Справа № 22ц-392/2007
Головуючий у першій інстанції -
Категорія - цивільна                                                                  Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 лютого 2007
року Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Бойко О.В. суддів - Квача М.О., Шевченка В.М. при секретарі -
Рачовій І.І.

за участі
представника відповідача ОСОБА_2, позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ
„Інтех-Славутич" на рішення Городнянського районного суду Чернігівської
області від 14 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ
„Інтех-Славутич" про стягнення заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні, моральну шкоду, зобов'язання внести виправлення в
трудову книжку,

встановив:

ОСОБА_1
19.05.2006 року звернувся з позовом до ТОВ „Інтех-Славутич", після уточнень
в якому просив стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період з 1
вересня 2004 року по 31 грудня 2005 року в розмірі мінімальної заробітної
плати, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 305 грн. 92 коп.,
моральну шкоду за затримку виплати заробітної плати в розмірі 2 500 грн.,
середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з
01.01.2006 року по 05.05.2006 року в розмірі 1 400 грн., зобов'язати
відповідача внести зміни до запису у трудовій книжці.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської
області від 14 грудня 2006 року позовні вимоги
задоволено частково,   і   відповідно
до

2

ухвали цього ж суду від 29 грудня 2006 року про
виправлення помилок в даному рішенні: стягнуто з ТОВ „Інтех-Славутич" на
користь ОСОБА_1 4552 грн. 00 коп. заборгованості по заробітній платі 305 грн.
92 коп. компенсації за невикористану відпустку, 1361 грн. 20 коп. середнього
заробітку за затримку розрахунку при звільненні - без утримання прибуткового
податку та інших обов'язкових платежів. В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ТОВ „Інтех-Славутич" на користь держави судовий збір в сумі 55
грн. 83 коп. та ЗО грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Суд 1 інстанції
прийшов до висновку, що позивач працював у відповідача згідно строкового
трудового договору до 31.08.2005 року, а потім по грудень 2005 року трудові
відносини між ними фактично тривали, оплата праці була встановлена договором -
відрядна, оскільки з нормами виробітку позивач не був ознайомлений, а
відповідач не надав суду доказів виплати позивачу заробітної плати в будь-якому
розмірі, суд прийшов до висновку про стягнення заборгованості по заробітній
платі у розмірі мінімальної заробітної плати за період з вересня 2004 року по
грудень 2005 року у розмірі 4552 грн. 00 коп. Також, в зв'язку з несвоєчасним
проведенням розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпрП України, суд
прийшов до висновку про стягнення розміру середнього заробітку за період з
01.01.2006 року по 05.05.2006 року у сумі 1361 грн. 20 коп. Відповідно до ч.1
ст. 83 КЗпрП України суд стягнув 305 грн. 92 коп. компенсації за невикористану
відпустку. В задоволенні позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди
відмовлено з тих підстав, що позивач не довів в чому полягала моральна шкода.
Позовні вимоги стосовно внесення змін до трудової книжки відхилені за проском
строку позовної давності на підставі ст. 233 КЗпрП України.

В апеляційній
скарзі ТОВ „Інтех-Славутич" посилається на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, які суд вважав встановленими, що фактично не було
доведено, та допущені судом порушення норм процесуального та матеріального
права. Суд прийняв позов, де були викладені неконкретизовані загальні позовні
вимоги; безпідставно прийшов до висновку, що трудові відносини були продовжені
на невизначений строк, оскільки факт припинення трудових стосунків
підтверджується самим трудовим договором, наказом про звільнення, трудовою   книжкою
з   записом   про
звільнення,   яку   позивач
отримав

ІНФОРМАЦІЯ_1, вироком
Славутицького міського суду Київської області від

ІНФОРМАЦІЯ_2, яким керівник відповідача визнаний винним у вчиненні

злочину
передбаченого ч.1 ст. 366 КК України за видачу фіктивної довідки

про зарплату для
отримання позивачем кредиту; отримання позивачем 600

грн. мало місце
на підставі усної домовленості між ОСОБА_2 та

позивачем як
двома фізичними особами за надані послуги і ніяким чином не

підтверджує
наявність трудових правовідносин між сторонами. Відсутність

заборгованості
по заробітній платі підтверджується довідкою КРУ від

06.09.2006 року
та постановою про відмову в порушенні кримінальної справи

з цього питання.
Крім того, апелянт посилається на пропуск позивачем 3-х

місячного строку позовної давності за звернення до суду.
Не заперечує

3

апелянт проти стягнення тільки 46
грн. компенсації за невикористану відпустку, яка повинна бути виплачена
позивачеві. Просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог: відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ
„Інтех-Славутич" щодо стягнення заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, внесення змін
до трудової книжки; стягнути з ТОВ „Інтех-Славутич" на користь ОСОБА_1
компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 46 грн.

У судовому
засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її
задовольнити.

ОСОБА_1
апеляційну скаргу не визнав, просив в її задоволенні відмовити, рішення суду
залишити без змін, яке вважає правильним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове скасування рішення суду з постановлянням нового
рішення, оскільки судом 1 інстанції неправильно застосовано норми
матеріального закону та висновку суду не відповідають обставинам справи.

Як встановлено у
судовому засіданні ОСОБА_1 з 01.09.2004 року по 31.10.2004 року та з 01.11.2004
року по 31.08.2005 року на підставі строкових трудових договорів працював у
відповідача робітником пилорамного цеху, форма оплати була відрядно-преміальна
(а.с. 5,6).

Наказом від
ІНФОРМАЦІЯ_3 позивача звільнено з роботи у зв'язку з закінченням строку
трудового договору (а.с. 29).

ІНФОРМАЦІЯ_1
позивач отримав трудову книжку у відповідача (а.с. 33), де є запис про його
звільнення з посиланням на наказ та підстави звільнення.

Суд .1 інстанції
прийшов до висновку, що трудові відносини між сторонами тривали і після
31.08.2005 року по грудень 2005 року включно.

Проте, з таким висновком
не може погодитись апеляційний суд, оскільки відповідно до ст. 39-1 КЗпрП
України якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини
фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія договору
вважається продовженою на невизначений строк, а у даному випадку відповідач як
власник оформив наказ про звільнення позивача, видав позивачу трудову книжку,
позивач отримав трудову книжку з записом про своє звільнення, та не оскаржив у
встановлений законом строк таке звільнення.

Крім того,
вироком Славутицького міського суду Київської області від 10.10.2006 року
встановлено, що ОСОБА_2 - директор товариства видав позивачу довідку про його
роботу в товаристві і доходи за вересень-грудень 2005 року, хоча ОСОБА_1 там
уже не працював, за що ОСОБА_2 був визнаний винним у вчинені злочину,
передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

З цих підстав не можна у даному випадку застосовувати і
ч.2 ст. 39-1 КЗпрП України.

4

За таких обставин не може бути стягнута заробітна плата за
вересень -грудень 2005 року.

Що стосується
задоволення позовних вимог в частині стягнення заробітної плати в розмірі
мінімальної заробітної плати за період з вересня 2004 року по серпень 2005 року
- час роботи позивача згідно трудового договору, то у даному випадку суд також
припустився помилки, не правильно застосував норми матеріального права,
оскільки відповідно до ст. З Закону України „Про оплату праці" оплата
праці не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати
тільки у разі виконання працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу
робіт), а суду позивачем не було надано жодного доказу з приводу того, що ним
виконувалась місячна норма праці, а йому платилась заробітна плата не в повному
обсязі. Відповідач же доводив, що позивачеві платилась заробітна плата за фактично виконану роботу, з приводу чого
позивач претензій не мав.

Крім того, з
даного приводу за заявою позивача прокуратурою м. Славутича було проведено
перевірку, постановою від 26.09.2006 року в порушенні кримінальної справи було
відмовлено (а.с. 44, 74).

Що стосується
стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку, то у даному
випадку з відповідача слід стягнути на користь позивача 46 грн., які вираховані
відповідачем на підставі отриманої позивачем заробітної плати.

Вимоги стосовно
стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на
підставі ст. 117 КЗпрП України не можуть бути задоволені, оскільки позивачем
пропущено 3-х місячний строк позовної давності, встановлений ст. 233 КЗпрП
України. Посилання суду на ч.2 даної статті є безпідставним, оскільки вона
стосується позовних вимог про стягнення належної працівнику заробітної плати, а
не середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Виходячи з
вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що в задоволенні позовних вимог
позивача стосовно стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні слід відмовити, позовні вимоги в частині
стягнення компенсації за невикористану відпустку - частково задовольнити у
розмірі 46 грн., в зв'язку з чим рішення суду 1 інстанції підлягає частковому
скасуванню в частині задоволення позовних вимог.

В зв'язку з цим
підлягає зміні розмір судового збору стягнутого на користь держави з 55 грн. 83
коп. до 51 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.
303, 307, п.2, 4 ч.1 ст. 309,
313-315, 317, 319 ЦПК України, ст. 3 Закону України „Про оплату праці",
ст.ст. 23, 39-1, 117, 233 КЗпрП України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ
„Інтех-Славутич" задовольнити.

5

Рішення Городнянського районного
суду Чернігівської області скасувати в частині задоволення позовних ОСОБА_1 та
стягнення з ТОВ „Інтех-Славутич" 55 грн. 83 коп. судового збору на користь
держави.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог до ТОВ „Інтех-Славутич" про стягнення заборгованості по
заробітній платі за період з 01.09.2004 року по 31.12.2005 року, середнього
заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Стягнути з ТОВ
„Інтех-Славутич" на користь ОСОБА_1 46 грн. компенсації за невикористану
відпустку.

Стягнути з ТОВ
„Інтех-Славутич" на користь держави 51 грн. 00 коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту
його проголошення, може бути оскаржене до Верховного Суду України в касаційному
порядку протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.