16 травня  2007 року                                                             м.
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1в своїх інтересах та
інтересах малолітнього ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_4про відшкодування матеріальної і моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення Апеляційного суду Київської області від 23
листопада 2006 року,
в с т а н о в и л а:
року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 21
червня 2005 року  син відповідачів,
ОСОБА_5, на грунті неприязних стосунків спричинив її сину, ОСОБА_1, тілесні
ушкодження середньої тяжкості, зокрема, останньому заподіяно закритий перелом
лівої плечової кістки.
проведенням ОСОБА_1 операції та його подальшим лікуванням їй та її  сину заподіяно матеріальну і моральну шкоду,
які просила відшкодувати.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 7 вересня 2006 року
позов задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 332 грн. 68 коп., моральної
шкоди               5 000 грн. та судові витрати в розмірі
1 000 грн.

Рішенням
Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2006 року зазначене
рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове, яким в задоволенні
позову відмовлено.

У обгрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на
невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування
судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права  та ставить питання про скасування рішення
апеляційного суду й залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна
скарга  підлягає  задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в
задоволенні позову, апеляційний суд прийняв до уваги характеристику ОСОБА_5,
згідно з якою він характеризується як вихований, врівноважений і спокійний
хлопець, та  виходив з того, що позивачі
не надали доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 вів себе агресивно відносно
ОСОБА_1, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження.

Проте
з такими висновками суду погодитися неможливо.

Згідно зі ст.
213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним   є  рішення,
яким  суд,  виконавши
всі  вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим  є  рішення,
ухвалене  на  основі
повно  і всебічно  з'ясованих
обставин,  на  які сторони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень,  підтверджених  тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи
частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що  заподіяння шкоди малолітньому сину позивачки
сталося у зв'язку з несумлінним виконанням батьками малолітньої особи, яка
заподіяла шкоду, обов'язків по вихованню дитини, оскільки малолітній ОСОБА_5
будучи ініціатором конфлікту, заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_1, перебуваючи
на вулиці у пізній час без догляду батьків.

Відповідно до
ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода,   завдана
малолітньою   особою  (яка
не  досягла чотирнадцяти
років),  відшкодовується її батьками
(усиновлювачами) або  опікуном чи іншою
фізичною особою,  яка на правових
підставах здійснює виховання малолітньої особи,
- якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення
або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Судом
першої інстанції встановлено, що 21 червня 2005 року приблизно о 21 год. 30 хв.
між малолітніми ОСОБА_5 і ОСОБА_1 під час гри виникла сварка, в ході якої
останньому було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Відповідачі  у справі  являються батьками ОСОБА_5

Згідно
з відмовним матеріалом № 3504 по факту отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1
та  поясненнями свідків ініціатором суперечки, в зв'язку з якою ОСОБА_1 отримав
травму, являвся ОСОБА_5 Він заподіяв ушкодження ОСОБА_1, перебуваючи на вулиці
у пізній час - біля 21 год. 30 хв., без контролю батьків. Факт заподіяння
малолітній особі у пізній час шкоди, що сталася через неналежну поведінку
ОСОБА_5без контролю  батьків, свідчить
про неналежне виконання батьками обов'язку виховання дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, встановленого
ч. 1    ст. 150 Сімейного Кодексу
України.

Суд
апеляційної інстанції зазначене та вимоги ст. ст. 10, 212, 213 ЦПК України до
уваги не взяв та усупереч ч. 2 ст. 308
вказаного Кодексу помилково скасував рішення суду першої інстанції.

Висновок суду
першої інстанції про наявність матеріальної і моральної шкоди та розмір шкоди є
законним і обгрунтованим.

За таких
обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а  рішення суду першої інстанції - залишенню в
силі з підстав, визначених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст.
ст.  336, 339 ЦПК України, колегія суддів
Судової  палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у
х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення
Апеляційного суду Київської області від 23 листопада              2006 року скасувати, залишити в
силі рішення Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 7 вересня 2006 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ярема А.Г.

Судді Верховного Суду України

Левченко Є.Ф.

Лихута  Л.М.

Охрімчук Л.І.  Романюк Я.М.