Справа
№ 2-110/2007
РІШЕННЯ

ИМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11
червня 2007 року          Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська

у
складі:

головуючого
судді - Мороз В.П.

при
секретарі - Губаренко О.А.

за
участі адвокатів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну

справу
за позовом ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» В особі Дніпропетровської

філії
ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» до ТОВ «Гербера» та ОСОБА_3 про

стягнення
заборгованості, та зустрічний позов ОСОБА_3 до ВАТ «Інноваційно-

промисловий
банк» в особі Дніпропетровської філії ВАТ «Інноваційно-промисловий

банк»
про визнання договору поруки НОМЕР_2 від 20.01.2005 року недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

14
січня 2006 року позивач звернувся до
Індустріального районного суду м.

Дніпропетровська,
з позовом про стягнення з Відповідачів заборгованості за

договором
кредитування НОМЕР_1 від 16 квітня 2003, в сумі 538 457,81грн.

(П'ятсот
тридцять вісім тисяч чотириста п'ятдесят сім гривень 81 копійка), на

підставі
договору поруки НОМЕР_2 від 20 січня 2005 року, відповідно до останніх

розрахунків
суми заборгованості (а.с 199) складає 671934,60 грн.

Так
згідно договору поруки, від 20 січня 2005 року між Позивачем (ВАТ

"Інноваційно-промисловий
банк") в особі директора Дніпропетровської філії ВАТ

«Інноваційно-промисловий
банк» Лаєвського Сергія Миколайовича, який діяв на

підставі
положення про філію та довіреності №338 і Відповідачем (ОСОБА_3

Наталією
Миколаївною) був підписаний договір поруки НОМЕР_2 (надалі договір

поруки),
згідно з яким Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати

за
виконання ТОВ «Гербера», у повному обсязі зобов'язань, що випливають з

кредитного
договору НОМЕР_1 від 16.04.2003р., укладеного між Кредитором і

Позичальником,
за умовами якого Позичальник зобов'язується до 15.04.2005 року

повернути
кредит у сумі 600 000,00 гривень та виплатити 28% річних у разі

невиконання
Позичальником своїх зобов'язань перед Кредитором.

30
березня 2006 року, Відповідач ОСОБА_3, звернулася з зустрічним позовом

до
Позивача, з позовними вимогами про визнання договору поруки НОМЕР_2

недійсним,
між Позивачем та Відповідачем ОСОБА_3.

22
червня 2006 року Позивач за первісним позовом звернувся з заявою про

залишення
позовної заяви без розгляду. Ухвалою Індустріального районного суду

м.
Дніпропетровська заяву позивача задоволено частково (а.с. 117-118).

Відповідач
за первісним позовом від свого позову не відмовився, та просив

вирішити
у судовому порядку зустрічний позов.

Відповідач
(позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 свої позовні вимоги

підтримала,
просила суд їх задовольнити, суду пояснила, що ніколи  не

підписувала
оспорюваний договір.

В
судовому засіданні представник позивача (відповідача за зустрічним позовом)

позовні
вимоги за зустрічним позовом не визнав, просив суд у задоволенні позову

ОСОБА_3
- відмовити.

Суд,
дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, думку

адвокатів,
свідчення свідків, приходить до висновку що позовні вимоги позивача

за
зустрічним позовом ОСОБА_3 підлягають задоволенню в

повному
обсязі з наступних підстав.

Відповідач,
ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» в особі Дніпропетровської філії

ВАТ
«Інноваційно-промисловий банк», надав копію договору поруки НОМЕР_2 від 20

січня
2005 року, який було підписано між Відповідачем за зустрічним позовом та

Позивачкою
за зустрічним позовом. Але як було встановлено під час судового

розгляду,
свідок ОСОБА_4 пояснив що договір підписано не Директором

Дніпропетровської
філії ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» Лаєвським С.М., як

вказано
в договорі, а ним ОСОБА_4

Також
це підтверджується свідченнями свідків ОСОБА_5, Лаєвським С.М.(а.с.

168-170).

Судом
встановлено, що дата підписання договору не відповідає даті вказаній в

самому
договорі. Так згідно договору, та позовній заяві Позивача за первісним

позовом,
в оспорюваному договорі поруки НОМЕР_2 дата укладання договору вказана

20
січня 2005 року, але як вбачається з документів, Позивачка за зустрічним

позовом
ОСОБА_3 20 січня 2005 року не була у м. Дніпропетровськ, що

підтверджується
"посвідченням про відрядження" (а.с. 39), і згідно цього

документу
пребувала у відрядженні у м. Київ, з 20 січня до 21 січня 2005 року

ТОВ
"НВП Інтермаш". Також свідки вказали що оспорюваний договір було
підписано

не
у січні 2005 року, а в кінці березня 2005 року.

Також
як вбачається з договору (а.с. 5), у преамбулі, зі сторони ВАТ

«Інноваційно-промисловий
банк» в особі Дніпропетровської філії ВАТ

«Інноваційно-промисловий
банк» договір повинен бути підписаний Директором

Лаєвським
С.М. який діяв на підставі довіреності № 338 від 15.03.2005 року.

Таким
чином виходячи з того що договір укладався у січні 2005 року вказано

реквізити
довіреності яка ще не була видана, суд прийшов до висновку що договір

який
підписано сторонами не може бути дійсним бо дата підписання договору та

місце
підписання договору є суттєвими умовами договору, а недодержання суттєвих

умов
договору сторонами є підставою визнання такого договору судом недійсним.

Також
особа яка вказана в договорі повинна була підписати такий договір.

Виходячи
з того що згідно ч.1 ст. 559 ЦК України - порука припиняється після

закінчення
строку встановленого в договорі, тобто 15 квітня 2005 року, в разі

коли
такий строк не встановлено, то порука припиняється, якщо кредитор протягом

шести
місяців, від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'

явить
вимоги до поручителя. А як було встановлено судом під час судового

розгляду
справи, встановити дату підписання оспорюваного договору не можливо, а

наслідком
такого договору є термін пред'явлення вимоги, а вказані раніше

помилки
не дозволяють встановити точну дату підписання договору, а значить і не

можливо
встановити кінцеву дату спливу терміну права пред'явлення вимоги.

Згідно
ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін,

спрямована
на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно
розділу 2 договору поруки між сторонами даного договору були описані

права
та обв'язки, в тому числі щодо третьої особи «Боржника» (ТОВ «Гербера»),

зокрема
п. 2.8 договору надає право поручителю в разі виконання зобов'язання за

Боржника
набути всіх прав Кредитора відносно до Боржника.

Також
в умовах договору відсутні суттєві умови, як то яким саме майном

поручитель
відповідає перед кредитором, тим майном яке було у поручителя на

момент
укладання такого договору, чи тим майном, яке буде у власності

поручителя
на момент пред'явлення вимоги.

Дані
обставини вказують на порушення норм ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка

вчиняє
правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, та ч.2

ст.
207 ЦК України згідно якої, правочин вважається таким, що вчинений у

письмовій
формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин,
який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на

це
її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами

цивільного
законодавства, та скріплюється печаткою.

Виходячи
з того що в договорі не застережено що особа яка підписала договір не

є
тією особою яка вказана в договорі, такі обставини є порушенням норм ч.4 ст.

207
ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не

може
підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності

підписує
інша особа.

Підпис
іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально,

засвідчується
нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої

нотаріальної
дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути

підписаний
особою, яка його вчиняє.

Підпис
іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального

посвідчення,
може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем

роботи,
навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Виходячи
з того що дані обставини не зазначені в оспорюваному договорі, а також

те,
що відповідач за зустрічним позовом, при підписанні договору поруки не

надав
відомостей про свої повноваження, та не посилалася на наявність

довіреності
- дані порушення є підставою для визнання оскаржуваного договору

недійсним
з моменту укладання.

Також
на підставі ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не

встановлена
законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує

його
дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути

визнаний
судом недійсним (оспорюваний правочин), суд вважає що та обставина що

Позивачка
звернулася з позовом до Відповідача, також є підставою для визнання

оспорюваного
договору недійсним, з наслідками передбаченими ст. 216 ЦК України.

Враховуючи
ту обставину, що суду було подано позов, до якого в якості доказі

залучено
копію договору який за своїми реквізитами не може бути таким що мав

місце,
а також враховуючи що представник позивача за первісним позовом адвокат

ОСОБА_7
пояснила суду, що сама особисто вивчала документи і підтвердила що

такий
договір було укладено саме 20 січня 2005 року, суд критично відноситься

до
показань свідків, стосовно обставин підписання даного договору.

Також
за клопотанням представника позивачів за зустрічним позовом, було

проведено
технічну експертизу договору НОМЕР_2 від 20 січня 2005 року, оригінал

якого
було залучено до матеріалів справи , якою встановлено, що підпис від

імені
ОСОБА_3 вчинено після друку договору,  на
це вказує та обставина що

під
час проведення експерименту, після видалення тонеру, на аркуші відсутні

сліди
від приладдя яким підписано договір. А слід від підпису розірваний, на

підставі
цього експертом зроблено висновок що підпис проставлено після того як

було
надруковано риску для підпису. Стосовно того що експертом вказано що

підпис
зроблено після надрукування документу, то в даному випадку суд бере до

уваги
таку обставину, але не може погодитися з висновками експерта щодо

висновку
про підписання всього договору. Експертом не досліджувалися та не

ставилися
на експертизу питання щодо наявності ознак чи встановлення обставин

чи
друкувався документ цілком з рисками для підпису, чи окремо було надруковано

тільки
текст документу а риски для підпису були надруковано раніше (а.с.

187-188).

Так
представником ОСОБА_3 було надано копію постанови про відмову в

порушенні
кримінальної справи від 17 травня 2007 року (а.с. 205-208), згідно

якої
прокуратурою Жовтневого району під час проведення дослідчої перевірки було

встановлено
що у кредитній справі наявні чисті аркуші з підписами ОСОБА_3 та

печатками
ТОВ "Гербера" походження яких посадові особи ВАТ «Інноваційно-

промисловий
банк» пояснити в судовому засіданні не змогли.

Перед
експертом поставлено питання - коли у оскаржуваному договорі поставлено

підпис
від імені ОСОБА_3, до того як документ було надруковано, чи після

того
як було виконано друк. Так згідно експертного висновку №70/04-146 від

19.03.2007
року, експертом  надано висновок що
підпис документа від імені

ОСОБА_3
виконано після друку документа (а.с. 187-188). Однак суд критично

відноситься
до даного доказу, у зв'язку з тим що фактично не встановлювалися

обставини
стосовно того чи було надруковано весь документ, включаючи риску для

підпису,
чи тільки текст документу, а риска була надрукована раніше.

У
зв'язку з тим що в матеріалах справи є постанова про відмову у порушенні

кримінальної
справи від 17 травня 2007 року, згідно якої, під час перевірки

Жовтневою
прокуратурою у кредитній справі виявлено чисті аркуші з підписами

ОСОБА_3
та печатками ТОВ "Гербера", а перед експертизою питання про

встановлення
обставин виготовлення оспорюваного договору не ставилося, суд при

постановленні
рішення критично оцінює висновку експерта.

Даючи
оцінку посиланням представника позивача, суд приходить до наступного.

Як
пояснював представник позивача адвокат ОСОБА_2 -  виходячи зі змісту

договору,
який є консесуальним, тобто таким що вважається укладеним з моменту

досягнення
сторонами усіх істотних умов, і тільки з цього моменту вважається

укладеним,
також виходячи з того що згідно п.7 ст. 4 Закону України "Про

фінансові
послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" до

фінансових
послуг відносять надання поручительств та гарантій, а згідно ст. 5

цього
ж закону право надання фінансових послуг мають право тільки юридичні

особи
або фізичні особи які у встановленому законом порядку набули права

надавати
такі послуги, що в свою чергу передбачає отримання ліцензії про

надання
фінансових послуг. Аналогічна норма міститься в п. 5 ч. 1 ст. 47 закону

України
"Про банки та банківську діяльність", згідно якого на підставі

банківської
ліцензії банки мають право здійснювати банківські операції, в тому

числі
надання поручительств та гарантій.

Суд
критично ставиться до вищенаведених посилань, оскільки  стаття 553 ЦК

України
прямо встановлює, що за договором поруки поручитель поручається перед

кредитором
боржника за виконання ним свого обов'язку, окрім порука - є заходом

забезпечення
обов'язків за основним договором, має похідний характер та не може

існувати
самостійно та бути укладена раніше основної угоди.

Аналізуючи документи, що знаходяться в
матеріалах справи, надані ВАТ

«Інноваційно-промисловий
банк» в обґрунтування своїх вимог, суд приходить до

наступного.

Заслуговують на увагу розбіжності, що
існують в банківських документах.

А
саме - в кредитному договорі НОМЕР_1 зазначено дату укладання - 16 квітня 2003

року
(а.с. 8), в додатковій угоді №01 до кредитного договору НОМЕР_1 від 16

квітня
2003 року (а.с. 11) вказано, що ця додаткова угода є невід'ємною

частиною
кредитного договору НОМЕР_1 від 16 березня
2003 року, в додатковій

угоді
№02 до кредитного договору НОМЕР_1 від 28 жовтня 2003 року (а.с.12)

вказано,
що ця додаткова угода є невід'ємною частиною кредитного договору НОМЕР_3 від 28
жовтня 2003 року.

Окрім того, в  кредитному договорі НОМЕР_1 від 16 квітня
2003 року

вказано,
що розмір відсотків за користування кредитної лінією складає 24%

річних
(а.с. 8). В договорі поруки НОМЕР_2 від 20січня 2005 року  вказано, що за

користування
кредитом сплачується вже 28% річних (а.с.5), що не передбачено

ніякою
додатковою угодою.

В свою чергу, відповідно до ст.559
Цивільного Кодексу України, порука

припиняється
з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни

зобов'язання
без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його

відповідальності,
тобто збільшення відсотків з 24% до 28% не узгоджувалось між

сторонами.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги

ОСОБА_3
слід задовольнити та визнати недійсним договір поруки НОМЕР_2 від

20.01.2005
р., укладений між Відкритим акціонерним товариством «Інноваційно-

промисловий
банк» та ОСОБА_3.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.
203, 215, 216, 553, 559, 626

ЦК
України, Постановою Пленуму ВСУ “Про судову практику в справах про визнання

угод
недійсними” від 28.04.1978 року № 3 ст.ст. 10, 11, 208-210, 212-215 ЦПК

України,
суд,-

В
И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати недійсним договір поруки
НОМЕР_2 від 20.01.2005 р., укладений

між
Відкритим акціонерним товариством «Інноваційно-промисловий банк» та

ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської

області
через суд першої інстанції шляхом подачі у 10-ти денний строк з дня

проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього

протягом
20 днів апеляційної скарги, або шляхом подачі апеляційної скарги на

протязі
10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя

В.П. Мороз