Справа 22-591 /2007
року                                Головуючий
у І інстанції Богуславська І.А.
- 23                                                                                   Доповідач
РІШЕННЯ

іменем України

26  червня
2007  року  колегія
судців  судової  палати
у  цивільних  справах апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.,

судців                                          Кочегарові
Л.М., Козлова О.М.,

при
секретарі Горбань К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного
суду М.Маріуполя Донецької області від 22 травня 2007 року

ВСТАНОВИЛА:

В грудні
2006 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача,
вказавши, що на її адресу з Києву 29.09.06 року надійшла рекомендованою
кореспонденцією путівка до санаторію. При випадковій зустрічі з поштаркою
ОСОБА_2 вона дізналася про це випадково. На пошту вона прийшла 10.10.06 року і
отримала лист. У конверті вона знайшла путівку до санаторію з строком
перебування з 05.10.06 року до 25.10.06 року. У санаторій вона приїхала
12.10.06 року з запізненням на 7 днів. У санаторії період перебування їй був
продовжений на 7 днів до 01.11.06 року, за що вона заплатила 330 грн.. Вважає,
що з вини поштарки, яка своєчасно не вручила їй лист, вона понесла матеріальну
шкоду у сумі доплати за продовження строку перебування у санаторії, тому
просить стягнути цю суму з відповідача. Крім того, вона дуже перехвилювалася,
отримавши путівку несвоєчасно, спішки збиралася у дорогу, що спричинило їй
моральну шкоду, яку вона оцінювала в суму 75 грн., а, уточнивши цю вимогу,
збільшила вказану суму на 150 грн..

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 травня 2007
року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивачка просить рішення скасувати і постановити нове
рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що, воно
прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1, яка підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню, а рішення
суду  скасуванню  в
частині  відмови  в
задоволенні  позовних  вимог
про

відшкодування
моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення з таких підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позову, суд вважав недоведеною провину відповідача в несвоєчасній
доставці позивачці рекомендованої кореспонденції і пов'язаних з цим додаткових
витрат позивачки та спричинення їй моральної шкоди тому, що згідно з ч.3 ст.10
ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу свої вимог, і відповідно до ч. 2 ст.27 ЦПК України
подати усі наявні у них докази. При цьому суд вважав, що позивачка не привела доказів,
які б свідчили про те, що з вини поштарки вона отримала з запізненням
рекомендований лист тому, що вона сама пояснила у судовому засіданні, що в цей
час хворіла і не виходила з квартири. Крім того, позивачка надала суду конверт,
на якому стояла відмітка про те, що 29.09.06 року поштар не застав позивачку
дома і залишив повідомлення. Позивачка не надала суду також документ, який би
підтвердив її доводд про те, що вона додатково сплатила 330 грн. за період
перебування у санаторії з 26.10.06 року по 01.11.06 року.

З
матеріалів справи вбачається, що позивачка не надала суду доказів того, що вона
понесла додаткові витрати в зв'язку з недільним запізненням до санаторію і
пов'язане з цим продовження строку путівки до 01 листопада 2006 року, а також
доказів про розмір цих витрат, а тому колегія судців вважає, що суд прийшов до
вірного висновку про те, що в задоволенні позовних вимог про відшкодування 330
грн. треба відмовити.

Позивачка
в позовній заяві не ставила, відповідно до ст.18 Закону України „Про поштовий
зв'язок", питання про матеріальну (у вигляді штрафу у розмірі 25 відсотків
вартості послуг поштового зв'язку) відповідальність відповідача перед нею, як
перед користувачем послуг поштового зв'язку за несвоєчасну доставку
реєстрованого поштового відправлення.

Однак,
приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди, суд виходив з того, що позивачка не довела провину відповідача
в заподіянні цієї шкоди, в той час, як доводити те, що моральна шкода заподіяна
не з його вини, повинен відповідач (фізична чи юридична особа), і тільки в тому
разі, коли саме відповідач доведе це, він звільняється від відповідальності по
відшкодуванню моральної шкоди. Тому з наведеними висновками суду поготитись не
можна тому, що відповідно до ст.ст.60, 212, 213 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні
наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого
значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу
окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття
чи відмови у прийнятті. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

При
цьому суд не врахував, що відповідно до ст.24 Закону України „Про захист прав
споживачів" (в редакції, яка діяла на час винекнення правовідносин),
захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При
задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування
моральної (немайнової) шкоди.

В
роз'ясненнях, наведених в п.п.5,8,9 постанови Пленуму Верховного Суду України
„Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" від 31.03.95 року №4 (із змінами, внесеними згідно з Постановою
Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 року), звертається увага на те, що
особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність
заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально
передбачених законодавством.

Розмір
відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру
та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого,
тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь
зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості
та справедливості.

Визначаючи
розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні
відповідні мотиви.

При
заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на
винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та
чи відшкодована вона.

За
моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових
обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у
трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Відповідно
до ст.1 Закону України „Про поштовий зв'язок" та п.3 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених постановю Кабінету Міністрів України від 17
серпня 2002 року №1155 (із змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету
Міністрів №1510 від 11.10.2002 року, №1106 від 17.07.2003 року, №1230 від
21.12.2005 року), лист, це поштове відправлення у вигляді поштового конверта з
вкладенням письмового повідомлення або документа, розміри і масу якого
встановлено відповідно до законодавства України;

пересилання
поштових відправлень (поштових переказів) - сукупність операцій з приймання,
обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень (поштових
переказів);

письмова
кореспонденція- прості та рекомендовані листи, поштові картки, бандеролі,
секограми та дрібні пакети;

поштова
скринька- скринька із засобами для запобігання несанкціонованому доступу, яка
встановлюється у відведених місцях і призначена для збирання від відправників
простих листів і поштових карток;

користувачі
послуг поштового зв'язку (користувачі) - фізичні та юридичні особи, які
користуються послугами поштового зв'язку;

універсальні
послуги поштового зв'язку- набір послуг поштового зв'язку загального
користування встановленого рівня якості, які надаються усім користувачам на
всій території України за тарифами, що регулюються державою;

оператор
поштового зв'язку (оператор) - суб'єкт підприємницької діяльності, який в
установленому законодавством порядку надає послуги поштового зв'язку;

вручення
поштових відправлень (поштових переказів) - виробнича операція, що полягає у
видачі поштових відправлень (поштових переказів) особисто адресатові
(одержувачу) чи його представникові;

реєстроване
поштове відправлення- будь-яке поштове відправлення, що приймається для
пересилання з видачею відправнику розрахункового документа про прийняття і
доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку;

рекомендоване
поштове відправлення- поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль,
секограма, дрібний пакет, мішок "М"), що приймається для пересилання
без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові
розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові
(одержувачу) під розписку.

Згідно
зі ст.ст.3,13,16,18,19,28 Закону України „Про поштовий зв'язок", основними
засадами діяльності у сфері надання послуг поштового зв'язку є захист інтересів
користувачів у сфері надання послуг поштового зв'язку; забезпечення надання
послуг поштового зв'язку встановленого рівня якості.

Оператори
надають користувачам послуги поштового зв'язку на договірній основі згідно з
Правилами надання послуг поштового зв'язку, що затверджуються Кабінетом
Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості.

У
договорі про надання послуг поштового зв'язку, якщо він укладається у письмовій
формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній
формі, обов'язково зазначаються найменування оператора та об'єкта поштового
зв'язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. Договір про
надання послуги поштового зв'язку вважається укладеним після оплати
користувачем вартості цієї послуги, якщо інше не передбачене відповідними
договорами.

За
порушення законодавства у сфері надання послуг поштового зв'язку оператори
несуть відповідальність згідно із законами України.

За
невиконання чи неналежне виконання послуг з пересилання внутрішніх поштових
відправлень, доручень користувачів щодо поштових переказів оператори несуть
таку матеріальну відповідальність перед користувачами:

за несвоєчасну
доставку усіх видів реєстрованих поштових відправлень- штраф у розмірі 25
відсотків вартості послуг поштового зв'язку.

До
персоналу оператора належать його працівники, які забезпечують надання послуг
поштового зв'язку.

Трудові
відносини персоналу оператора регулюються законодавством України про працю та
правилами внутрішнього трудового розпорядку.

За
порушення контрольних строків доставки поштових відправлень персонал оператора,
з вини якого завдані збитки, несе відповідальність у порядку, передбаченому
законодавством України.

Користувачі
мають рівні права на користування послугами поштового зв'язку на всій території
України.

Користувачі
мають право на одержання поштових відправлень на свою домашню, службову адресу,
до запитання чи з використанням абонементних скриньок.

Порушення
правил надання послуг поштового зв'язку, тягне за собою відповідальність
відповідно до закону.

Відповідно
до п.п. 107,114,125 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених
постановю Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1155 (із змінами,
внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів №1510 від 11.10.2002 року,
№1106 від 17.07.2003 року, №1230 від 21.12.2005 року), на домашню адресу
одержувачів доставляються:

прості
та рекомендовані поштові відправлення (у тому числі відправлення електронною
поштою, упаковані як письмова кореспонденція), секограми, повідомлення про
вручення поштових відправлень (поштових переказів);

Адресовані
фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення
про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення
про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою,
а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень
(поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а у разі його
відсутності - повнолітнім ч.1енам сім'ї за умови пред'явлення ними документа,
що посвідчує особу.

У разі
відсутності адресата (одержувача) або повнолітніх ч.1енів його сім'ї в
абонентську поштову скриньку адресата вкладаються повідомлення про надходження
зазначених реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів).

У разі
коли адресат (одержувач) не з'явився за одержанням реєстрованого поштового
відправлення протягом трьох робочих днів після доставки першого повідомлення,
йому вручається повторне повідомлення під розписку.

Як
вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заперечень проти позовних
вимог про відшкодування моральної шкоди відповідачем не надано доказів того, що
моральна шкода заподіяна не з його вини. В той же час відповідачем порушені
п.п.107,114,125 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановю
Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1155 (із змінами, внесеними
згідно з Постановами Кабінету Міністрів №1510 від 11.10.2002 року, №1106 від
17.07.2003 року, №1230 від 21.12.2005 року) тому, що рекомендованого листа не
доставлено на на домашню адресу позивачки, не вручено особисто відповідачці, не
надано доказів того, що в поштову скриньку позивачки вкладалось повідомлення
про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, а повторне
повідомлення про надходження цього реєстрованого поштового відправлення не
вручено позивачці під розписку.

З огляду
на наведене, законних підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції не мав.

Тому
колегія суддів вважає, що виводи суду першої інстанції про недоведеність винних
дій відповідача зроблено всупереч встановленим обставинам справи.

Виходячи
з наведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і з урахуванням характеру та
обсягу страждань, яких зазнала позивачка, тяжкості вимушених змін в їх життєвих
стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з
урахуванням інших обставин, визначає розмір відшкодування моральної шкоди в
розмірі 175 грн. на користь позивачки.

Згідно з
п.п.2,3 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність
обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Таким
чином рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди підлягає скасуванню, а позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди - частковому задоволенню в сумі 175 грн..

Відповідно
до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує
з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд
апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд,
змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Підлягає
стягненню з відповідача на користь місцевого бюджету судовий збір в сумі 08
грн. 50 коп. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в
сумі 45 грн. 60 коп..

Керуючись
ст.ст.303,307,309 ЦПК України, ст.1167 ЦК
України, колегія судців, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Жовтневого районного суду М.Маріуполя Донецької області від 22 травня 2007 року
в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди
скасувати.

Стягнути
з Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта"
на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 175(сто сімдесят п'ять) грн..

Стягнути
з Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта"
судовий збір - 56 грн. 92 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи 45 грн. 60 коп..

В решті частини
рішення залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з дня набрання чинності шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.