Справа №22-10 Категорія № 40
Головуючий в 1 інстанції - Мичка І.М. Доповідач - Шимків С.С.
УХВАЛА ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

15 лютого 2007 року                                                                              м. Рівне

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Рівненської

області у складі: головуючого  судді                        ~                            БуцякаЗ.І.

суддів                                            -    Ковалевича
СП., Шимківа С.С.

при секретарі                                      -                       Сеньків Т.Б.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Здолбунівського районного суду від 18 вересня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
відкритого акціонерного товариства
"Волинь-Цемент" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, -

встановила:

Рішенням Здолбунівського районного суду від 18 вересня 2006 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до відкритого акціонерного товариства "Волинь-Цемент" про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному
порядку.

У поданій апеляційній скарзі вказує, що суд неповно з"ясував
обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи, суд допустив порушення та неправильно
застосував норми матеріального права.

Його звільнено з посади, яку він не займав. Фактично він працював на посаді
інженера з технічного нагляду за будівлями та спорудами відділу капітального будівництва
ВАТ "Волинь-Цемент".

Під час попередження про звільнення 10 листопада 2005 року відповідач не запропонував
йому іншої роботи. Станом на 30 вересня 2005 року на підприємстві існувало 10 вакантних посад. Суд не перевірив
їх наявність на час проведення процедури звільнення.

Вважає, що його посада взагалі не могла бути скорочена. Обов"язки інженера-будівельника
виконує інша особа за суміщенням.

Відповідач
провів його звільнення із займаної посади без згоди профспілкового комітету товариства. 05 січня 2006 року профспілковий
комітет ВАТ "Волинь-Цемент"
відмовив адміністрації підприємства у наданні згоди на проведення
звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

На його думку, у профспілкового комітету не було підстав повторно розглядати питання про надання згоди на його звільнення,
оскільки він уже був звільнений. На засідання профспілкового
комітету він не запрошувався.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його
позовних вимог у повному обсязі.

У запереченні на
апеляційну скаргу ВАТ "Волинь-Цемент" рішення суду вважає законним та
обгрунтованим. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення
учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Постановляючи
рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано
дійшов висновку про те, що у відповідача мало місце скорочення штату
працівників у зв"язку із змінами у виробництві.

З таким
висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погоджується.

З матеріалів
справи вбачається, що позивач перебував з відповідачем у трудових
правовідносинах. Працював на посаді інженера з технагляду за будівлями та
спорудами відділу капітального будівництва.

Наказом по
товариству № 196 від 10 листопада 2005 року відділ
капітального будівництва, як і ряд інших відділів ліквідований (а.с. 18).

Згідно ч. З ст. 64 Господарського
кодексу України відповідач має право самостійно визначати свою організаційну
структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис. Право
визначати виробничу структуру товариства, склад та статус підрозділів і служб,
чисельність та структуру апарату управління товариства та кількість робочих
місць надано дирекції п. 13.2.19
Статуту товариства.

Наказом НОМЕР_1 ОСОБА_1 у
встановленому порядку було попереджено про майбутнє вивільнення у зв"язку
із скороченням чисельності та змінами в
організаційній структурі товариства (а.с. 53).

У зв"язку з
відсутністю вакантних посад, на яких міг би працювати позивач, з врахуванням
його спеціальності, останні йому не пропонувалися. Дана обставина перевірялася
апеляційним судом і протилежного встановлено не було.

Наказом НОМЕР_2 він був
звільнений із займаної посади за п. 1
ст. 40 КЗпП
України у зв"язку із скороченням штату. В цей же день з ним проведено
належний розрахунок та видано трудову книжку.

Частиною 1 ст. 43 КЗпП України
встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України
(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) може бути
проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

Частиною 7 цієї статті
передбачено, що рішення виборного органу первинної профспілкової організації
про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає
обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору,
власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди
виборного органу первинної профспілкової організації.

З протоколу НОМЕР_3 засідання
профспілкового комітету ВАТ "Волинь-Цемент" вбачається, що питання
про надання згоди на звільнення позивача профкомом у встановленому порядку не
обговорювалося та рішення по ньому не приймалося.

У даному
протоколі акцентується загальна увага на положення колективного договору, що
прийнятий у товаристві, про недопущення масових звільнень працівників.

З яких саме підстав профспілковий комітет не дає власнику згоди на звільнення позивача із займаної посади у протоколі не
зазначено.

За таких обставин, відповідач правомірно застосував норму ч. 7 ст. 43 КЗпП України при
звільненні ОСОБА_1 з роботи.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги ту обставину, що в процесі розгляду місцевим судом даної справи, 12 травня 2006 року профспілковий комітет ВАТ
"Волинь-Цемент" відізвав з адміністрації своє попереднє рішення про
відмову у наданні згоди на звільнення
ОСОБА_1 із займаної посади та 25 травня 2006 року (протокол НОМЕР_4) надав згоду на проведення такого звільнення
(а.с. 67-68).

Порушень діючого законодавства при
звільненні позивача не встановлено.

У зв"язку з цим відсутні
підстави для стягнення моральної шкоди.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не можуть вплинути на законність прийнятого
судового рішення, оскільки вони не спростовують зазначених висновків суду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив дійсні обставини
справи, з"ясував характер взаємовідносин сторін, постановив
рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального
права.

Підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення Здолбунівського районного
суду від 18 вересня 2006 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно. Вона може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - суддя

Судді:

3.1. Буняк

СП. Ковалевич С.С. Шимків