Справа № 22-154                                           головуючий у 1 інстанції-Загородько Н.Л.
категорія - 26                                                                                    доповідач- Малько О.С
УХВАЛА

7 березня             2007
року                                                                                    м.Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в
складі:

головуючого -Малько О.С

суддів: Оніпко О.В., Собіни І.М.

при секретарі судового засідання Сеньків Т.Е.

з участю адвоката ОСОБА_4

розглянула справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -встановила:

Рішенням Корецького районного суду від 7 листопада 2006 року ОСОБА_3 в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі на це рішення ОСОБА_1 вказує на його необгрунтованість, зазначаючи, що
суд належним чином не визначив характер спірних правовідносини.

Вважає, що судом
безпідставно прийнято до уваги при вирішенні справи договір дарування спірного будинку відповідачці в 1986 році, оскільки
передачі майна при укладенні цього
договору не відбулося, що було обов*язковою умовою відповідно до діючого на той час законодавства, зокрема, cm.243 ч. 2 Цивільного кодексу України.

Вона фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, іншого житла у неї
немає, а тому вона просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким визнати
за нею право власності на 1/4 спірного будинку.

ОСОБА_2 пояснила, що спірний будинок був власністю її батьків і ще в 1986 році був подарований для неї За життя батька вона не
заперечувала, щоб в її будинку проживав батько та його дружина. Цей будинок
розташований в АДРЕСА_1.

На даний час вона як власник сама потребує цього житла, однак не проти
проживання позивачки в будинку, який розташований в с АДРЕСА_2, який був власністю її батька.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з доведеності того
факту, що відповідачка відповідно до договору дарування , укладеного 19 грудня
1986 року міме нею та її батьком ОСОБА_5 є власником спірного будинку, а тому
після його смерті цей будинок не входить до складу спадкового майна.

Вказаний договір не визнано недійсним в установленому законом порядку, а
тому покликання в апеляційній скарзі на те, що оскільки після укладення такого договору будинок переданий відповідачці не був, то і
власником його залишався ОСОБА_5, не заслуговують на увагу.

Вимоги ч.2 cт. 243 Цивільного кодексу, чинного на час укладення договору

дарування, в даному випадку порушені не були, оскільки
встановлено, що сам договір

було
передано   обдарованій   і     особовий
рахунок      на      вказаний
будинок   в

негосподарських книгах сільської
ради визначено на ім*я відповідачки, а 23 серпня 2006 року вона
отримала свідоцтво про право власності на вказаний будинок(а.с.22.23).

2

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої
інстанції, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 308,314,319 ЦПК України, колегія суддів,
-

ухвалила:

Відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1.

Залишити рішення Корецького районного суду від 7 листопада 2006 року без зміни.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Сторони мають право оскаржити в касаційному порядку
рішення суду першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду протягом двох місяців з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.