Справа № 22-ц-236 2007 року                    Головуючий в 1 інстанції Красновський І.В
Категорія: 42                                                 Доповідач: Прокопчук Л.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

2007 року лютого місяця 08 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в
складі:

Головуючого:                           Прокопчук Л.П.

Суддів:                                    Вадзінського И.О.,

Воронцової Л.П.

При секретарі:     Борисовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Херсоні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Каланчацького районного суду від 11 грудня 2006 року по справі за позовом Каланчацького районного споживчого
товариства до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником, -

ВСТАНОВИЛА:

14 грудня 2005
року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що
ОСОБА_1 будучи ІНФОРМАЦІЯ_1, допустив недостачу грошових коштів, оскільки
отриманий з магазинів виторг не здавав в касу підприємства.

Загальна сума
заборгованості складає 8545 грн. 24 коп., яку відповідач підтвердив власноручно
написаною розпискою, згідно з якою визнає
борг в сумі 4,7 тис. грн. та нараховані штрафні санкції.

Просив стягнути
з ОСОБА_1 на користь Каланчацького районного споживчого товариства 8545 грн. 24
коп. та витрати по сплаті державного мита в сумі 85 грн. 45 коп.

Рішенням
Каланчацького районного суду від 11 грудня 2006 року постановлено:

Позов
Каланчацького районного споживчого товариства задовольнити частково.

2

Стягнути   з   ОСОБА_1
на   користь Каланчацького районного споживчого товариства
4421 грн. 24 коп. В іншій частині позову відмовити.

Не погоджуючись
з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, постановити нове про відмову у задоволенні позову, зазначаючи, що
рішення суду не відповідає вимогам закону та зібраним по справі доказам.

В судовому
засіданні апеляційної інстанції представник Каланчацького районного споживчого
товариства апеляційну скаргу не визнала з підстав її необґрунтованості.

Вважаючи рішення
суду законним, просила залишити його без змін.

Заслухавши
доповідача, представника Каланчацького РСТ, перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів
справи вбачається і це встановлено судом, що відповідач з 25 жовтня 1999 року
працював ІНФОРМАЦІЯ_1, який є структурним підрозділом Каланчацького районного
споживчого товариства.

Розпорядженням
голови Каланчацького РСТ він був звільнений з займаної посади за згодою сторін
з 01 липня 2004 року.

За період роботи
отримав виручку в сумі 4700 грн. з підзвітних магазинів, але не здав до каси
підприємства. Вважаючи, що відповідач має право при звільненні на отримання у
такий спосіб своєї частки паю в розмірі цієї частки, суд відмовив позивачу у
задоволенні позову про стягнення цих грошових коштів.

Рішення суду в
частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь районного споживчого
товариства 4700 грн. колегією суддів не перевірялось відповідно до вимог
ст..303 ЦПК України, оскільки рішення суду в цій частині сторонами не
оскаржувалось.

Задовольняючи
позовні вимоги Каланчацького районного споживчого товариства про стягнення з
відповідача 4421 грн. 24 коп., - суми яка складається з податкової
заборгованості розміром 4200 грн. по податку на додану вартість, 220 грн. -
комунального податку, 1,24 грн. адміністративного штрафу ,  суд
першої інстанції виходив  з  того,
що

3

відповідач ОСОБА_1, написавши розписку, взяв на себе
зобов'язання по погашенню всієї суми заборгованості.

Однак з таким
висновком суду не можна погодитись з таких підстав.

Із розписки
написаної власноручно ОСОБА_1, вбачається, що він зобов'язувався погасити суму
недостачі в розмірі 4700 грн., а також нарахованих штрафних санкцій.

Однак стягнена
судом сума не є штрафними санкціями, а є сумою нарахованих і несплачених
податків та адміністративного штрафу.

На думку колегії
в розписці не йде мова про сплату відповідачем податків, які мають сплачуватися
підприємством, про що вказується в пункті 1.2.1 Положення про Гаврилівський
госпрозрахунковий відособлений підрозділ Каланчацького районного споживчого
товариства, відповідно до якого підрозділ має відокремлене майно, окремий
баланс, є платником податків і зборів (а.с.66).

Згідно з цим
Положенням на керівника підрозділу не покладається обов'язок по сплаті податків
та зборів. Інших будь-яких доказів на підтвердження такого обов'язку ОСОБА_1
позивач суду не надав, тому у суду першої
інстанції не було законних підстав для стягнення з відповідача
заборгованості підрозділу по сплаті податків та обов'язкових платежів.

Із матеріалів
справи вбачається і це ж підтвердила в судовому засіданні апеляційної інстанції
представник Каланчацького РСТ, що відокремленого підрозділу фактично вже не
існує.

Згідно з
пунктами 6.8, 8.4 Положення про Гаврилівський ГВП Каланчацького РайСТ підрозділ
не відповідає за зобов'язання РайСТ, а останній відповідає за зобов'язання
підрозділу. Крім того, при його ліквідації виконання зобов'язання перед
бюджетом, банками іншими кредиторами передається підприємству, юридичній особі.

Отже, обов'язок
по сплаті заборгованості по податках та зборах лежить на Каланчацькому
районному споживчому товаристві, але аж ніяк це не є обов'язком відповідача.

З огляду на
вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є
незаконним, воно підлягає скасуванню з постановлениям
нового про відмову у задоволенні і цієї частини позовних вимог.

4

Керуючись
ст.ст.303, 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Каланчацького районного суду від 11 грудня 2006 року в
частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Каланчацького районного споживчого
товариства 4421 грн. 24 коп. скасувати, постановити нове, яким відмовити
Каланчацькому районного споживчому товариству у задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення
суду залишається без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу можу бути оскаржене
в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.