Справа № 22-Ц-169 / 2007 р. Категорія -
Головуючий у 1-й інстанції - Шаповал М.М. Суддя-доповідач - Білецький О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 лютого 2007 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Білецького О.М.

судців - Криворотенка В.І., Дубровної В.В.

з участю секретаря судового
засідання - Чуприни В.І.

та осіб, які прийняли участь у справі - представника позивача - ОСОБА_3, представників відповідача - Баб'яка Д.А., Шайденка О.М, третьої особи - ОСОБА_2 і представника третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 13 грудня 2006 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросервіс
капітал», треті особи: Закрите акціонерне товариство Українська іноваційна страхова компанія «Інвестсервіс», ОСОБА_2, про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 грудня 2006 року позовні вимоги
задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Агросервіс капітал» на користь ОСОБА_1 5000 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 200 грн. відшкодування моральної шкоди і 35 грн. повернення судових витрат, а всього 5235 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповноту
з'ясування обставин справи, невідповідність
висновків фактичним обставинам та порушення судом норм матеріального права, просить оскаржуване рішення змінити і, визначивши
ступінь вини у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_1 - 20%, а ОСОБА_2- 80%, частково задовольнити позовні вимоги збільшивши розмір
відшкодування відповідно до цих часток.

Вказує, що позивач об'єктивно не мав можливості бачити дорожні знаки у
зв'язку з тим, що певний час рухався в
безпосередній близькості позаду автомобіля ЗиЛ, а перевищення швидкості - це вимушена дія цього водія на
небезпеку і не може ставитись йому в провину.

Доводить, що суд безпідставно послався на порушення позивачем п.12.3 Правил
дорожнього руху.

Вважає, необгрунтованим визначення розміру відшкодування моральної шкоди, виходячи
з принципів розумності та справедливості.

Заслухавши пояснення і заперечення, дослідивши матеріали, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія судців вважає, що апеляційну скаргу
потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без зміни з
таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 15 серпня 2005 року близько 10 год. 30 хв. громадянин Російської Федерації
ОСОБА_1, керуючи належним йому на праві
власності легковим автомобілем «Хюндай - Елантра», номерний знак НОМЕР_1' рухався в напрямку м. Білопілля
по автодорозі «Суми - Путивль - Глухів».

2

В межах населеного пункту - села Синяк Білопільського району Сумської області, він по зустрічній
смузі руху на перехресті з примикаючою дорогою, здійснював обгін автомобіля
ЗиЛ-431610,
держномер НОМЕР_2 з причепом ГКБ-819,
держномер НОМЕР_3, що рухався в тому ж напрямку під керуванням ОСОБА_2, який перебував в трудових відносинах з володільцем цього транспортного засобу (на підставі договору оренди від 4 травня 2005 року ) -
ТОВ «Агросервіс капітал».

Під час маневру
обгону водій ОСОБА_1 побачив, що автомобіль ЗиЛ почав виконувати
поворот наліво. В зв'язку з чим ОСОБА_1 з метою об'їзду цієї перешкоди збільшив швидкість понад максимально допустиму і
частково виїхав на ліве узбіччя дороги, не справився з керуванням, після чого
його автомобіль перекинувся в правий кювет.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль
«Хюндай -Елантра» отримав механічні
пошкодження, розмір матеріальних збитків в зв'язку з цим становить 51814
грн. 91 коп.

Його витрати на отримання висновку спеціаліста-автотоварознавця щодо
вартості ремонтно-відновлювальних робіт і матеріалів склали 350 грн.

Моральними переживаннями від ДТП та пошкодження автомобіля позивачу
завдана моральна шкода.

Водій автомашини «Хюндай» порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 12.4 та 14.6«а» Правил дорожнього
руху, в той час як при їх дотриманні мав технічну можливість попередити виникнення
дорожньо-транспортної пригоди.

Водій автомобіля ЗиЛ - ОСОБА_2 допустив порушення вимог
пунктів 1.3, 1.5 і 10.1 Правил дорожнього руху. Вказаний учасник дорожнього руху також мав технічну
можливість уникнути ДТП.

Вказані факти повно і всебічно з'ясовані місцевим судом на підставі
належним чином досліджених доказів, на які суд
послався у рішенні та яким дав вірну оцінку, зокрема: пояснень сторін і третьої
особи, довідок, матеріалу Сумської ОР ДПС ВДАІ УМВС України в Сумській області НОМЕР_4 від 15 серпня 2005 року про відмову в порушенні кримінальної справи за
фактом даної ДТП, висновків автотоварознавця та судової автотехнічної експертизи.

За таких обставин місцевий суд обгрунтовано визначив ступінь вини кожного з
учасників ДТП і поклав на ТОВ «Агросервіс
капітал» як володільця джерела підвищеної небезпеки обов'язок відшкодування позивачу матеріальної і моральної шкоди
пропорційно ступеню вини.

Визнаючи ступінь вини ОСОБА_1 значно більшим, ніж водія вантажного
автомобіля (відповідно 90 та 10 відсотків) суд належним чином
врахував дорожню обстановку, що склалась, характер дій обох водіїв,
зокрема грубі порушення, які допустив автомобіля «Хюндай».

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд належним чином
врахував характер і обсяг немайнових втрат
позивача та їх негативних наслідків, тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках та виходив із засад розумності, виваженості
і справедливості.

Така позиція суду узгоджується з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 1166,1167 і 1188 ЦК України.

З

Посилання апелянта на те що водій автомашини «Хюндай» рухаючись позаду вантажного автомобіля з причепом не бачив дорожних знаків
є безпідставним, оскільки він мав об'єктивну можливість бачити
примикаючу зліва дорогу та в будь-якому випадку зобов'язаний був під час руху звертати увагу на встановлені дорожні
знаки і керуватись ними.

Інші доводи апеляційної скарги таких висновків також не спростовують

Таким чином, рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для
його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст.307, 308,314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 13 грудня 2006 року в
даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двох
місяців з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.