СУД       ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ    ОБЛАСТІ
Справа № 22ц -142/2007                                   Головуючий у 1 й інстанції -Руденко М.А.
Категорія -19                                                      Доповідач
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09
січня   2007 року Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів-
Григорченка Е.І., ПрозоровоїМ.Л.

при секретарі - Білоконь Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну
справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на
рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Дніпропетровську про відшкодування моральної шкоди,
спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2005 року ОСОБА_2.
звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В ході судового
розгляду позивачка уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача 5000 грн. у
відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування
позовних вимог ОСОБА_2. посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року, приблизно 09-30 годин,
відповідач, керуючи автомобілем „Фольксваген"
державний номер НОМЕР_1, по вул. Більшовицькій в м. Дніпропетровську
порушив правила дорожнього руху і допустив зіткнення з автомобілем УАЗ, в якому вона знаходилася.

Внаслідок ДТП позивачці були
причинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, в зв'язку з чим вона
знаходилася на лікуванні та їй встановлено 25% втрати професійної працездатності.

Позивачка
вважає, що неправомірними діями відповідача їй спричинена моральна шкода,
оскільки вона, з вини відповідача, отримала тілесні ушкодження, у зв'язку з чим
втратила працездатність.

Відповідач
позовні вимоги не визнав.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2006 року позовні вимоги задоволені, з
відповідача на користь ОСОБА_2. стягнено 5000грн. у відшкодування моральної
шкоди.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на те, що зазначене рішення ухвалено
з порушенням норм матеріального і процесуального права, не повно з'ясовані
обставини, які мають значення для справи /а.с. 110-111/.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню, з постановлениям
нового рішення, згідно п. 3,4
ст. 309 ЦПК
України, з наступних підстав.

Задовольняючи
частково позовні вимоги, суд 1-ї
інстанції виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року, приблизно 09
год. 30 хв., відповідач, керуючи автомобілем „Фольксваген" державний
номер НОМЕР_1, та, рухаючись по вул. Більшовицькій в м. Дніпропетровську,
порушив Правила дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем УАЗ, в якому
знаходилася позивачка.

Внаслідок ДТП, яке відбулося з
вини відповідача, позивачці були спричинені тілесні ушкодження середньої
тяжкості, в зв'язку з чим вона знаходилася на лікуванні та їй встановлено 25% втрати
професійної працездатності.

Неправомірними
діями відповідача, як вважає суд, позивачці спричинена моральна шкода, оскільки нею отримані тілесні ушкодження,
та частково втратила працездатність.

За таких
обставин, суд першої інстанції, керуючись ст. 1187 ЦК України, прийшов до висновку, що відповідач повинен
відшкодовувати позивачці моральну шкоду.

Проте, такі
висновки суду першої інстанції не є обґрунтовані, оскільки вони зроблені з
порушенням вимог діючого матеріального та процесуального закону.

Вирішуючи даний
спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції достатньо повно з'ясував
обставини справи, однак неправильно примінив матеріальний закон до
правовідносин, які виникли.

З матеріалів
справи вбачається, що позивачка отримала ІНФОРМАЦІЯ_1р. травму внаслідок ДТП, яке сталося при
виконанні трудових обов'язків і при цьому вона знаходилася в службовому
автомобілі, який належав підприємству, де вона працювала. Тобто, позивачка
отримала виробничу травму та їй спричинено шкоду, заподіяну каліцтвом,
пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, яка підлягає відшкодуванню
відповідно до вимог трудового законодавства, зокрема ст. 173 КЗпП України та
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності". Дані обставини підтверджуються, як поясненнями
самих учасників процесу, так і іншими
матеріалами справи, зокрема актом МСЕК /а.с. 21/.

Відповідно до
ст. 21 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", - у разі
настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, своєчасно та в повному
обсязі відшкодовувати грошову суму за моральну шкоду при наявності факту
заподіяння цієї шкоди, тобто моральна шкода, в разі спричинення її позивачкці в
результаті ДТП, може
бути відшкодована Фондом (оскільки йде мова про виникнення страхового випадку
під час виконання трудовоих

обов'язків), а не відповідачем
ОСОБА_1., якого визнано винним в скоєні ДТП, в результаті якої ушкоджено здоров'я позивачки.

За таких обставин, в силу діючого матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу
ОСОБА_1. задовольнити, а рішення суду першої інстанції
скасувати і відмовити ОСОБА_2. в позовних вимогах до ОСОБА_1. про
відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст.
303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2006
року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 в її позовних вимогах до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з цього часу.