Справа 22ц № 409 - 2007 р.                                     Судця 1 -ї інстанції Щербина С.В.
Категорія 41.                                             Доповідач апеляційного суду Лисенко П.П.
УХВАЛА

іменем
України.

12 березня 2007 року.                                                                      м. Миколаїв.

Колегія  суддів
судової палати  в цивільних  справах апеляційного  суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка
П.П., судців Данилової О.О. та Кутової Т.З., із
секретарем судового засідання Соколовою Н.М., за участі:

позивачаОСОБА_1., представника
позивача ОСОБА_2,

представника Міністерства юстиції України і
Миколаївського обласного управління юстиції Коростиля О.І., у відкритому
судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1переглянула рішення місцевого
Заводського районного суду м. Миколаєва від
21 грудня 2006 року, ухваленого за його ж позовом до Міністерства юстиції
України та Миколаївського обласного управління юстиції про стягнення грошової
компенсації вартості неотриманого форменого одягу працівників органів державної
виконавчої служби.

Заслухавши доповідь судці, пояснення осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися у дане судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази,
якими сторони їх стверджували ,-

установила:

28 березня 2005
року ОСОБА_1пред'явив зазначений позов.

Його
обґрунтовував тим, що з березня 1999 року і до лютого 2005 року працював на посаді державного виконавця
Миколаївського районного управляння юстиції і мав право на отримання форменого
одягу працівників органів державної виконавчої служби.

Проте, відповідач за весь час роботи ні разу не надав йому такого одягу й відмовляється
сплатити його вартість.

Посилаючись на наведені обставини, просив стягнути з відповідача на його користь
6 738 гривень 65 копійок грошової компенсації за неотриманий у 2000 -2005 роках
формений одяг.

В судовому
засіданні він збільшив розмір відшукуваної компенсації й просив стягнути на
його користь 6 938 гривень.

Рішенням
Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2006 р. у задоволенні
позову відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись
із таким процесуальним документом, ОСОБА_1. його оскаржив і просив скасувати,
оскільки, як на його думку, суд дав неналежну оцінку зібраним по справі доказам
та неправильно застосував норми матеріального права, а це не дозволило йому
дійти законного й обґрунтованого рішення.

2

Апеляційну
скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни,
оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального
права.

Відмовляючи
ОСОБА_1. в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що
чинним законодавством не передбачена виплата державним виконавцям грошової
компенсації вартості неотриманого ними форменого
одягу. А, оскільки відсутні докази тому, що позивач придбав формений одяг за власні кошти, то і за цієї підстави -
позов не міг бути задоволений.

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області
погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду 1
інстанції щодо них і результату вирішення справи, вважає вірними,
обґрунтованими й законними.

Дійсно, за статтями
5, 6, 18 Закону України "Про виконавчу службу" ( далі Закон)
працівник органу державної виконавчої служби під час виконання службових
обов'язків носить формений одяг.

Працівники
органів державної виконавчої служби забезпечуються безоплатним форменим одягом
за нормами, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Фінансове і матеріальне забезпечення органів державної виконавчої служби та
діяльності її працівників, фінансування витрат на проведення та організацію
виконавчих дій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та
коштів виконавчого провадження, порядок формування яких встановлюється Законом
України "Про виконавче провадження".

Жодна із статей Закону не передбачила права працівника органу державної виконавчої
служби отримати вартість форменого одягу грошима або обов'язок відповідачів -
сплатити працівникові компенсацію його вартості у разі ненадання форменого
одягу.

Не передбачили
таких прав та обов'язків і постанови Кабінету Міністрів України " Про
формений одяг державних виконавців" від 25 серпня 1998 року № 1341 та
"Про формений одяг працівників органів державної виконавчої служби"
від 25 серпня 2005 року №1101.

Не передбачені вони й Порядком видачі, обліку та носіння форменого одягу працівників
органів державної виконавчої служби. Затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 лютого 2005
року № 19/5.

З буквального
тлумачення зазначених нормативних актів виходить, що працівники органів державної виконавчої служби, які не отримали
формений одяг, не можуть отримати компенсацію його вартості.

Як вбачається з
матеріалів даної справи, позивач з березня 1999 року і до лютого 2005 року
працював на посаді державного виконавця Миколаївського районного управляння
юстиції і мав право на отримання форменого одягу працівників органів державної
виконавчої служби, проте через відсутність механізму
надання форменого одягу й брак фінансування - його не отримував.

Наказом
начальника Миколаївського обласного управління юстиції від 11 лютого 2005 року
його було звільнено з роботи за власним бажанням (а.с.12).

За наведених
обставин й відповідно з зазначеними правовими нормами законних підстав для виплати йому компенсації вартості неотриманого
форменого одягу, а, відповідно, й для задоволення позову - немає.

Оскільки такого
ж висновку з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення
апеляційної скарги теж немає.

Твердження
особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що рішення суду 1 інстанції
постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, є
бездоказовими і спростовуються матеріалами справи.

3

Керуючись  ст. ст.307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів судової палати, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_1. відхилити, а рішення місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня
2006 року залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту її проголошення і з цього часу протягом 2-х місяців може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України.