Справа № 2-360/2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2007
року                                                                               м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд
Харківської області у складі: головуючого - судді Библів С.В.,

при секретарі Мельник Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом
ОСОБА_1
до   Первомайського   державного
підприємства   „Хімпром"   про відшкодування
моральної шкоди за порушення відповідачем трудового законодавства у сумі 10000
грн.,

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2007
року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Первомайського ДП „Хімпром"
про відшкодування моральної шкоди за порушення відповідачем трудового
законодавства, посилаючись
на таке:

вона працювала у
Первомайському ДП „Хімпром" у 1994-2003 роках. Починаючи з 1996 по 1997 роки
підприємство систематично затримувала виплату заробітної плати, чим порушувало
вимоги ст.115 КЗпП України. Це змушувало позивачку звертатися до суду. Так, 18.11.1998
року рішенням Первомайського міського суду з ДП ,Дімпром" було стягнуто
заборгованість по нарахованій, але не виплаченій зарплаті у сумі 1910 грн.
Через невиплату зарплати 15.01.2003 року позивачка звільнилася. 24.01.2006 року
судовим наказом Первомайського міськрайонного суду Харківської області було стягнуто з
підприємства-боржника на користь позивачки решту заборгованості по зарплаті за
2,5 роки з компенсаційними виплатами всього у сумі 3399,29 грн. Моральна шкода
позивачкою оцінена у 10000 грн. і полягає у тому, що не отримуючи зарплату та не
маючи інших джерел доходу, вона та її неповнолітня дочка не мали змоги купувати ліки, коли
хворіли, робити своєчасні хірургічні операції та лікуватися у санаторії. Також
відсутність грошей призвело до утворення заборгованостей з комунальних послуг, двічі
відключали від газопостачання. З ЖКГ прийшов лист про те, що на позивачку
готуються документи на виселення. Крім погіршення фізичного стану у позивачки
погіршився і психологічний стан: відчуття незахищеності, страху за майбутнє. Також
позивачка дуже переймається наявністю судових
відносин з відповідачем та комунальними підприємствами.

Представник відповідача повністю
заперечує проти позову і посилається на те, що позивачка пропустила
строк позовної давності для подачі позову про відшкодування моральної шкоди у
три місяці з моменту порушення її трудових прав, оскільки коли остання зверталася
до суду для стягнення заборгованості по заробітній платі, вона не ставила
питання про відшкодування моральної шкоди. Звільнилася позивачка ще 15.01.2003
року і тільки у січні 2007 року поставила перед судом таке питання. ДП
,Дімпром" не несе відповідальності за невиплату зарплати, оскільки за
рішеннями суду вона вже стягнута і вони у примусовому порядку вже виконані
державною виконавчою службою, позивачка отримала всі грошові кошти належні їй від
підприємства. Просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити позивачці у задоволенні
її позову.

Суд, заслухавши
пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини та
відповідні ним правовідносини:

дійсно,
позивачка ОСОБА_1 працювала з 1994 року по 15 січня 2003 року на Первомайському
ДП „Хімпром" до звільнення, як вона сама пояснила, через невиплату
зарплати. У 1997 році підприємство-боржник не виплачувало зарплату, бо у
нього не було коштів, тому позивачка звернулася до суду і за рішенням Первомайського міського
суду Харківської області від 18.11.1998 року на її користь стягнуто 1910 грн.
(а.с.12), які остаточно сплачені позивачці виконавчою службою у 2002 році. З 1998
року по день звільнення позивачки знову виникла заборгованість з виплати
зарплати, проте позивачка лише у січні 2006 року звернулася до суду з
заявою про видачу судового наказу. 24.01.2006 року Первомайський міськрайонний
суд Харківської області видав судовий наказ про стягнення заробітної плати
та інших компенсаційних виплат у сумі 3399,29 грн., які також на сьогоднішній
день виплачені
стягувачці через державну виконавчу службу.

Спричинену
моральну шкоду через невиплату ДП „Хімпром" зарплати стягувачка оцінює у 10000 грн. та
посилається на те, що коли вона та її неповнолітня дочка хворіли, у них не було
грошей для лікування у санаторії, придбання ліків, а також не було грошей для
погашення заборгованостей по комунальних послугах, їй двічі відключали газ, що
вбачається з актів (а.с.10,13) та подали позов про стягнення заборгованості за
тепло ПКП „Тепломережі" у сумі 1793 грн. 41 коп. (а.с.14). Є у матеріалах

2

справи і
попередження з ВУЖКГ про заборгованість та можливість виселення позивачки.
Також встановлено, що, дійсно, позивачка перебувала на стаціонарному
лікуванні у неврологічному відділенні Харківської обласної клінічної лікарні з 11.06.2004 року
по 25.06.2004 року, що вбачається з довідки (а.с.15). З довідки Первомайської
ЦРЛ (а.с.16) вбачається, що позивачка потребує придбання медикаментів
для оперативного втручання. З листка непрацездатності (а.с.17) вбачається, що
позивачка перебувала на лікарняному з 17.12.2002 року по 21.12.2002 року. З
довідки Первомайської ЦРЛ (а.с.18) вбачається, що дочка позивачки ОСОБА_2 перебуває на
диспансерному обліку у лікаря невропатолога,
а також є інвалідом 3-ї групи (а.с.19).

Виходячи з
наведеного суд не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_1 і вважає за
можливе застосувати строк позовної давності до даної позовної вимоги. Так,
позивачка не надала судові доказів, які свідчили б про поважність причин, з яких
вона раніше не зверталася з позовом про відшкодування моральної шкоди за порушення трудового
законодавства. При подачі позову 18.11.1998 року про стягнення зарплати, позивачка не
ставила вимогу про відшкодування моральної шкоди, як і не ставила цього питання
і при видачі судового наказу 24.01.2006 року. Звернулася з цим позовом лише
24.01.2007 року, через 3 роки після звільнення. У 1998 році позивачка при
подачі позову була здорова і брав участь у судовому засіданні її представник, а не
пред'явлення вимоги щодо стягнення моральної шкоди, позивачка пояснює правовою
необізнаністю, що суд не може взяти до уваги як поважна причина. Судові рішення
знаходилися на примусовому виконанні у державній виконавчій служби, якій і належало
їх своєчасно виконати. На сьогоднішній день рішення виконані, що вбачається з
пояснень позивачки та представника відповідача, тому, отримавши належні грошові
кошти, позивачка мала змогу погасити всі існуючі заборгованості по комунальних
платежах, натомість, позивачка пояснює, що їх не вистачає, бо необхідно і
лікуватися, і харчуватися, що ставить під сумнів добросовісність її позовних вимог.

Пленум
Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зі змінами,
внесеними Постановою Пленуму Верховного суду України N 5 від 25.05.2001 року, у п.
16 роз'яснив, що до вимог про
відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням відомостей, що не
відповідають дійсності і порочать честь, гідність чи ділову репутацію фізичної
або юридичної особи, згідно з ч.3 ст.7 ЦК застосовується
строк позовної давності в один рік; до вимог про відшкодування моральної шкоди
у випадках, передбачених трудовим законодавством, - тримісячний строк (ст. 233
КЗпП.); до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що
випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності
відповідно до ст.83 ЦК
не застосовуються. З цього випливає, що позивачка мала право на пред'явлення
позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди протягом трьох місяців з
дня, коли їй мали бути виплачені зарплата та всі належні позивачці від
відповідача виплати. Позивачка звільнилася 15.01.2003 року, у день звільнення
вона працювала, з нею не проведено остаточного розрахунку, тобто відповідно до
ст. 116 КЗпП України у позивачки граничний строк для звернення до суду за
відшкодуванням моральної шкоди визначається 15.04.2003 року.

Суд, враховуючи вищевикладене,
вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 116, 233,
237 КЗпП України, суд-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 у задоволенні її позову до Первомайського державного підприємства „Хімпром" про відшкодування моральної
шкоди за порушення відповідачем трудового законодавства у
сумі 10000 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Харківської області через Первомайський міськрайонний
суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ст. 295 ЦПК України.