Справа №
Головуючий 1 інстанції - Максимов М.Т. Доповідач
РІШЕННЯ іменем       України

27 лютого 2007 року  Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого -
Пономарьової О.М.

суддів: Бабенка
П.М., Бондаренко Л.І.

при секретарі-
Баклановій Ю.В.

за участю
позивача ОСОБА_1 , розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Макіївки Донецької області ( далі-Фонду) про
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 року позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди.

В
обґрунтування позову послався на те, що він перебував у трудових відносинах з шахтою
ім.. А.Ф.Засядько, працюючи замісником начальника дільниці.

16 листопада 2004 року під час
виконання трудових обов'язків в результаті нещасного випадку на виробництві він
одержав каліцтво, втратив 40% професійної працездатності, йому спричинена моральна шкода, на відшкодування якої
просив стягнути з відповідача 40 000 грн.

Рішенням
Центрально-Міського районного суду м.Макіївки Донецької області від 07 грудня 2006 року вказаний
позов задоволений частково. На користь позивача стягнуто з відділення
Фонду      25 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачеві в задоволенні позову, зазначаючи що рішення постановлене з
порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначив ,що суд
невірно застосував норми матеріального права, не врахував ,що Законом України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» зупинено на 2006
рік дію ст..ст.21,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" ,але суд на цей закон
не звернув уваги і ухвалив рішення ,невірно застосувавши норми матеріального
права.

Також зазначив,
що моральна шкода позивачеві може бути відшкодована лише на підставі висновку
МСЕК, що відповідач не надав судові доказів про заподіяння йому моральної
шкоди.

Крім того, суд
надав неналежну оцінку наданим доказам у справі, стягуючи на користь позивача
вказану суму компенсації, не навів мотивів, за яких він надійшов до висновку
про саме таку суму відшкодування.

Також, зазначив,
що суд не врахував вимог ст. 237-1
КЗпП про те ,що моральна шкода повинна бути відшкодована власником
підприємства, де потерпілий отримав каліцтво. Також суд не врахував ступінь
вини підприємства у нещасному випадку з позивачем, та що сплив строк позовної
давності, передбачений ст. 233
КзПП України.

В судове засідання
представник відповідача не з'явився, про місце та час розгляду справи
повідомлений належним чином.

Позивач просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те,
що це рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги ,апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду - зміні з наступних
підстав.

За змістом
ст.ст. 1,21,28,34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України покладено обов'язок
відшкодовувати застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, заподіяну умовами виробництва.

Відповідно до
ст..23 ЦК України, п.З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа
має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно
від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації,
ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди ,якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне
значення, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і
справедливості.

Ухвалюючи
рішення суд першої інстанції встановив ,
що позивач перебував в трудових відносинах з шахтою ім.. А.Ф.Засядько,
працюючи замісником начальника дільниці.

16 листопада 2004 року під час
виконання трудових обов'язків в результаті нещасного випадку на виробництві він
одержав каліцтво у вигляді забитих ран голови, забиття грудної клітини,
субарахноідальний крововилив,
забиття головного мозку легкого ступеню

За висновком
МСЕК від 09 березня 2005 року йому вперше
встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40% через вказане
каліцтво та третя група інвалідності безстроково.

У зв'язку із
втратою працездатності позивач зніс фізичні та зносить душевні страждання,
пов'язані з негативними наслідками каліцтва. Він неодноразово і тривалий час
лікувався стаціонарно ,відчуває смуток та пригніченість через поганий стан
здоров'я, тривалий час не працював, його переведено на іншу роботу , він вимушений
докладати додаткових зусиль для своєчасного лікування і організації свого
життя.

Встановлені судом першої інстанції
обставини втрати професійної працездатності та спричинення
позивачеві моральної шкоди підтверджені як письмовими доказами (даними трудової
книжки, актом розслідування нещасного випадку на виробництві, висновками МСЕК,
виписками з лікарняних карток) ,так і поясненнями сторін в судовому засіданні .

За вказаних
обставин суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт заподіяння
потерпілому моральної шкоди.

Але визначаючи
розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд не
врахував, що позивач не надав достатніх доказів щодо глибини фізичних та
душевних страждань та що він вимушений додавати додаткових зусиль для
організації свого життя.

Також суд не
врахував конкретні обставини справи ,а саме ,що позивачеві протипоказана лише
тяжка фізична праця, праця в несприятливих умовах , не врахував
ступінь вини підприємства у заподіянні шкоди, не врахував вимог законодавства
та вказаної Постанови Пленуму Верховного суду , не навів у достатній мірі мотивів, за яких стягнув
вказану суму на відшкодування моральної шкоди, не дотримався вимог розумності
та справедливості при визначенні грошової суми на відшкодування шкоди.

Оскільки
висновки суду про розмір відшкодування не відповідають встановленим обставинам
справи, апеляційний суд вважає ,
що суд першої інстанції визначив відшкодування моральної шкоди у явно
завищеній сумі, без урахування конкретних обставин справи та без дотримання
принципів розумності та справедливості.

З урахуванням
вказаного вище, апеляційний суд вважає за необхідним рішення суду слід змінити,
зменшивши суму відшкодування до 12
500 грн., цю суму апеляційний суд вважає
справедливою сатисфакцією для позивача .

Доводи апелянта про
необхідність скасування рішення суду та відмови в задоволенні позову про
відшкодування моральної шкоди через зупинення дії ст.ст. 21,34 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей не ґрунтуються на законі, оскільки страховий випадок з
позивачем стався у 2004 році, ступінь втрати
професійної працездатності йому встановлено у 2005 році, тобто в період дії вказаного Закону, тому він має
право на відшкодування моральної шкоди..

Інші доводи
апеляції не ґрунтуються на законі, тому апеляційний суд не приймає їх до уваги.

На підставі
викладеного, керуючись ст.23 ЦК України,ст.ст.1,21,23,34 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", ст.ст. 303,
307 п.З, п.З ч.1 ст.309
,ст.313-316 ЦПК України, апеляційний суд,

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Центрально-міському районі м. Макіївки Донецької області задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського
районного суду м.Макіївки Донецької області від 07 грудня 2006
року     змінити.

Розмір
відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Центрально-міському районі м. Макіївки
Донецької області на користь ОСОБА_1 зменшити з 25 000 грн. до 12
500 ( дванадцяти тисяч п'ятисот) грн.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України в строк два місяці
з дня його проголошення.