Справа №22-ц-113 / 2007 р.                       Головуючий
у 1-й інстанції - Кондратенко М.В.
категорія - 30                                                Суддя-доповідач   - Білецький О.М.
УХВАЛА

іменем     України

27
лютого 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Сумської області в складі:

головуючого - Рибалки В.Г.

суддів                         - Білецького О.М.,
Хвостика С.Г.

з участю секретаря судового
засідання - Чуприни В.І.

та осіб, які прийняли участь у
справі - позивачки і її представників - ОСОБА_5,

ОСОБА_6; відповідачів

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від
21 листопада 2006 року

у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Ковпаківський відділ
міліції СМВ УМВС України в Сумський області, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Спецмонтажпроект», про усунення перешкод у користуванні
квартирою і вселення, про виселення з жилого приміщення та зняття з
реєстраційного обліку, -

встановила:

З позовом ОСОБА_1 звернулась в
березні 2006 року.

Вказувала,
що з 1999 року зареєстрована (прописана) у двохкімнатній квартирі АДРЕСА_1,
однак там не проживала і з ряду причин мешкати в ній зі старшим сином ОСОБА_7
та членами його сім'ї не може.

В той же
час, з 21 листопада 1996 року в її власності знаходиться подарована цим старшим
сином однокімнатна квартира АДРЕСА_2, в якій з 1995 року проживає сім'я її
меншого сина ОСОБА_2 (відповідачі по справі).

Вона
бажає проживати в належному їй житловому приміщенні, однак відповідачі на її
прохання звільнити квартиру та виписатись не реагують.

Просила
визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням по
АДРЕСА_1 та зняти її з реєстрації за цією адресою.

Крім
того, просила виселити відповідачів з квартири по АДРЕСА_2 та зняти їх з
реєстрації за вказаною адресою.

Уточнивши
вимоги, позивачка з тих же підстав просила усунути створювані відповідачами
перешкоди в користуванні власністю і вселити її в квартиру по АДРЕСА_2, а також
виселити відповідачів з вказаного житлового приміщення і зняти їх з реєстрації
за вказаною адресою.

Рішенням
Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2006 року позовні вимоги
задоволено частково.

Зобов'язано
відповідачів усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною їй власністю,
вселивши її до квартири АДРЕСА_2.

У
задоволенні вимог про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2,
а також про зобов'язання зняття їх з реєстраційного обліку за цією адресою
відмовлено за недоведеністю.

2

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків
суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права,
просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в позові та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Доводить,
що між сторонами не укладалась ніяких угод щодо користування даною квартирою, а
правовідносини сторін не мають ознак сервітуту нерухомого майна. Проживати з
відповідачами вона не може, іншого житла не має, а питання можливого отримання
нею в спадщину квартири на даний час не вирішено.

Заслухавши
пояснення і заперечення, дослідивши матеріали, перевіривши рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як
встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,
відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувають між
собою в зареєстрованому шлюбі від якого мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, являлась наймачем двохкімнатної квартири АДРЕСА_3.

ОСОБА_2 є її
молодшим сином.

Сім'я
відповідачів з жовтня 1988 року проживала та була прописані в цій квартирі в
якості членів сім'ї позивачки.

Старший син
позивачки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, є наймачем іншої двохкімнатної квартири
НОМЕР_1, розташованій в тому ж будинку і мешкає у ній до цього часу. Причому,
разом з дружиною і двома дітьми до жовтня 1998 року, а в подальшому - лише з
сином.

13
жовтня 1995 року ОСОБА_7 купив однокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

За
взаємною домовленістю між собою та з ОСОБА_7, на початку 1996 року сторони
визначили такий порядок користування житлом: позивачка залишається проживати в
квартирі по АДРЕСА_3, а відповідачі ОСОБА_2. та ОСОБА_3 разом зі своєю
малолітньою на той час дочкою (інвалідом з дитинства) переходять проживати в
належну ОСОБА_7 однокімнатну квартиру, зберігаючи за собою право на двокімнатну
квартиру.

Ці обставини
ОСОБА_7 підтвердив у суді першої інстанції.

20
березня 1996 року сім'я відповідачів виписалась з
квартири, наймачем якої залишалась позивачка і за письмовою заявою ОСОБА_7
вселилась до квартири по АДРЕСА_2 в яку, незважаючи на відсутність будь-яких
вказівок чи обмежень щодо строку з боку власника, органами дозвільної системи
була прописана лише на три роки.

21
листопада 1996 року ОСОБА_7 подарував вказану
однокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 своїй матері - позивачці. При цьому
обумовлені підстави проживання в ній відповідачів не змінювались.

За вказаною
адресою ОСОБА_1 не проживала та не реєструвалась.

В 1996
році вона приватизувала на своє ім'я квартиру по АДРЕСА_3, а 3 березня 1999
року знялася з реєстраційного обліку за цією адресою та перепрописалась в квартиру
НОМЕР_1 до старшого сина ОСОБА_7 де значилась зареєстрованою аж до 20 вересня
2006 року.

Після
чого позивачка зареєструвалась у квартирі по АДРЕСА_2, власницею якої
являється.

3

23
березня 1999 року за письмовою згодою позивачки
відповідачі були перепрописані постійно по АДРЕСА_2 та по даний час продовжують
проживати в цьому житловому приміщенні, сплачуючи в повному обсязі плату за
утримання житла та комунальні послуги. Іншого житла у власності чи в
користуванні відповідачів немає.

24
лютого 2004 року ОСОБА_1 продала належну їй двохкімнатну
квартиру по АДРЕСА_3 своєму родичу ОСОБА_8, тим самим порушивши попередні
взаємні домовленості про проживання членів сім'ї у визначених раніше місцях.

Вказані факти повно і всебічно з'ясовані судом першої інстанції на підставі
належним чином досліджених доказів, на які суд послався у рішенні та яким дав
вірну оцінку.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав
для захисту порушених прав власника на користування квартирою і на законних
підставах вселив позивачку у належне їй житлове приміщення.

Здійснення права власності не може перешкоджати реалізації прав та свобод
інших громадян.

Оскільки сторони по справі являлись членами однієї сім'ї, котрі за спільною
домовленістю визначили порядок користування житлом як по АДРЕСА_3 так і по
АДРЕСА_2, суд правомірно відмовив у вимогах про виселення та зняття з
реєстрації відповідачів.

Таке рішення відповідає вимогам ст.ст.4, 48 Закону України «Про власність»
та ст.ст.319, 383, 391, 405 ЦК
України.

Крім того, відповідно до положень ст.157 ЖК України, членів сім'ї власника
квартири, у тому числі колишніх, може бути виселено лише у випадках,
передбачених ч.І ст.116 ЖК України. Позов з цих підстав ОСОБА_1 не заявлявся.

Та обставина, що під час мешкання відповідачів у спірній квартирі ні
попереднім ні теперішнім власником з ними не укладались договори житлового
найму також свідчить, що відповідачі проживали в цьому житловому приміщенні в
якості членів сім'ї власника.

Позивачка не надала належних доказів, які б свідчили про неможливість її
проживання в одній квартирі з відповідачами.

За даних обставин справи та у зв'язку з надходженням шести заяв про
прийняття спадщини і відсутності виданих нотаріусом свідоцтв про право
власності на спадщину, не має правового значення для суті спору наявність
заповіту ОСОБА_9, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_6, на все її майно (у тому числі квартиру в м. Суми) на ім'я
ОСОБА_1.

Протилежного, позивачка та її представники в порушення вимог ст.60 ЦПК
України не довели і доводи апеляційної скарги зазначених висновків не
спростовують.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права, воно є законним, обгрунтовапним і
справедливим, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись
ст.ст.303, 307,308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

4

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2006 року в даній справі
залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двох місяців з
цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України.