у 1 інстанції - Руднева
Категорія - 40                                                         Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 лютого 2007 р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді:                          Бугрим Л.М.

суддів:                                                           Зінов'євої
А.Г.

Рецебуринського Ю.Й.

при секратері:    Іванові В.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1на
рішення Дзержинського міського суду від 2 жовтня 2006 р. по справі за позовом
ОСОБА_1до товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ)
„Стіролтехсервіс" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2006 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що з 1996 р. він знаходився у трудових відносинах з позивачем.
Останнім часом він працював слюсарем-ремонтником 5 розряду на ділянці
зовнішнього підряду, капітального будівництва та модернізації виробництв. У
грудні 2005 р. він переніс інсульт, тривалий час знаходився на лікарняному і,
на підставі висновку МСЕК від 21 березня 2006 p., його
було визнано інвалідом третьої групи загального захворювання. Згідно вказаного
висновку йому було заборонено виконувати тяжкий фізичний труд і рекомендовано
полегшені умови праці. Лікарняний йому було закрито 21 березня 2006 р. і до
роботи він став 22 березня 2006 p., передавши до відділу кадрів всі документи. Виконував
роботу він 22 і 23 березня 2006 p., але його змусили написати заяву про звільнення за станом
здоров'я 21 березня 2006 р. і цим же числом звільнили з роботи. Фактично його
було звільнено у період знаходження на лікарняному і при цьому, йому не
запропонували інші полегшені умови праці. Просив скасувати наказ про його
звільнення, поновити його на роботі і стягнути на його користь середній
заробіток за весь час вимушеного прогулу. Крім того, вважав, що діями
відповідача, яким було порушено норми трудового законодавства, йому було
спричинено моральну шкоду, на відшкодування якої просив стягнути на його
користь компенсацію у розмірі 15000 грн.

Рішенням Дзержинського міського суду від 2 жовтня 2006 р. позовні вимоги
ОСОБА_1 були задоволені частково: позивача було поновлено на роботі в ТОВ
„Стіролтехсервіс" в якості слюсаря-ремонтника 5-го розряду. З відповідача
на користь ОСОБА_1 було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 7508 грн. 31 коп. та грошову компенсацію у рахунок відшкодування
моральної шкоди у розмірі 2000 грн. Крім того, з відповідача були стягнути
судові витрати та витрати на інформаційно-технічне забезпечення відповідно у
розмірі 175 грн. та 30 грн. Рішення в частині стягнення місячного заробітку та
поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Не погодившись з
рішенням суду, ОСОБА_1 приніс апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в
частині відшкодування моральної шкоди скасувати як таке, що не відповідає
фактичним обставинам справи. Просив ухвалити в цій частині нове рішення і
задовольнити його  . вимоги у повному
обсязі, стягнувши на його користь 15000 грн. Також просив стягнути на користь

адвоката
та свідка (його дружини) витрати на юридичну допомогу та на прийняття участі у
судовому засіданні.

В обгрунтування
доводів апеляційної скарги позивач посилався на те, що суд дав неправильну
оцінку його моральним стражданням.

До судового засідання сторони не прибули, про день, час та місце слухання
справи

повідомлені належним чином.

Заслухавши
доповідача, дослідивши матеріли справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення
суду скасуванню з ухваленням нового за таких підстав.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив з того, що позивача було звільнено
з місця роботи у період його знаходження на лікарняному. Крім того,
відповідачем не надано доказів того, що за станом здоров'я позивач не може
належним чином виконувати свої трудові обов'язки і його не можливо перевести на
іншу роботу. У зв'язку з такими порушеннями трудового законодавства, допущеними
при звільненні позивача, суд вважав за необхідне поновити його на роботі,
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу і відшкодувати моральну
шкоду.

Між тим, такі
висновки суду не відповідають нормам матеріального права, що відповідно до
вимог п.4 ч.І ст. 311 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду з
ухваленням нового.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивач знаходився у трудових відносинах з ТОВ
„Стіролтехсервіс", де останнім часом (з березня 2005 р.) виконував роботу
слюсаря-ремонтника 5 розряду на ділянці зовнішнього підряду, капітального
будівництва та модернізації виробництв. У зв'язку з перенесеним у грудні 2005
р. інсультом, він знаходився на лікарняному до 21 березня 2006 р. включно і до
роботи повинен був стати 22 березня 2006 р. Крім того, відповідно до висновку
МСЕК від 21 березня 2006 p.,
його було визнано інвалідом третьої групи за загальним захворюванням.
Згідно вказаного висновку медичного закладу, йому заборонено виконувати тяжку
фізичну роботу і рекомендовано полегшений труд.

Відповідно до
вимог ч. 2 ст. 40 КЗПП України, трудовий договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності
можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках,
зокрема: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній
роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які
перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі скасування допуску до
державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає
доступу до державної таємниці.

Згідно з вище
встановлених обставин (інвалідність позивача і заборона виконувати тяжку
фізичну працю), випливає обов'язок власника звільнити працівника, оскільки
відповідно до висновку МСЕК останньому протипоказана попередня робота за станом
здоров'я. Таке право залишається за власником навіть після отримання
негативного рішення профспілкового комітету.

Як вбачається з
висновку МСЕК від 21 березня 2006 p., позивачу заборонено виконувати попередню роботу і
рекомендовано іншу (полегшений труд), вказані обставини і свідчать саме про
невідповідність працівника виконуваній роботі за станом здоров'я. Вказані
обставини є підставою для звільнення за ч.2 ст. 40 КЗПП України.

Згідно наданих
доказів (штатний розклад), на день звільнення позивача на підприємстві були
відсутні будь-які вакантні посади, навпаки, кількість робітників навіть
перевищувала фактично існуючим штатним одиницям. Таким чином, порушень ст. 170
КЗПП України при звільненні відповідачем порушено не було.

Щодо звільнення
позивача 21 березня 2006 p.,
тобто коли він знаходився ще на лікарняному, то це дійсно є порушенням
трудового законодавства (ч.З ст. 40 КЗПП України), але не усуває підстав
звільнення (стан здоров'я). Більш того, як вбачається з матеріалів справи,
незважаючи на дату наказу від 21 березня 2006 p., фактично
позивача звільнено з 22 березня 2006 р. і виплати проведено відповідно по 21
березня 2006 р. включно. Запис в трудовій книжці не містить даних про те, з
якої дати звільнено робітника. Вимог про зміну цього запису, позивачем не
заявлялось.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303-304, 307
ч.І п.2, 309 ч.І п.4, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення
Дзержинського міського суду від 2 жовтня 2006 р. скасувати.

ОСОБА_1у
задоволенні позову, пред'явленого до товариства з обмеженою відповідальністю
(далі ТОВ) „Стіролтехсервіс" про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної
шкоди, відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення,
але може бути оскаржене в

касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня

набрання
чинності.