СУД  ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц
-547/2007 р.                                        Головуючий
з сімейних правовідносин                        Золотоверхий
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

5
березня 2007 року                             Колегія
суддів судової палати в цивільних

справах
апеляційного СУДУ Черкаської області в складі:

головуючого                     Ювшина В. І.

судців                                Корнієнко Н.В.,
Качана О.В.

при
секретарі                   Пономаренко
Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисянського районного суду від 13
квітня 2004 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного
майна подружжя, -

встановила:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розподіл
спільного майна подружжя, мотивуючи тим, що вони з відповідачем в
зареєстрованому 30.01.1993 року шлюбі під час спільного проживання придбали
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 58,6 кв. м.

20.05.2003 року
шлюб між сторонами розірвано.

В зв'язку з тим, що вони з відповідачем спільно не проживають, просить
розділити квартиру, виділивши їй приміщення: 1-4  пл. 12 кв. м, 1-6 пл. 8 кв. м. Відповідачу
виділити приміщення 1-3 пл. 17,6 кв. м.;1-5 пл. пл. 0,4 кв. м , а решту
приміщень: 1-1, пл. 8,9 кв. м; 1-2 пл. 7,6 кв. м; 1-7 пл. 2,1 кв. м.; ї-8 пл.
1,4 кв. м залишити в загальному користуванні. При цьому просить визнати право
власності на дані приміщення.

Рішенням Лисянського районного суду від 13 квітня 2004 року позовні вимоги
задоволено повністю.

Вирішено визнати право власності на частину квартири
АДРЕСА_1, яка складається з приміщень 4 і 6 за ОСОБА_2.

Визнано право власності на приміщення 3 і 5 за ОСОБА_1.

Приміщення
1,2,7,8 залишено в загальному користуванні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати в сумі 275
грн.

2

В своїй
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вказує на незаконність та
необґрунтованість винесеного судом першої інстанції рішення. Вважає, що дане
рішення постановлене з порушенням або неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права. Просить його скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що в період спільного
проживання на спільні кошти сторони придбали квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 58,6 кв. м.

Так як вони
розлучилися, то фактично припинили і спільне проживання.

В зв'язку з цим, позивачка поставила питання про встановлення порядку
користування даною квартирою та визнання за нею права власності на приміщення в
квартирі площею 12 кв. м і 8 кв. м., а за відповідачем визнати право власності
на приміщення 17,6 кв. м і 0,4 кв. м. Решту приміщень просила залишити в
спільному користуванні.

Суд першої інстанції при винесенні рішення про часткове задоволення позову
посилався на ті обставини, що спірна квартира є спільною сумісною власністю
сторін, а тому сторони, відповідно до ст.70 СК
України мають рівне право на цю квартиру. При цьому зазначив, що варіант
розподілу квартири, запропонований позивачкою не порушує прав сторін.

На думку колегії
суддів така позиція суду є лише частково вірною.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної
власності» від 22 грудня 1995 року №20 з подальшими змінами, квартира, яка є
спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Враховуючи те, що спірна квартира сторонами придбана під
час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі, сторони мають рівні права
щодо даної квартири, оскільки іншого не доведено, докази, які б надавали право
суду відступити від засади рівності часток подружжя, як це передбачено ч.ч. 2,3
ст. 70 СК України. Тобто, і позивачці і відповідачу належить по 1/2 її частині.

Як видно з матеріалів справи, ні позивачкою ні
відповідачем також не надано доказів стосовно того, що сторонам можливо
виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, тобто
поділити таким чином квартиру на приміщення, які можуть використовуватися як
окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

Той висновок, який наданий позивачкою і на який
посилається суд у своєму рішенні при поділі квартири також не забезпечує такого
поділу квартири.

З позовної заяви видно, що позивачка просить виділити їй в користування та
визнати за нею право власності на відповідні приміщення квартири,
запропонувавши при цьому свій варіант такого розподілу.

Колегія вважає за можливе визнати порядок користування
приміщеннями квартири саме таким чином, залишивши за позивачкою приміщення 4
площею 12кв.м та 6 площею 8кв.м, а за відповідачем приміщення 3, площею 17,6
кв. м та 5 площею 0,4 кв. м , Решту приміщень залишити в спільному
користуванні, оскільки відповідачем інші варіанти не

3

пропонувалися,
питання про призначення експертизи не ставилося. При цьому суд визнає право
власності кожного з подружжя на 1/2 частину спірної квартири.

Відповідно до вимог ст.
ст. 79,88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягнення з відповідача на
користь позивачки.

З зазначеного випливає, що оскаржуване рішення суду не може залишатися в
силі, оскільки винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права
і підлягає до скасування з винесенням нового рішення про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лисянського районного суду від 13 квітня 2004
року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна
подружжя, скасувати.

Позов ОСОБА_2
задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, загальною площею 58,6
кв. м., виділивши позивачці ОСОБА_2 в користування кімнати: 4 площею 12 кв. м
та 6 площею 8 кв. м, а відповідачу ОСОБА_1 кімнати: 3, площею 17,6 кв. м та 5
площею 0,4 кв. м . Приміщення 1, площею 8,3 кв. м,; 2 площею 7,6 кв. м ; 7
площею 2,1 кв. м ; 8 площею 1,4 кв. м залишити в загальному користуванні
сторін.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути   з   ОСОБА_1
на   користь   ОСОБА_2 600 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Верховного Суду України на
протязі двох місяців з дня його проголошення.