У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

4 липня
2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Гуменюка В.І.,
Косенка В.Й.,
Данчука В.Г.,
Костенка А.В.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Державної судової адміністрації України, Міністерства
юстиції України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України
про стягнення заборгованості   по
заробітній платі, за касаційною скаргою Державної судової адміністрації України
на рішення Ленінського районного суду              м. Вінниці від 27 жовтня 2006
року  та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 16 січня
2007 року,

в с т а н о в и л а
:

ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості із заробітної
плати, включаючи невиплачені премії
та матеріальну допомогу, інші гарантовані надбавки і виплати,  компенсації за втрату частини заробітної
плати, мотивуючи позов тим,
що вони працюють суддями Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області: ОСОБА_1  з 20 червня 1982 року, ОСОБА_2  з 6 квітня 1990 року, ОСОБА_5 з 25 лютого 2002 року, ОСОБА_7  з 10 вересня 2002 року, ОСОБА_4  з 17 травня 1993 року, ОСОБА_3  з 2 червня 1986 року, ОСОБА_6  з 29 березня 1993 року, ОСОБА_8 з 26 лютого 2002 року.

В обґрунтування своїх
позовних вимог позивачі посилаються на п. 1
ст. 44 Закону України
"Про статус суддів", відповідно до якого заробітна плата суддів складається з посадового окладу,
премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років і інших надбавок.
Відповідно до Указу Президента України від 10 липня 1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального
захисту суддів" керівникам судів надано право надавати суддям матеріальну допомогу для
вирішення соціально-побутових питань, спрямовуючи на це кошти в розмірі місячного фонду заробітної плати.
Крім того, позивачі просять
стягнути з відповідачів компенсацію за втрату частини заробітної плати через порушення термінів
виплати. Заборгованість із заробітної плати та компенсацію позивачі просять
стягнути на їхню користь із Міністерства фінансів України шляхом списання коштів з
розрахункового рахунку Державного казначейства України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 27 жовтня 2006
року,  залишеним без зміни ухвалою
колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької
області від 16 січня 2007 року позов, задоволено.

Стягнуто з Державного
казначейства України заборгованість
із заробітної плати на користь: ОСОБА_1  161 210 грн. 81коп.,  ОСОБА_2
123 641грн. 31коп., ОСОБА_3  123 220 грн. 01 коп., ОСОБА_4  120 925 грн. 71 коп., ОСОБА_5  94 190 грн. 41 коп.,        ОСОБА_6  122 428
грн. 44 коп., ОСОБА_7  85 294 грн. 47 коп., ОСОБА_8  82 896 грн. 27коп.

Стягнуто  з
Державного казначейства України компенсацію втрати частини заробітної плати на користь: ОСОБА_1  34 138 грн. 52 коп., ОСОБА_2  27 565 грн. 21коп., ОСОБА_3  28 136 грн. 21 коп., ОСОБА_4  27 150 грн. 43 коп., ОСОБА_5  12 546 грн. 49 коп., ОСОБА_6  26 901 грн.
48 коп., ОСОБА_7  10 177 грн. 33 коп., ОСОБА_8  10 770 грн. 58 коп.

Державна судова адміністрація України звернулася з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати ухвалені у справі рішення та постановити нове, яким
відмовити  в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судовими інстанціями норм процесуального права та
неправильного застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.
340 ЦПК України судові рішення підлягають скасуванню в касаційному порядку із
закриттям провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

З 1 вересня 2005 року набрав чинності
Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України), який визначив повноваження
адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до
адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Частиною 2 ст. 4 цього
Кодексу визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1
ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суб'єктом владних
повноважень відповідно до п. 7 ч. 1 ст. З цього Кодексу є орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт
при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в
тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.
17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічною службою згідно
з  п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України є
діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова   служба,
альтернативна   (невійськова)   служба,
дипломатична служба,
інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого
самоврядування.

Адміністративні справи,
в яких однією із сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування,
посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, як це передбачено пунктом 1 частини 1 ст. 18 КАС України, підсудні місцевим
загальним судам як адміністративним судам (п. 2 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, спір, що виник між
сторонами, є публічно-правовим і відноситься до адміністративної юрисдикції, а тому його розгляд як судом першої, так і судом апеляційної
інстанції повинен був здійснюватися за нормами КАС України.

Суди розглянули справу
після 1 вересня 2005 року (після набрання чинності КАС України) за правилами,
встановленими Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).

Таким чином, суди дійшли
помилкового висновку про наявність цивільно-правового спору та розглянули позовні вимоги за правилами ЦПК України.

Ураховуючи наведене судові рішення підлягають скасуванню
із закриттям провадження у
справі.

Керуючись ст. ст. 333,
336, 340 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л
и л а :

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України        задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27 жовтня 2006 року  та ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 16 січня 2007 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко

А.В. Костенко