Справа № 22-182007 р.                                   Головуючий
Категорія - 21                                                                Доповідач  -  ШамрилоЛ.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 лютого 2007
p. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого:                                 Курило В.П.

суддів:                                                       Шамрило
Л.Г.

Санікової О.С.

при секретарі:       Личкатій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України в м. Красноармійську на рішення
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійську,
3-я особа
ВАТ Вугільна компанія „Шахта „Красноармійська-Західна №1"" про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. З Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.
Красноармійську на користь позивача стягнуто у відшкодування моральної шкоди 29000 грн.

Не погодившись з
рішенням суду, Відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних
випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійську
принесло апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і процесуального права, оскільки в суді не
доведений факт заподіяння моральної шкоди потерпілому, сам по собі факт
наявності стійкої втрати працездатності не свідчить про моральні страждання,
висновок МСЕК про заподіяння моральної шкоди потерпілому в матеріалах справи
відсутній. Судом не враховано також, що п.27 ст.77 Закону України „Про
державний бюджет України на 2006
рік" призупинено на 2006
рік дію норм Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" в частині відшкодування
застрахованим і членам їх сімей моральної шкоди, тому, на думку відповідача,
належним відповідачем по справі є підприємство, на якому ОСОБА_1 отримав
виробничу травму.

В судове
засідання апеляційного суду представники відповідача та 3-ї особи не
з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що
свідчать розписки про вручення сторонам судових повісток.

Позивач ОСОБА_1
заперечував проти доводів скарги, просив її відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без зміни.

Заслухавши
доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга відповідача задоволенню
не підлягає з таких підстав.

2

Відповідно до ст. 21 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а також з врахуванням рішення Конституційного Суду
України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у разі настання
страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасного випадку
зобов'язаний в порядку, встановленому законом, сплатити грошову суму за
моральну шкоду при наявності факту такої шкоди.

Судом першої
інстанції встановлено, що під час виконання своїх трудових обов'язків на ВАТ
Вугільна компанія „Шахта „Красноармійська-Західна №1"" в якості
гірничого робітника з ремонту гірничих виработок з ОСОБА_1 18 серпня 2006 р. стався
нещасний випадок, внаслідок якого потерпілий отримав тяжку травму правої ноги у
вигляді неповного відриву стопи з подальшою ампутацією, що підтверджується
складеним за формою Н-1 актом №23
від 20.08.2006 р. За
висновком МСЕК від 08.12.2006
р. позивач втратив 70%
професійної працездатності та його визнано інвалідом 2 групи від
трудового каліцтва строком на один рік. Судом також встановлено, що у зв'язку з
отриманою виробничою травмою позивачу заподіяно моральну шкоду, оскільки він
значно втратив працездатність та роботу за спеціальністю, постійно відчуває
фізичну біль у травмованій нозі, не може пересуватися без милиції, має потребу
у протезуванні. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості
вести активний спосіб життя, внаслідок чого останній вимушений прикладати
додаткові зусилля для організації свого життя.

З матеріалів
справи вбачається, що пошкодження здоров'я є наслідком шкідливих і небезпечних
умов праці позивача, висновком МСЕК від 18.12.2006
р. йому встановлено втрату професійної працездатності на 70% та визнано
інвалідом 2 групи з
преоглядом 08.12.2007 p.,
наслідками виробничої травми згідно медичних документів є ампутаційна культя правої стопи з
трофічними виразками, що потребує тривалого лікування і протезування (а.с.11-16).

За таких умов
доводи відповідача про те, що факт моральної шкоди не доведений є
безпідставними.

При цьому не
можуть бути прийняті до уваги посилання Відділення виконавчої дирекції Фонду
соцстрахування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань
України в м. Красноармійську на Закон України „Про державний бюджет України на 2006 рік", яким
зупинена дія норм Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", що передбачають відшкодування
моральної шкоди застрахованим особам та членам їх сімей, оскільки таке зупинення
не позбавляє постраждалих права на відшкодування моральної шкоди. Крім того,
відповідних змін до вказаних норм Закону внесено не було, а фінансування Фонду
відповідно до ст.46 зазначеного Закону здійснюється не за рахунок Державного
бюджету, кошти на здійснення страхування від нещасного випадку не включаються
до складу Державного бюджету України.

З врахуванням
ступеню моральних страждань потерпілого, який у віці 28 років став
інвалідом 2 групи, і
наявності тяжких наслідків пошкодження здоров'я, суд першої інстанції в межах
обумовленої законом суми визначив розмір грошової компенсації моральної шкоди Педику В.В.

Рішення суду
відповідає вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його
скасування не має.

Наведені в
апеляційній скарзі доводи є необгрунтованими й правильність висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.
Красноармійську відхилити.

3

Рішення
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.