Справа
№ 22-342/2007 p
головуючий у 1 інстанції - Остапчук А.О.
доповідач - Григоренко М.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

21 березня 2007 року                                                                            м.Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Малько О.С.,
суддів : Григоренка
М.П., Шеремет A.M.,
при секретареві Томашевській І.М., за участю позивача та представника
відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 січня 2007 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про виселення,

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням
Лубенського міськрайонного суду Рівненської області від ЗО січня 2007 року позовні
вимоги позивача задоволені повністю.

Не погоджуючись
з даним рішенням, відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначає, що вважає
його незаконним, через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для
справи та невідповідність його висновків обставинам справи, оскільки не було
взято до уваги, що після прийняття позивачем будинку у спадщину, він разом із
останньою за спільні кошти провели добудову цього будинку.

Крім того, суд першої інстанції не
повинен був відразу приймати рішення про його виселення, у зв'язку із
застосуванням ним до своєї дружини фізичного насильства, а повинен був спочатку
його попередити або застосувати міри громадського вплив, тому він просить
апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким попередити
його, що у разі систематичного порушення ним правил співжиття, він буде
виселений із житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.

2

В ході
апеляційного розгляду даної цивільної справи відповідач апеляційну скаргу
підтримав повністю і дав пояснення, які збігаються із змістом самої апеляційної
скарги.

Позивач в
судовому засіданні заявив, що апеляційну скаргу вважає безпідставною і
необгрунтованою, а тому просить апеляційний суд її відхилити.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши
матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Позивач в
обґрунтування заявлених позовних вимог, як в суді першої інстанцій так і в ході
апеляційного розгляду пояснила, що в 2001
році вона отримала у спадщину половину будинку за адресою: АДРЕСА_1, в якому вона
стала проживати разом зі своїм чоловіком та дітьми.

Однак, її
чоловік, ніде не працюючи та зловживаючи алкогольними напоями, протягом 2004-2006 років
неодноразово скандалив, застосовував до неї та дітей фізичне та інше
насильство, через що вона разом із дітьми вимушена була переховуватись у своїх
родичів та сусідів. З приводу даної поведінки відповідача вона неодноразово
зверталась у правоохоронні органи і той піддавався заходам адміністративного
впливу, але це позитивного результату так і не дало.

Незважаючи на
те, що в жовтні 2006 року
вона вже розірвала шлюб із відповідачем, останній продовжує свою неправомірну
поведінку, в зв'язку із чим вона та діти не мають спокійного життя і відчувають
постійний страх.

Дані обставини в
суді першої інстанції підтвердили також свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також
малолітні діти позивача та відповідача.

Стаття 157 ЖК України
передбачає, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути
виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу.
Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до статті 116
ЖК України виселення без надання

громадянам іншого жилого приміщення проводиться у випадку якщо

наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним,

систематично порушують правила співжиття, що робить неможливим

проживання інших з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а

заходи запобігання       і
громадського       впливу       виявились

безрезультатними.

З долучених до
матеріалів справи документів (
а.с. 53, 55, 27 - ЗО)
видно, що протягом 2004-2006
років ОСОБА_1 неодноразово
притягався   до   адміністративної   відповідальності   за

3

вчинення
насильства  в  сім'ї
і  дані  заходи
запобігання  виявились
безрезультатними.

З огляду на
вищевикладене колегія судців приходить до висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно встановлені обставини, якими обґрунтовувались
вимоги позивача, характер правовідносин, які виникли між сторонами та
застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного
спору, в зв'язку із чим рішення Лубенського міськрайонного суду Рівненської
області від ЗО січня 2007
року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі
наведеного та керуючись ст.ст. 303,
307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Лубенського міськрайонного суду Рівненської
області від ЗО січня 2007
року  залишити  без змін.

Дана ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду і рішення суду
першої інстанції до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили ухвали апеляційного суду, з подачею касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді

Малько О.С.

З