Справа
№ 22 - 375/2007р.
Категорія - цивільна
Доповідач - Шемець Н.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2007 року
м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді
СТРАШНОГО М.М.,

суддів:     ШЕМЕЦЬ
Н.В.,ГУБАР B.C.,

при секретарі:
ІВАНОВІЙ Н.Б.,

за участю:
ОСОБА_1, ОСОБА_2

адвоката:   ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою фермерського господарства
"Едельвейс" на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської
області від 18 грудня 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства "Едельвейс" про
відшкодування заподіяних збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом і в обґрунтування своїх
вимог посилався на те, що навесні 2006
року фермерське господарство "Едельвейс", головою якого є
ОСОБА_2, без його дозволу виорало і посіяло на належній йому на праві приватної
власності згідно державного акту на право власності на землю 4,68 га землі,
розташованої на території Жовтневої сільської ради Прилуцького району
Чернігівської області, пивоварний ячмінь, тоді як ОСОБА_1 мав намір вирощувати
на належній йому землі сою, тому вказані дії відповідача завдали йому суттєву
шкоду і він просив суд стягнути з відповідача збитки у сумі 5630 грн. 04 коп.,
моральну шкоду в сумі 2000 грн..

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 18 грудня 2006 року позов
задоволено частково. Стягнуто з фермерського господарства "Едельвейс"
на користь ОСОБА_1 збитки у сумі 3304
грн. 08 коп.,
моральну шкоду в сумі 500
грн., 73 грн. 30 коп. в рахунок
відшкодування витрат, понесених на сплату судового збору при подачі позовної
заяви до суду та ЗО грн. -
в рахунок відшкодування витрат, понесених на сплату витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 3907 грн. 38 коп., а в решті
позову відмовлено за його недоведеністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції
фермерське господарство "Едельвейс" звернулося до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської
області від 18 грудня 2006 р. скасувати і
ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги
зводяться до того, що судом неправильно застосовані норми матеріального права,
зокрема апелянт вважає, що договори оренди земельних паїв у 2006 році діяли,
оскільки сторонами не дотримано порядку їх розірвання, передбаченого ст.ст.31, 33 Закону України
"Про оренду землі", крім того, невірним є твердження суду про те, що
невиділення позивачу земельної ділянки в натурі не позбавляло права
користуватися нею, оскільки згідно ч.З ст. 125 ЗК України приступати до використання земельної ділянки
до встановлення її меж в натурі забороняється.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить
залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Прилуцького
міськрайонного суду від 18
грудня 2006 року без
змін, зазначає, що термін дії договору оренди землі закінчився і відповідач не
мав наміру його продовжувати та обробляти спірну земельну ділянку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що в 2006
році фермерське господарство "Едельвейс" не укладало з ОСОБА_1
договорів оренди землі, а тому не набуло права користування землею,
передбаченого ст.93 ЗК України і не мало права обробляти земельну ділянку,
належну позивачу.

Проте до такого висновку суд першої інстанції прийшов,
давши невірну оцінку фактичним обставинам справи.

По справі встановлено, що між фермерським господарством
"Едельвейс" та ОСОБА_1 було укладено два договори оренди земельної
частки (паю): від 1 квітня 2000 року зі строком
дії на 5 років з 01.04.2000 року по 31.12.2004 року (а.с.23) та
від 21 липня 2001 року, термін дії
5 років (а.с.22).

Згідно ч.І ст.31
Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі
припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Однак ч.З ст.ЗЗ даного Закону передбачено, що у разі якщо
орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку
договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом
одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той
самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Строк дії
договору оренди земельної частки (паю) від 1 квітня 2000 року закінчився
31.12.2004 року, але як встановлено апеляційним судом фермерське господарство
"Едельвейс" продовжувало обробляти земельну ділянку і в 2005 році
будь-яких заперечень з боку позивача не було, крім того, він отримав орендну
плату за 2005 рік, що підтверджується платіжною відомістю (а.а. 15-16).

Щодо договору від 21.07.2001
року, то його строк дії" закінчувався 21.07.2006 року. Восени 2005
року відповідач зорав на зиму в числі інших і цю земельну ділянку позивача
і проти цього заперечень з боку позивача знову не

2

було. Навесні 2006
року господарство засіяло на спірних земельних ділянках пивоварний ячмінь,
виростило і зібрало урожай.

Позивач не звертався до фермерського господарства з
письмовими запереченнями, як то передбачено ч.З ст.ЗЗ Закону України "Про
оренду землі", тому договори оренди землі вважаються поновленими на той
самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договорами і тому
договори в 2006 році
діяли, відповідач своїми діями не допустив порушень прав позивача.

Твердження позивача про те, що в грудні 2005 року відповідач
сам відмовився обробляти його земельну ділянку і вигородив її, а потім всупереч
цьому все ж таки її засіяв, чим порушив його права власника, не є доказом
розірвання договорів оренди у встановленому законом порядку.

Крім того, заслуговують на увагу доводи апеляційної
скарги про те, що стягуючи збитки, суд пов"язав їх наявність з
гіпотетичними намірами позивача самостійно обробляти земельну ділянку, не
врахувавши, що об"єктивної можливості на такий обробіток у позивача не
було.

Відповідно до ч.З ст. 125 ЗК України приступати до використання земельної ділянки
до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Державний акт на право власності на земельну ділянку
Серії ІНФОРМАЦІЯ_1
виданий ОСОБА_1 23 червня 2006 року, а земельна
ділянка в натурі виділена ОСОБА_1 18
січня 2007 року,
про що свідчить наданий позивачем апеляційному суду акт про передачу та прийом
земельної ділянки в натурі, а отже позивач не мав права взагалі до 18 січня 2007 року приступати
до використання земельної ділянки в натурі - засівати, збирати врожай, і тому його вимоги про
заподіяння відповідачем збитків є необгрунтованими і задоволенню не підлягають

Висновок суду першої інстанції про те, що невиділення
земельної ділянки в натурі не позбавляло позивача права користуватися нею
суперечить положенням ч.З ст. 125
ЗК України.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то
апеляційний суд враховує, що оскільки не можуть бути задоволені вимоги про
відшкодування збитків позивачу як власнику земельної ділянки, то відсутні і
підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки вони є похідними від
основної вимоги.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення
скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_1 до фермерського господарства "Едельвейс" про відшкодування
заподіяних збитків та моральної шкоди.

Керуючись ч.З ст. 125
ЗК України, ст.ст.31, 33
Закону України „Про оренду землі", ст.ст. 303, 307, 309 ч.І п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу фермерського господарства
"Едельвейс" - задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської
області від 18 грудня 2006 р. - скасувати.

З

В задоволенні позову
ОСОБА_1 до фермерського господарства "Едельвейс" про
відшкодування заподіяних збитків та моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий