Справа
№2-568/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

22
лютого 2007 року Мелітопольський міськрайонний суд в складі: головуючого -
судді Міщенко Т.М. при секретарі - Фєдєчкіної А.В.

за участю
представників сторін - адвокатів ОСОБА_5, ОСОБА_6 розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2про визнання права власності на 1/2 частину квартири та про визначення
порядку користування квартирою, зустрічний позов ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання
права власності на квартиру та зустрічний позов ОСОБА_3до ОСОБА_4, ОСОБА_1про
визнання права власності на квартиру,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним
право власності на 1/2 частинуАДРЕСА_1в м. Мелітополі, визначити порядок користування
квартирою між ним та відповідачкою, виділивши йому в користування 1/2 частину
квартири і зазначає, що з 5.09.1976 року він з відповідачкою перебував в
зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу на спільні кошти ними був внесений пай в
ЖБК „Арктика-52" в м. Мелітополі та придбана чотирьохкімнатна АДРЕСА_1 в
м. Мелітополі, яка була зареєстрована за ним. Оскільки квартира була придбана в
період шлюбу на спільні кошти він має право на 1/2 частину квартири. Просить
визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири та визначити порядок
користування квартирою, виділивши йому у користування дві кімнати площею 11,3
кв.м. та 12,1 кв.м., які позначені в плані квартири цифрами 7 та 8, кухню,
ванну кімнату, туалет, коридор залишити в спільному користуванні.

Позивач ОСОБА_3. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за
ним право власності на АДРЕСА_1 в м. Мелітополі, зазначивши, що його рідна
сестра ОСОБА_4 в 1976 р. вийшла заміж за ОСОБА_1 і вони стали в чергу на
отримання квартири. В 1989 році він поступив у морехідне училище і закінчивши
його в 1991 р. став ходити в плавання, при цьому проживаючи в м. Корсакові. В
цей період він добре заробляв. В 1994 р. він приїхав до сестри в м. Мелітополь
і сказав, що хоче придбати собі квартиру в м. Мелітополі. Сестра та її чоловік
повідомили, що стоять на черзі на одержання квартири, однак у них немає коштів
на оплату внесків, при цьому повідомивши, що вони могли б придбати квартиру і
для нього. Він погодився і почав передавати їм кошти на квартиру. За період з
1994 р. по 2003 р. він передав їм 16,5 тисяч доларів СІЛА, про що сестра писала
розписки. В 2004 р. сестра йому повідомила, що на його кошти вони придбали
квартиру собі та оформили на ім'я ОСОБА_1 Таким чином, спірна квартира була
придбана за його кошти і право власності на квартиру повинно бути визнано за
ним.

Відповідачкою був поданий зустрічний позов, в якому вона
просить визнати за нею право власності на АДРЕСА_1 в м. Мелітополі і зазначає,
що з 5.09.1976 року по 27.11.2004 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_1 В період шлюбу її чоловік вступив до членів ЖБК „Арктика-52"
правонаступником якого в даний час є ОСМД „Чайка" і вони придбали
чотирьохкімнатну АДРЕСА_1, яка була зареєстрована за чоловіком. Однак спірна
квартира була придбана не за спільні кошти, оскільки на час придбання квартири
вони не мали в сімейному бюджеті коштів на виплату паю, а саме крб.
Фактично квартира була куплена на кошти її рідного брата, який передавав кошти
для придбання квартири йому в цьому ж ЖБК, тому дана квартира не може бути
визнана їх спільною сумісною власністю, оскільки була придбана не за спільні
сімейні кошти.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав повністю, зустрічні позови не
визнав та пояснив, що квартира була куплена в період шлюбу на спільні кошти. В
період з 1991 р. по 1996 р. ним спільно з відповідачкою були внесені кошти за
квартиру. Перший внесок був в жовтні 1991 р. і склав 15000 рублів, для цього
він продав свою машину ВАЗ 2105 за 8300 рублів. Перший рік вони платили
щомісячно по 2 мільйони рублів. Другий внесок був на початку 1992 року і склав
44000 рублів, ці кошти вони отримали за індексацію в 1992 р. грошів на ощадних
книжках, 10000 рублів давала його мати, в період з 1993 по 1995 р. в них була
відеотека, з якої вони мали великі доходи, після вносили кошти до 1996 р. В 1996 р. йому
була видана довідка про вартість квартири, яка склала крб. Всі
гроші, які були внесені за квартиру, вони заробили разом з дружиною, також
допомогли його батьки. Він працював на заводі, підробляв у відеосалоні,
відповідачка працювала в кафе „Біла троянда", де мала 47% прибутку. Потім
за спільні кошти вони зробили ремонт в квартирі, придбали меблі. ОСОБА_3.
ніяких коштів їм не висилав, за квартиру з ними не домовлявся. Ніякі розписки
його дружина не писала, грошей в брата не брала. Тільки в 1999 р. була мова про
те, що ОСОБА_3. буде надсилати кошти для купівлі будинку батькам, на ці кошти
була придбана квартира для їх старшого сина та будинок для батьків.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_3. свій позов підтримав повністю, позов ОСОБА_1 та
зустрічний позов ОСОБА_4 не визнав та пояснив, що в 1994 р. він домовився з
сестрою про придбання для нього квартири, для цього він надсилав кошти. За
період з 1994 р. по 2003 р. він передав сестрі 16,5 тисяч доларів США для придбання
квартири. Кошти він надсилав і через банк, і передавав через людей, які їхали
до України, а коли сестра їх отримувала, то писала розписку, а потім
відправляла розписку йому поштою. У сестри та її чоловіка коштів для виплати
внесків за квартиру не було, їх доходи були дуже низькі, ОСОБА_1 працював на
заводі лише 2 рази на тиждень. Спільно вони внесли лише перший внесок - 8640
рублів, всі інші кошти були його. В 1999 р. він дізнався, що квартира оформлена
не на нього. Оскільки фактично квартира купувалась за його кошти, право
власності на неї повинно бути визнано за ним.

В судовому
засіданні представник позивача ОСОБА_3. його позов підтримала повністю, позов
ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_4 не визнала та пояснила, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 за квартиру внесли лише перший внесок - 8640 рублів, решту коштів на
покупку квартири надсилав її довіритель. Всього їм було надіслано 16500 доларів
США, тому право власності на квартиру повинно бути визнано за ним.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 свій позов підтримала повністю,

позов ОСОБА_1 та позов ОСОБА_3. не визнала та пояснила, що квартира була

куплена не за спільні кошти, а за кошти брата, який ходив в плавання, добре
заробляв

та надсилав кошти для придбання квартири собі. Лише перший внесок за
квартиру в

розмірі 8640 рублів був внесений ними за спільні кошти. В 1992 р. позивач
потрапив у

лікарню, коштів в них не було, їм допомогали її батьки. В період з 1990 по
1992 р. в них

дійсно була відеотека, однак доходи були невеликі і ніякого відношення до
сплачених

внесків не мала. В період з 1992 р. по 2004 р. позивачу не платили
заробітну плату,

коштів в родину він не приносив, її доходи також були мінімальними. Кафе
„Біла

троянда" було приватизовано колективом лише 4.04.1996 р. і її доля
складала лише

10%, ніяких інших доходів з кафе вона не мала. В 1993 р. брат попросив її
придбати

квартиру йому, вона погодилась, брат почав надсилати кошти на квартиру. За
період з

1994 р. по 2003 р. він передав їй 16,5 тисяч доларів США для придбання
квартири, вона

писала розписки у присутності позивача. Квартира була куплена на кошти її
рідного

брата, а не за спільні сімейні кошти.

В судовому
засіданні представник ОСМД „Чайка"
пояснила, що по обставинам данної справи їй нічого не відомо, знає,
що зараз в квартирі проживає відповідачка, вона ж слачує послуги за квартиру,
заборгованості немає. Просить винести рішення на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача
ОСОБА_3., показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, вивчивши
матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_4 слід задовольнити повністю, а в
позовах ОСОБА_1 та ОСОБА_3. слід відмовити.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбу з 5
вересня 1976 року. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. 27 листопада
2004 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про
розірвання шлюбу 1-ЖС № НОМЕР_1 /а.с.7/. Фактично шлюбні відносини були припинені
сторонами в січні 2004 р.

Як було встановлено в судовому засіданні в 1977 - 1978 p.p. позивач ОСОБА_1
став у чергу на отримання квартири. В 1991 р. їх родині була виділена
чотирьохкімнатна АДРЕСА_1 в м. Мелітополі, членом ЖБК „Арктика-52" став
ОСОБА_1

Згідно довідки від 17.07.1996 p., виданої головою
ЖБК „Арктика-52" АДРЕСА_1 в м. Мелітополі належить на праві власності
ОСОБА_1 і її вартість складає крб. /а.с.6/.

Як вбачається з довідки № НОМЕР_2, виданої
Мелітопольським МЕТІ АДРЕСА_1 в м. Мелітополі значиться за ОСОБА_1 на підставі
довідки ЖБК від 17.07.1996 р. Балансова вартість квартири складає 40121 грн.
/а.с.5/.

Згідно наданих суду квитанцій з липня 1994 р. по липень 1996 р. ОСОБА_1
було виплачено пайових внесків за квартиру карбованців. За 1994 р.
було внесено 11000000 крб., в 1995 р. - 485550000 крб., в 1996 р. - 876450000
крб.

У відповідності з архівною довідкою № НОМЕР_3 заробітна плата ОСОБА_13 за
1994 р. склала 29372350 крб., за 1995 р. - 61341000 крб., за 1996 р. -7500000
крб./а.с. 142/.

Як вбачається з архівної довідки № НОМЕР_4 заробітна
плата ОСОБА_1 за 1994 р. склала 36022878 крб., за 1995 р. - 132773936 крб., за
1996 р. - 32583843 крб. /а.с.163/.

На протязі 1994-1996 p.p. ОСОБА_4 отримала
від ОСОБА_3. 7500 доларів США,
що згідно курсу на той час склало крб., а в подальшому ще 9000
доларів СІЛА.

До отримання квартири згідно витягу з домової книги про склад сім'ї та
прописку ОСОБА_1 мешкав по АДРЕСА_2 та займав житлову площу 19,97 кв.м., одну
кімнату - 8,80 кв.м. Разом з ним на житловій площі прописані та проживали 6
чоловік: його батьки, дружина та двоє дітей /а.с.338/.

Так свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що йому відомо про те, що
виплати за квартиру вносились сторонами з 1991 p., коли все було сплачено,
квартиру оформили на позивача, але за чиї кошти вносились виплати йому не
відомо.

Допитаний свідок ОСОБА_8
пояснив, що в 1990 р. він познайомився з позивачем, пізніше він допомагав
йому робити ремонт в квартирі. У позивача були відеотеки у м. Мелітополі,
Кирилівці, Степановці, від них він отримував хороші доходи, але які саме доходи
були у позивача від відеотеки йому невідомо.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_17 пояснили, що виплати за квартиру сторони вносили разом зі спільних
коштів. Доходи в їх родині були великі. Позивач їздив до Москви, де продавав
фрукти. З кожної поїздки він отримував по 2-3 тисячі рублів. У позивача була
відеотека, яка приносила великі доходи, відповідачка працювала в кафе „Біла
троянда", де продавала нелегально спирт, їм також допомогали батьки. Брат
відповідачки ніколи нічого не казав про квартиру, оскільки не мав намірів
переїзджати до м. Мелітополя, відповідачка ніяких розписок не писала. За кошти ОСОБА_3.
була придбана квартира
старшому сину та будинок батькам
відповідачки, вже після того як повністю була сплачена спірна квартира.

Однак, суд
критично оцінює їх показання, оскільки вони можуть бути заінтересовані в
результаті розгляду справи. ОСОБА_9 є рідної тіткою позивача, а ОСОБА_10 і
ОСОБА_17 його батьками. Крім того, доводи батька позивача про те, що він давав
подружжю 10000 рублів на сплату другого внеску за квартиру, в судовому
засіданні не підтвердились.

Показання
свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11, про те, що внески за квартиру сторонами
сплачувались за спільні кошти, які вони заробляли разом, що позивач їздив до
Москви, де продавав фрукти, крутив відеотеку, працював на заводі, а
відповідачка працювала в кафе „Біла троянда", продавала спирт, в судовому
засіданні не підтвердились, оскільки вони не змогли пояснити, які саме
сплачувались суми за квартиру та пояснили, що, про сплату вказаних внесків саме
за квартиру їм було відомо лише зі слів батьків позивача та самого позивача.

Суд відхиляє і
показання свідка ОСОБА_18 про те, що в 1991-1992 p.p. у ОСОБА_1 була
відеотека у м. Мелітополі, а з 1993 по 1995 p.p. він кожне літо
крутив відеотеку в Кирилівці та заробляв десь доларів по 150 щотижня, оскільки
про те, що вказані гроші йшли на оплату внесків за квартиру, йому відомо лише
зі слів самого ОСОБА_1

В судовому
засіданні було встановлено, що загальний дохід ОСОБА_1 і ОСОБА_4 за 1994-1996 p.p. не перевищив 300
000 000 мільйонів карбованців, що підтверджується архівними довідками про
доходи, однак з цих коштів родині необхідно було вносити квартирну плату, нести
інші витрати, пов'язані з придбанням продуктів, одягу та інших необхідних
речей.

Доводи позивача
про отримання доходів з відеосалону та допомоги від рідних в судовому засіданні
не знайшли свого підтвердження. Відеосалони зареєстровані не були, довідки з
налогової інспекції про отримання вказаних доходів позивачем надано не було.

Неспроможними
суд вважає пояснення позивача про те, що ОСОБА_3. направляв гроші сестри для
придбання жилого будинку своєму батькові ОСОБА_19, тому що житловий АДРЕСА_2
був зареєстрований за його батьком згідно договору дарування в 2003 р. /а.с.
103/.

Пункт 6
Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами
законодавства про житлово-будівельні кооперативи" № 9 від 18.09.1987 р. з
відповідними змінами роз'яснює, що при розгляді спорів про поділ квартири між
подружжям, яке розлучилось суду слід керуватись діючим законодавством, а також
п. 43 Примірного статусу Житлово-будівельного кооперативу. Пай, внесений
подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а
також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку,
після повної сплати пайового внеску надає право вважати квартиру їх спільним
майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Позивач ОСОБА_1
не надав доказів того, що спірна квартира була придбана за спільні кошти
подружжя. Також не надано суду доказів, що квартира була одержана за рахунок
коштів, подарованих подружжю. Позичку для придбання квартири сторони також не
отримували.

В судовому
засіданні було встановлено, що з 1994 по 2003 p.p. дійсно ОСОБА_3.
передав сестрі ОСОБА_13 16500 долларів США,
зокрема 7500 долларів США
в період з 1994 р. по 1996 p.,
тобто тоді, коли виплачувались внески за квартиру, що підтверджено
розписками.

Сторонами в суді
не ставилось питання про визнання розписок недійсними, не заявлялися вимоги про
проведення почеркознавчої експертизи, тому суд вважає їх законними та такими,
що не викликають сумніву.

Вартість квартири складає 1 373 000 000 крб., а згідно
курсу валют 7500 долларів США
складає 1 320 000 000 карбованців, з яких буди виплачені платежі за
придбання квартири в ЖБК „Арктика-52" АДРЕСА_1

Допитана в
судовому засіданні свідок ОСОБА_14 - пояснила, що вона є співробітницею
відповідачки. їй відомо про те, що брат ОСОБА_4 добре заробляв, він привозив
сестрі доллари, показував їх у кафе. І він, і відповідачка казали, що він дає
ці гроші на квартиру, яку ОСОБА_3 хотів придбати собі. Зараз цю квартиру займає
ОСОБА_2. ОСОБА_4 дійсно працювала в кафе, однак доходів там не було, власниками
кафе було 24 людини, а вона з ОСОБА_2 були простими поварами і ніяких доходів,
окрім зарплатні, не отримували. Зі слів відповідачки їй відомо, що її чоловік
також не отримував ніяких доходів. Знає, що брат відповідачки передавав 9 тис.
долларів на квартиру.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що
знає сторони з 1976 року. Після розпаду Радянського Союзу було дуже тяжке
матеріальне становище. На заводах працівникам не платили заробітну плату. Вони
з відповідачкою по вихідним дням ходили в сади, а в будні ОСОБА_2 працювала в
їдальні. Позивач разом з її чоловіком з 1992 по 1996 p.p. працював на
заводі, заробітну плату їм не платили. Сім'я ОСОБА_17 з двома дітьми мешкали
біля 20 років у времянці батьків. В 1996 р. переїхали в кооперативну квартиру.
У відповідачки є брат ОСОБА_3, який ходив у плавання, заробляв багато грошей,
які надсилав сестрі. З 1992 по 1996 p.p.
сторони жили бідно, позивач разом з батьками їздили до Москви, гроші ділили
між робітниками садів. З кожної поїздки позивач віддавав матері 300 рублів.
Додаткових заробітків в родині не було, у позивача була відеотека, однак
доходів вона не приносила. Родина ОСОБА_17 довгий час стояла в черзі на
квартиру, а коли підійшла черга вносити внески коштів в них не було, тоді
ОСОБА_2 попрохала брата про грошову допомогу. Знає, що ОСОБА_3 на протязі
довгого періоду надсилав кошти сестрі на квартиру, оскільки мав намір переїхати
жити до України. Практично всі кошти на квартиру сплатив ОСОБА_3. В 1994 р.
позивач приходив до її чоловіка та просив поїхати з ним до Херсону, щоб забрати
кошти в валюті, які передав ОСОБА_3. В 1994 р. він надіслав 3000 долларів,
пізніше надіслав 1500-2000 долларів.

В судовому
засіданні свідок ОСОБА_16
пояснила, що родина ОСОБА_17 багато років мешкала у времянці. Жили вони
бідно, в них було тяжке матерільне становище. Позивач працював на заводі, але
там заробітну плату не платили. Він возив до Москви фрукти, в нього була
відеотека, але великіх доходів вона не приносила. Відповідачка працювала в
їдальні. Брат відповідачки ходив у плавання, надсилав сестрі багато грошей, в
т.ч. на придбання квартири, автомобіля, гаражу, оскільки він мав намір
повернутися та проживати в м. Мелітополі. Гроші надсилав ОСОБА_3, за квартиру
вони вносились поступово, так як у родині ОСОБА_17 грошів на виплату внесків за
квартиру не було.

Свідок ОСОБА_13
- син сторін підтвердив факт того, що ОСОБА_3. дійсно передавав гроші в
іноземній валюті для придбання ОСОБА_3у квартири в м. Мелітополі. Спірна
квартира куплена за кошти ОСОБА_3а.

Як вбачається з
п.3 ч.1 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Таким чином, суд
вважає, що право власності на АДРЕСА_1 в м. Мелітополі слід визнати за ОСОБА_4,
а в позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Як вбачається з
матеріалів справи позивач ОСОБА_3. звернувся до суду з позовом про визнання
права власності на квартиру лише 27.10.2005 p., пропустивши
строк позовної давності. Клопотання про поновлення строку позовної давності
позивачем не заявлялось.

У відповідності
до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Тому, у позові ОСОБА_3. про визнання права власності на
квартиру слід відмовити за пропуском строку позовної давності

Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу
України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на
праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з
поважної причини (навчання, ведення домашнього госпдарства, догляд за дітьми,
хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу.

У відповідності
до ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно
проведеного розрахунку розмір пайового внеску в жовтні 1991 р. до ЖБК у сумі
8640 рублів з урахуванням офіційного індексу інфляції за період з жовтня 1991 р
по січень 2007 р. складає 17642 грн.

В судовому
засіданні підтверджено, що перший внесок за квартиру в сумі 8640 рублів був
внесений подружжям ОСОБА_17 спільно, тому з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 слід
стягнути за внесену сумісно частину паю 8821 грн.

Крім того, з
ОСОБА_4 слід стягнути судовий збір в сумі 401 грн. 21 коп. в дохід держави та
витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі
30 грн.

Керуючись ст.
ст. 3, 10, 212 ЦПК України, п.3 ч.1 ст. 57, ст. ст. 60, 69, 70 Сімейного
Кодексу України, ст. 257 ЦК
України, суд

вирішив:

У позові
ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання права власності на 1/2 частину квартири та про
визначення порядку користування квартирою відмовити.

У позові ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_1про визнання права власності на квартиру відмовити.

Позов ОСОБА_2до
ОСОБА_1про визнання права власності на квартиру задовольнити повністю.

Визнати за
ОСОБА_2 право власності на АДРЕСА_1 в м. Мелітополі, зареєстровану за ОСОБА_1

Стягнути з
ОСОБА_2на користь ОСОБА_1за внесену сумісно частину паю 8821 грн.

Стягнути з
ОСОБА_2судовий збір в сумі 401 грн. 21 коп.
в дохід держави.

Стягнути з
ОСОБА_2витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи
в сумі 30 грн. (на р/р 0607 в УДК
в Запорізькій області, МФО
813015, ЄДПРОУ 26316700, отримувач платежу ТУ ДСА в Запорізькій області).

Рішення може
бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області через Мелітопольський
міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної заяви протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а потім апеляційної скарги на рішення суду протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в десятиденний
строк без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, з подачею копії
апеляційної скарги до апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано.