Справа № 22ц - 242/07                                                Головуючий
у 1 інстанції Івасюта Л.В.
Категорія: 2                                                                   Доповідач
_____________ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
ОБЛАСТІ__________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

7 березня 2007
р.                                                                                                               місто
Луцьк

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Волинської
області в складі:

головуючого Шевчук Л.Я.

суддів Свистун О.В., Подолюка В.А.

при секретарі Матюхіній О.Г.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката
ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання права власності на майно та поділ спільної сумісної власності
подружжя за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 на рішення
Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

1 червня 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на майно та поділ
спільної сумісної власності подружжя.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що йому та ОСОБА_4 згідно
ч.І ст. 60 СК України належить на праві спільної сумісної власності придбані
під час шлюбу двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 та автомобіль ВАЗ-21150 2001 року
випуску, який зареєстрований за сином відповідачки ОСОБА_5.

Оскільки при розірванні в травні 2005 року шлюбу вирішити
питання про поділ зазначеного майна в добровільному порядку не вдалося, просив
визнати за ним право власності на ХА частини спірного майна і стягнути з
ОСОБА_4 на його користь вартість цієї частки.

Під час розгляду справи позивач частково змінив позов, просив вимоги в
частині визнання за ним права власності на ½
автомобіля ВАЗ-21150 та стягнення на його користь грошової компенсації
цієї частки, залишити без розгляду.

Рішенням Луцького міськрацйонного суду від 12 грудня 2006
року позов задоволено частково.

Постановлено виділити у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з
неї на користь позивача х/г частини вартості цієї квартири в сумі 102171 грн.
50 коп., 1022 грн. 71 коп. сплаченого державного мита, 482 грн. 88 коп. витрат
за проведення експертизи та 1000 грн. -за надання правової допомоги.

В позові до ОСОБА_5 та в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача
ОСОБА_3, покликаючись на незаконність рішення суду в частині задоволених
позовних вимог із-за невідповідності висновків суду обставинам справи та
неправильного застосування норм матеріального права просив скасувати
оскаржуване ним рішення в цій частині і ухвалити нове по суті позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3
підтримав апеляційну скаргу з підстав наведених в ній, просить рішення
скасувати і ухвалити нове про відмову ОСОБА_1 у задоволенні
позову і в цій частині заявлених вимог.

Позивач ОСОБА_1
та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу вважають безпідставною,
просять її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення виходячи з таких
підстав.

З пояснень сторін, письмових матеріалів справи (а.с.7-9, 10, 68, 87-90,
103, 107) судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому любі з 13
грудня 1996 року по 31 жовтня 2005 року, 6 листопада 1997 року на підставі
нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу придбано квартиру АДРЕСА_1,
яка зареєстрована за відповідачкою на праві власності і зазначені обставини
сторонами не оспорюються.

Виходячи з встановлених обставин справи, положень
ст.ст.22, 23 КпШС України, суд першої інстанції прийшов до правильного
висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
яка згідно ст.69 та ч.І ст.70 СК України підлягає розділу в рівних частках між
сторонами та стягненню, в даному випадку, грошової компенсації на користь
позивача в розмірі Уг частини спірної квартири відповідно до висновків
будівельно-технічної експертизи №0376 від 30 листопада 2006 року.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги в тій частині, що поділ майна
між бувшим подружжям фактично відбувся, що стверджується розпискою позивача, не
спростовують правильності висновків суду оскільки законом встановлено
обов'язковість нотаріально посвідченого договору про поділ нерухомого майна та
державної його реєстрації.

Отже рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст.308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія
судців, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького
міськрайонного суду від 12 грудня 2006 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.