Справа
№ 2-3 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2007 року                                                                                                м.
Івано-Франківськ

Тисменицький
районний суд Івано-Франківської області

в складі:
головуючої - судді              Хоминець М.М.

секретарів                                      Яципшн
Г.В., Чміль І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл майна та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ВАТ АКБ "Прикарпаття"
про визнання будинковолодіння спільною сумісною власністю та визнання недійсним
договору застави, -

встановив:

Позивач ОСОБА_3 22.02.2005 р. звернувся в
суд з позовом доОСОБА_1, ОСОБА_2, ВАТ АКБ
«Прикарпаття» про визнання будинковолодіння спільною сумісною власністю та
визнання недійсним договору застави.

Позивач ОСОБА_1 14.06.2005 р. звернувся в
суд з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя. Ухвалою
Тисменицького районного суду від 30.11.2005
р. дані позови об'єднані в одне провадження.

Свої позовні
вимоги позивач ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що 24.01.2003 р. нотаріально посвідчено договір застави майна, згідно
якого його дочка - відповідачка
ОСОБА_2 виступила заставодавцем-майновим поручителем перед ВАТ АКБ «Прикарпаття» за
кредитними зобов'язаннями свого чоловікаОСОБА_1, а саме за відкриття останньому
кредитного ліміту в сумі 3500
доларів США за додатковою
угодою від

2002
р. та кредитного ліміту в сумі 5000 доларів США за додатковою
угодою від

2003
p., і для забезпечення виконання позичальником додаткових
угод передала під заставу банку недобудований житловий будинокАДРЕСА_1 вартістю
77106 грн. та
земельну ділянку площею 0,1554
га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських
будівель вартістю 13730 грн.
Однак, право власності на переданий в заставу незавершений будівництвом будинок
на відповідачку не оформлене, і вона не є його єдиним власником. Він, позивач,
є співвласником спірного будинку, оскільки спочатку було рішення Старолисецької
сільської ради про виділення йому земельної ділянки для забудови, яку він в
подальшому переписав дочці, між ним та дочкою була усна домовленість про
спільне будівництво будинку; він придбав 20
тисяч штук цегли, що використані для будівництва будинку, закупив багато
інших будівельних матеріалів та виконав спільно з робітниками, яких він наймав
і з якими розраховувався за виконану роботу, багато будівельних робіт. Вважає,
що оспорюваний договір застави укладений з порушенням вимог ст.ст. 6,11 Закону України
«Про заставу», п.п. 60,61
Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Просив визнати незакінчений будівництвом будинок спільною сумісною власністю
його, позивача, та його доньки ОСОБА_2
та визнати  недійсним договір
застави  будинку від

24.01.2003 р.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що
з 04.02.1997 р. до

02.12.2004   р. він перебував у шлюбі з відповідачкою, який розірвано
згідно рішення

Тисменицького
районного суду від 13.10.2004
р. Він і колишня дружина є співвласниками

недобудованого житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної
ділянки площею 0,1554
га, наданої для будівництва і обслуговування даного будинку. Крім вказаного
майна, яке підлягає поділу між ними, у нього є майнові зобов'язання, що виникли
під час шлюбу і являються складовою частиною поняття майна згідно ст.190 ЦК України. Ці
майнові зобов'язання також підлягають поділу між ним та відповідачкою, оскільки
пов'язані безпосередньо з будівництвом спірного житлового будинку, про них
відповідачка знала, так як підписувала власноручно договори застави для
забезпечення кредитів; кредити брав готівкою, кошти вкладав у будівництво
будинку. Це, зокрема,: а) непогашені заборгованості по кредитах в сумі 8500 доларів США перед ВАТ АКБ «Прикарпаття»;
б) непогашені заборгованості по споживчому кредиту в сумі 4224 Євро перед АППБ
«Аваль»; в) непогашені заборгованості по кредиту в сумі 116550,79 грн. перед АКБ «Укрсоцбанк»; г)
непогашена заборгованість в сумі 3563,70
доларів США перед
поручителем ОСОБА_4; д) непогашена заборгованість в сумі 8608,29 доларів США перед
поручителем ОСОБА_5, а всього майнові зобов'язання на загальну суму 248886,55 грн. Крім того, будівництво
будинку вимагало великих грошових затрат, які він поніс за рахунок доходів від
підприємницької діяльності. Оскільки зазначені кошти були вилучені з ділового
обороту і скеровані на задоволення потреб сім'ї, вважає, що відповідачка
повинна прийняти участь у розподілі даних витрат, які становлять 189648,55 грн. Ці кошти
він вклав у будівництво будинку вже після розірвання шлюбу. Просив розділити
між ним та відповідачкою в рівних частинах спірний будинок та земельну ділянку,
а також майнові зобов'язання на загальну суму 438535,10 грн.

Позивач ОСОБА_3
та його представник ОСОБА_6 у судовому засіданні позов підтримали, після зміни
і уточнення позовних вимог у квітні 2006
р. просили визнати незакінчений будівництвом будинок АДРЕСА_1 району спільною
сумісною власністю позивача, його доньки ОСОБА_2 і її колишнього чоловіка
ОСОБА_1 у рівних частинах та визнати недійсним нотаріально посвідчений договір
застави будинку від 24.01.2003
р.

Позивач ОСОБА_1
у судовому засіданні позов підтримав, після зміни і уточнення своїх позовних
вимог просив провести реальний розподіл недобудованого житлового будинку,
виділивши йому згідно запропонованого будівельно-технічною експертизою варіанту
два приміщення на цокольному поверсі та перший поверх будинку, що становить 47,8%, і відповідно
розділити земельну ділянку; розділити між ним та відповідачкою лише непогашені
заборгованості по кредитах в сумі 8500
доларів США перед
ВАТ АКБ «Прикарпаття»,
що на даний час становить 64027
грн., а також розділити кошти в сумі 189648
грн., які він вклав у будівництво будинку вже після розірвання шлюбу,
внаслідок чого істотно збільшилась вартість будинку. Уточнені позовні вимоги
ОСОБА_3 ОСОБА_1 не визнав і пояснив, що незавершений будівництвом будинок, який
є предметом спору по справі, являється спільною сумісною власністю його і
колишньої дружини ОСОБА_2 Батько дружини ОСОБА_3 спочатку брав участь у
будівництві, зі слів дружини знає, що ОСОБА_3 купив 10 тисяч штук
цегли. За домовленість між дружиною та ОСОБА_3 про спільне будівництво будинку
йому нічого невідомо. Просив у позові ОСОБА_3 відмовити.

Відповідачка
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги ОСОБА_3
визнали частково; відповідачка пояснила, що спочатку було виділено земельну
ділянку під забудову батькові, потім батько переписав цю земельну ділянку на
неї. Батько допомагав будувати будинок, приймав велику участь у будівництві
особистою працею та допомагав коштами, завозив своєю автомашиною будматеріали,
оплатив за 20 тисяч
цегли, яку привіз з Іваниківки, розрахувався за бувшу у користуванні цеглу, яку
брали з військової частини, де працював брат. Заливали фундамент восени 1997 р., у 1998 р. будували
будинок, який у 1999 р. був
практично готовий, крім внутрішніх робіт. Була усна домовленість з батьком, що
він допомагає у будівництві, вкладає свої кошти, а на старості буде жити в
будинку. Проти часткового задоволення позову ОСОБА_3 не заперечували. Уточнені
позовні вимогиОСОБА_1 відповідачка та її представник ОСОБА_7 визнали
частково, повністю погодились із запропонованим варіантом реального розподілу
будинку і земельної ділянки; не визнали вимогу щодо розподілу кредитних
зобов'язань перед банком «Прикарпаття» на суму 8500 доларів США,
що на даний час становить 64027
грн., оскільки є два судові рішення, що набрали законної сили, про
стягнення зОСОБА_1

з

вказаної суми заборгованості; не визнали вимогу про
розподіл коштів в сумі 189648
грн., які, як стверджує позивач, він вклав у будівництво будинку вже після
розірвання шлюбу; пояснили, що ОСОБА_1 кредитів на будівництво будинку не брав,
ніяких коштів після розірвання шлюбу позивач у будівництво не вкладав; вся
столярка (вікна, двері) у будинку вже була, стіни були поштукатурені,
пошпакльовані станом на кінець 2004
p., коли банк проводив перевірку майна, що перебувало у
заставі; всі гіпсокартонні роботи на першому і другому поверхах будинку були
виконані ще у 2003 р. Проти
часткового задоволення позовуОСОБА_1 не заперечували.

Представник
відповідача - ВАТ АКБ "Прикарпаття"
- у судовому
засіданні позов ОСОБА_3 не визнав і пояснив, що згідно з нормами законодавства,
що діяло на час укладення оспорюваного договору застави, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_8 24.01.2003
p., незавершений будівництвом будинок як самостійний об'єкт
права власності міг бути предметом застави. На передачу в заставу
недобудованого будинку не потрібно було згоди сільської ради; така згода
вимагалась виключно на укладення угод про відчуження незавершеного будівництва;
застава, як спосіб забезпечення виконання основного зобов'язання, не являється
відчуженням об'єкту права власності. Спірний будинок є спільною сумісною
власністю подружжя, тобтоОСОБА_1 та ОСОБА_2; при нотаріальному посвідченні
договору застави ОСОБА_1 надав свою письмову згоду на передачу в заставу
недобудованого будинку і земельної ділянки. Допомога батька одруженій дочці в
будівництві житлового будинку на виділеній їй у приватну власність земельній
ділянці не створює для батька права спільної власності на будинок, що
будується. Позивачем не доведено факту наявності угоди з дочкою про спільне
будівництво будинку, такий письмовий договір відсутній, а посилання на усну
угоду не відповідає вимогам закону. Крім того, чинний ЦК не передбачає права
особи на звернення до суду з позовом про визнання права власності на
недобудований житловий будинок. Просив у позові ОСОБА_3 відмовити.

Вислухавши
пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 не підлягає до задоволення,
а позовОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Встановлено, що
позивач ОСОБА_1 і відповідачка ОСОБА_2 з 04.02.1997
р. перебували у шлюбі, який розірвано згідно рішення Тисменицького
районного суду від 13.10.2004
р. (т.2, а.с.35), розірвання шлюбу зареєстровано у відділі рацс
Тисменицького райуправління юстиції 02.12.2004
р. (т.2, а.с.36). Під час шлюбу сторони розпочали будівництво житлового
будинкуАДРЕСА_1, яке на даний час є незавершеним. Згідно висновку
будівельно-технічної експертизи від 25.12.2006
р. процент готовності будинку становить 67,47 відсотків; дійсна вартість незавершеного будівництвом
будинку складає 300686 грн.

24.01.2003 р. нотаріально
посвідчено договір застави майна (т.1, а.с.7), згідно якого відповідачка
ОСОБА_2 виступила заставодавцем-майновим поручителем перед ВАТ АКБ «Прикарпаття» за
кредитними зобов'язаннями свого чоловікаОСОБА_1, а саме за встановлення
останньому кредитного ліміту в сумі 3500
доларів США за додатковою
угодою від 31.10.2002 р. до
договору від 09.09.2002 р. про
відкриття та обслуговування картрахунку (встановлення кредитного ліміту) та
кредитного ліміту в сумі 5000
доларів США за додатковою
угодою від 24.01.2003 р.
до того ж договору. Для забезпечення виконання позичальником
додаткових угод відповідачка передала під заставу банку недобудований житловий
будинок АДРЕСА_1 району
та земельну ділянку площею 0,1554
га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку та
господарських будівель. При укладенні договору застави сторони домовились про
оцінку заставного майна, що складала 90836
грн.

Суд не знаходить
підстав для визнання недійсним вказаного договору застави, оскільки при його
укладенні дотримані необхідні вимоги, що передбачені Законом України «Про
заставу» від 02.10.1992 р. (з
наступними змінами), договір відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку»
від 05.06.2003 р. При
нотаріальному посвідченні вказаного договору не допущено порушень вимог чинної
на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом Мін'юсту України від 14.06.1994 р. (з наступними

4

змінами). Посилання позивача ОСОБА_3 та його
представника на порушення вимог ст.6 Закону України «Про заставу» і п.61
Інструкції суд визнає необгрунтованими, оскільки при нотаріальному посвідченні
договору застави ОСОБА_1 надав свою письмову згоду на передачу в заставу
недобудованого будинку і земельної ділянки, що є спільною сумісною власністю
подружжя (т.2, а.с.114).

Суд також вважає
безпідставною вимогу ОСОБА_3 про визнання незакінченого будівництвом спірного
будинку спільною сумісною власністю його, його доньки ОСОБА_2 і її колишнього
чоловікаОСОБА_1 у рівних частинах, оскільки участь позивача у будівництві
будинку, що мала місце не на підставі відповідної законодавству угоди про
створення спільної власності, надає позивачу право вимагати лише відшкодування
своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику він надавав не
безоплатно, а не визнання права власності на будинок.

Позовна
вимогаОСОБА_1 про реальний розподіл будинку і земельної ділянки підлягає до
задоволення. Суд приходить до висновку про можливість поділу незакінченого
будівництвом будинку з врахуванням ступеню його готовності, підтвердженої
висновком будівельно-технічної експертизи можливості визначення окремих частин,
що підлягають виділу, і технічної можливості доведення до кінця будівництва
окремими власниками. Оскільки обидві сторони в судовому засіданні погодились із
запропонованим експертом варіантом розподілу будинку і земельної ділянки, то
позивачу слід виділити: гараж 1-5
площею 36,25 кв.м
вартістю 35865 грн.,
приміщення 1-6 площею 13,60 кв.м вартістю 13456 грн. на
цокольному поверсі; кімнату 1-7
площею 39,61 кв.м
вартістю 46009 грн.,
кімнату 1-8 площею 16,62 кв.м вартістю 19305 грн., частину
коридору 1-9А площею 6,82
кв.м вартістю 7922 грн.,
кімнату 1-10 площею 17,19 кв.м вартістю 19967 грн. на першому
поверсі, а всього по житловому будинку 130,09
кв.м, що становить 47,8%,
вартістю 142524 грн.
Відповідачці слід виділити: коридор 1-1
площею 2,95 кв.м
вартістю 2919 грн.,
комору 1-2 площею 2,55 кв.м вартістю 2523 грн., коридор 1-3 площею 15,22 кв.м вартістю 15059 грн., приміщення
1-4 площею 17,24 кв.м вартістю 17057 грн. на
цокольному поверсі; частину коридору 1-9Б площею 4,72 кв.м вартістю 5482
грн. на першому поверсі; кімнату 1-11
площею 18,34 кв.м
вартістю 21303 грн.,
кімнату 1-12 площею 30,14 кв.м вартістю 35009 грн., кімнату 1-13 площею 16,53 кв.м вартістю 19200 грн., кімнату 1-14 площею 34,10 кв.м вартістю 39610 грн. на другому
поверсі, а всього по житловому будинку 141,79
кв.м, що становить 52,2%,
вартістю 158162 грн.

За відхилення
від ідеальної частки відповідачка повинна сплатити позивачу грошову компенсацію
в сумі 7819 грн.
Оскільки позивач у судовому засіданні відмовився від отримання вказаної
компенсації, посилаючись на те, що з дружиною залишився проживати син, суд
вважає можливим не стягувати вказану грошову компенсацію з відповідачки.

На обох сторін
порівну слід покласти наступні переобладнання житлового будинку: замурувати
дверні прорізи на цокольному поверсі між приміщеннями коридору 1-3 - гаражу 1-5, коридору 1-3 - приміщенням 1-6; відгородити
цегляною перегородкою сходи на першому поверсі в коридорі 1-9. Крім того,
відповідачку слід зобов'язати переобладнати сходи, а позивача - пробити дверний
проріз на цокольному поверсі з приміщення гаражу 1-5 у приміщення 1-6.

Земельну
ділянку, площа якої складає 0,1554
га, слід розділити, виділивши позивачу земельну ділянку площею 684,24 кв.м, яка має
розміри відповідно: 15,45
м на півдні; 9,28 м, 9,45 м, 4,80 м, 6,40 м, 7,20 м, 29,09 м, 2,49 м, 20,81 м на заході; 5,79 м на півночі; 74,41 м на сході.
Відповідачці слід виділити земельну ділянку площею 684,24 кв.м, яка має
розміри відповідно: 13,84
м на півдні; 54,11 м на
заході; 13,65 м на
півночі; 29,09 м, 5,35 м, 4,00 м, 4,00 м, 2,90 м, 9,28 м на сході. У
спільному користуванні сторін слід залишити земельну ділянку площею 185,42 кв.м, з яких 133,04 кв.м знаходиться
безпосередньо під житловим будинком зі сходами, з обмосткою навколо будинку,
розмірами: на межі із земельною ділянкою позивача -9,45 м на півдні; 4,80 м, 6,40 м на сході; 7,20 м на півночі, на
межі із земельною ділянкою відповідачки -
2,90 м на півдні; 4,00 м, 4,00 м на заході; 5,35 м на півночі.

Позовна
вимогаОСОБА_1 про розподіл кредитних зобов'язань на суму 8500 доларів США перед ВАТ АКБ «Прикарпаття»,
що на даний час становить 64027
грн., забезпечених договором застави від 24.01.2003 р., не підлягає до задоволення, оскільки є
такі, що набрали законної сили, рішення Тисменицького районного суду від 20.11.2006 р. та від

5

21.12.2006   p.   про   стягнення
з   позичальника ОСОБА_1   у
користь  ВАТ   АКБ
"Прикарпаття" відповідно 37451,51
грн. та 26575,71 грн., а
всього 64027,22 грн.
заборгованості.

Суд вважає, що
не підлягає до задоволення і вимогаОСОБА_1 про розподіл коштів в сумі 189648 грн. у зв'язку з
недоведеністю. Суд критично оцінює надані позивачем документи на підтвердження
тієї обставини, що вказану суму коштів він вклав у будівництво у 2005 р. після
розірвання шлюбу, враховуючи те, що згідно довідки ОБТІ від 18.03.2004 р. вартість
недобудованого спірного будинку в цінах 2004
р. складала 298600 грн.
(т.1, а.с.15), а дійсна вартість незавершеного будівництвом будинку згідно
висновку експертизи від 25.12.2006
р. складає 300686 грн.
Тому суд вважає голослівним твердження позивача про те, що внаслідок вкладення
ним у будівництво 189648
грн. істотно збільшилась вартість будинку.

З відповідачки
слід стягнути державне мито в дохід держави за виділену їй частину
будинковолодіння в сумі 1581,62
грн. З позивача ОСОБА_5 слід стягнути 30
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На підставі
наведеного, відповідно до вимог ст.ст. 368,
369, 372 ЦК України, ст.ст. 60,
68-71 СК України, Закону України «Про заставу», Закону України «Про іпотеку»,
керуючись ст.ст. 81,213-215
ЦПК України, суд -

вирішив:

Відмовити у
позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ВАТ АКБ
"Прикарпаття" про визнання будинковолодіння спільною сумісною
власністю та визнання недійсним договору застави.

Стягнути з
ОСОБА_3 30 (тридцять)
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Провести
реальний розподіл незакінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 району
Івано-Франківської області.

Виділити ОСОБА_1: на цокольному поверсі

·       гараж 1-5 площею 36,25 кв.м вартістю 35865 грн.;

·       приміщення
1-6 площею 13,60 кв.м вартістю 13456 грн.; на першому
поверсі

·       кімнату 1-7 площею 39,61 кв.м вартістю 46009 грн.;

·       кімнату 1-8 площею 16,62 кв.м вартістю 19305 грн.;

·       частину
коридору 1-9А площею 6,82
кв.м вартістю 7922 грн.;

·       кімнату 1-10 площею 17,19 кв.м вартістю 19967 грн.,

а всього по житловому будинку 130,09 кв.м, що
становить 47,8%, вартістю
142524 грн.
Виділити ОСОБА_2: на цокольному поверсі

·
коридор 1-1
площею 2,95 кв.м
вартістю 2919 грн.;
комору 1-2 площею 2,55 кв.м вартістю 2523 грн.;

·
коридор 1-3
площею 15,22 кв.м
вартістю 15059 грн.;

-     приміщення 1-4 площею 17,24 кв.м вартістю 17057 грн.;

на першому поверсі

- частину
коридору 1-9Б площею 4,72
кв.м вартістю 5482 грн.;

на другому
поверсі

кімнату 1-11 площею 18,34 кв.м вартістю 21303 грн., кімнату 1-12 площею 30,14 кв.м вартістю 35009 грн., кімнату 1-13 площею 16,53 кв.м вартістю 19200 грн.,

-     кімнату 1-14 площею 34,10 кв.м вартістю 39610 грн.,

а всього по житловому будинку 141,79 кв.м, що
становить 52,2%, вартістю
158162 грн.

Покласти на
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порівну наступні переобладнання житлового будинку:
замурувати дверні прорізи на цокольному поверсі між приміщеннями коридору 1-3 - гаражу 1-5, коридору 1-3 - приміщенням 1-6; відгородити
цегляною перегородкою сходи на першому поверсі в коридорі 1-9.

6

Зобов'язати ОСОБА_2 переобладнати сходи, а ОСОБА_1 - пробити дверний
проріз на цокольному поверсі з приміщення гаражу 1-5 у приміщення 1-6.

Розділити
належну до будинковолодіння земельну ділянку площею 0,1554 га, виділивши:

ОСОБА_1 - земельну ділянку
площею 684,24 кв.м,
яка має розміри відповідно: 15,45
м на півдні; 9,28 м, 9,45 м, 4,80 м, 6,40 м, 7,20 м, 29,09 м, 2,49 м, 20,81 м на заході; 5,79 м на півночі; 74,41 м на сході;

ОСОБА_2 - земельну ділянку
площею 684,24 кв.м,
яка має розміри відповідно: 13,84
м на півдні; 54,11 м на
заході; 13,65 м на
півночі; 29,09 м, 5,35 м, 4,00 м, 4,00 м, 2,90 м, 9,28 м на сході.

У спільному
користуванні сторін залишити земельну ділянку площею 185,42 кв.м, з яких 133,04 кв.м знаходиться
безпосередньо під житловим будинком зі сходами, з обмосткою навколо будинку,
розмірами: на межі із земельною ділянкою позивача - 9,45 м на півдні; 4,80 м, 6,40 м на сході; 7,20 м на півночі, на
межі із земельною ділянкою відповідачки -
2,90 м на півдні; 4,00 м, 4,00 м на заході; 5,35 м на півночі.

В решті позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з
ОСОБА_2 державне мито в дохід держави в сумі 1581 (одна тисяча п'ятсот вісімдесят одна) грн. 62 коп.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання
заяви про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк,
рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду до
апеляційного суду Івано-Франківської області може бути подано протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються через Тисменицький
районний суд.

Головуюча Копія вірна: Суддя

М.М.Хоминецъ М.М.Хоминець