встановлено, що ці норми ДБН не нарушені, а недовіряти
висновкам спеціалістів, які проводили експертизу, призначену ухвалою суду, не
має підстав.

Посилання
апелянтів на не дослідження судом в якості доказів рішення Київського виконкому
м. Одеси НОМЕР_2 від 01.04.1994 року,
інвентаризації домоволодіння АДРЕСА_1та
топозйомки від 28.05.2003
року не приймаються до уваги, оскільки копії вказаних документів
знаходяться в матеріалах справи та були предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Таким чином
колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та
не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 308,
313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2006 року залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути

оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двох
місяців з дня набрання нею

законної сили.