Справа № 22ц -1654    2007 рік                                Голов, в 1-й інстан. Ткачов О.М.
Категорія   5                                                                Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20
лютого 2007 року                Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді  Пономарьової О.М.

суддів                         Бабенка П.М., Бондаренко Л.І.,

при
секретарі             Баклановы Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку

цивільну справу за позовом  ОСОБА_1до
ОСОБА_2

про усунення перешкод в
користуванні житлом, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною
скаргою на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 21
грудня 2006 року, яким частково задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і остання
зобов'язана усунути перешкоди позивачу в користуванні належною йому на праві
приватної власності 1/3 часткою АДРЕСА_1, а також помешканнями загального
користування в зазначеній квартирі, протягом двох днів з дня проголошення
рішення. З ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто сплачені ним судові витрати в
сумі 8,50 грн. та 30 грн.. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування
рішення суду, ухвалення нового рішення про вселення позивача в квартиру та
наданням письмових гарантій від відповідачки та членів її родини, що вони не
будуть перешкоджати користуватись йому квартирою, про стягнення з відповідачки
моральної шкоди в сумі 1500 грн. та судових витрат. Вважає, що ухвалене судом
першої інстанції рішення неможливо виконати, а його права власника квартири
залишаться незахищеними.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач просив задовольнити
апеляційну скаргу та скасувати рішення суду з підстав, викладених в апеляційній
скарзі, ухвалити нове рішення про задоволення його вимог в повному обсязі.

Представник відповідачки просив залишити рішення суду без змін, а
апеляційну скаргу відхилити, оскільки вважає, що ніяких перешкод в користуванні
квартирою позивачу ніхто не чинив.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони на праві
спільної часткової власності мають АДРЕСА_1, де позивачу належить 1/3 частка, а
відповідачці - 2/3 частки квартири. Між сторонами склалися неприязні стосунки
при володінні та користуванні вказаною квартирою, у зв'язку з чим позивач має
намір продати свою частку в квартирі, про що він повідомив відповідачку. Суд
встановив, що позивачу дійсно відповідачем та членами її родини чиняться
перешкоди в користуванні його часткою квартири і порушується його право
володіння та користування своїм майном. Тому суд зобов'язав ОСОБА_2 усунути
перешкоди позивачу

в користуванні належною йому на
праві приватної власності 1/3 часткою АДРЕСА_1, а також помешканнями загального
користування в зазначеній квартирі. Суд відмовив в задоволенні вимог позивача в
стягненні моральної шкоди, оскільки вважає, що тими діями, на які посилався
позивач, йому моральна шкода відповідачкою не заподіяна, і вини відповідачки в
заподіянні моральної шкоди не вбачається.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає , що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до
вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і
заперечень , підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Розглядаючи
позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом, суд повно
та всебічно з'ясував обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін,
правильно встановив правовідносини, які склались між сторонами і дійшов
обгрунтованого висновку про часткове задоволення вимог позивача.

Суд правильно
встановив, що позивачу, як власнику 1/3 частки спірної квартири, чиняться
перешкоди в користуванні цією квартирою і зобов'язав відповідачку усунути ці
перешкоди.

Відмовляючи в
задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, суд правильно виходив з того,
що тим, що відповідачка не дала відповідь позивачу про намір придбати належну
йому частку квартири, йому не заподіяна моральна шкода. Також суд правильно не
погодився з вимогами позивача про стягнення йому моральної шкоди у вигляді
компенсації за вартість ліків та послуг по отриманню документів для оформлення
договору купівлі-продажу квартири, оскільки це є матеріальними витратами, які
не можуть бути стягнуті в рахунок відшкодування моральної шкоди, тим більш, що
вони буди здійснені не з вини відповідача.

Суд розглянув
справу на підставі доказів, наданих сторонами, відповідно до вимог ст.ст. 60,61
ЦПК України, дав належну оцінку цим доказам.

Відповідно до
вимог ст. 11 ч.І ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. З урахуванням викладеного, не можуть бути визнані
обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був ухвалити
рішення про вселення позивача в спірну квартиру з наданням йому письмових
гарантій відповідно до проекту мирової угоди, оскільки такі вимоги позивачем не
заявлялись і в матеріалах справи відсутня позовна заява про вселення позивача.

Виходячи з
наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені
обставини справи, дана їм належна правова оцінка і правильно вирішений спір.

Рішення суду
першої інстанції постановлено на підставі наданих сторонами доказів у
відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги є непереконливими і не
спростовують висновків суду.

Згідно зі ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308,
313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у  хвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 грудня
2006 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили
.