Справа
№ 22-
інстанції     Кулініченко Г.В.
інстанції        Голуб С.А.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2007 року колегія
судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого
Сліпченка О.І.

суддів:                     Голуб С.А.,   Мережко М.В.

при секретарі
Некорі А.О.,

розглянувши у
відкритому судовому  засіданні в
м.Києві   цивільну справу за
апеляційною  скаргою ОСОБА_1 на рішення
Обухівського районного суду Київської області від   11 серпня 2006 року   у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа   Служба
у   справах   неповнолітніх   Обухівської     районної державної адміністрації про   визнання права власності на 13 частину
квартири, вселення у квартиру

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2006
року позивачка пред"явила в суді названий позов. В позові посилалась
на те, що відповідачка, яка є матір"ю позивачки у 1995 році продала
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Квартира належала на праві власності позивачці,
відповідачці та сестрі позивачки, яка була також дочкою відповідачки ОСОБА_3. Позивачка
та ОСОБА_3. Були неповнолітніми на день продажу квартири. В тому ж році
відповідачка купила двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, при
цьому право власності на нову квартиру зареєструвала лише на себе, позбавивши
права власності на житло своїх неповнолітніх дітей. Позивачка була
зареєстрована в спірній квартирі, але проживати в ній не могла, оскільки матір
її постійно била і вона змушена була в неповнолітньому віці перейти проживати
до своєї бабусі. В 2001 та 2003 роках у
позивачки народились діти. В 2005
році, після смерті сестри ОСОБА_3. позивачка разом з дітьми вселилась в
квартиру, проживала в ній три місяці, але відповідачка вигнала їх із квартири.
Оскільки позивачка позбавлена права користування спірною квартирою, просила
визнати за нею право власності на 1/3
квартиру і вселити її та її неповнолітніх дітей до спірної квартири.

Рішенням Обухівського районного суду в задоволенні позову
відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачка просила рішення суду
скасувати і винести нове рішення.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд не дав
оцінки доказам, які нею були надані і не правильно застосував норми
матеріального права.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу відповідачка
зазначає, що право власності позивачки на частину однокімнатної квартири було
припинено з дотриманням   вимог  законодавства.  Двокімнатну
квартиру  відповідачка  купила

особисто для себе і вона, як власник квартири, не дає
згоди на проживання в своїй квартирі позивачки.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін по справі, обговоривши доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі , вважає
що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішенням суду встановлено, що 22 вересня 1995 року позивачка,
відповідачка та ОСОБА_3 отримали у приватну власність квартиру АДРЕСА_1.

28 вересня 2995 року рішенням
виконавчого комітету Обухівської міської ради № 430 відповідачці наданий дозвіл на продаж приватизованої
квартири АДРЕСА_1, яка
належала неповнолітнім дітям: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження та ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_2
народження.

7 жовтня 1995 року
відповідачка продала названу квартиру.

20 листопада
1995 року
відповідачка купила двокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

14 травня 2002 року позивачка
знята з реєстрації в квартирі АДРЕСА_2.

Відмовляючи в позові про визнання права власності на 1/3 частину квартири
суд виходив з того, що відповідачка правомірно відчужила однокімнатну квартиру,
яка належала крім неї також неповнолітнім дітям, оскільки на це був дозвіл
органу опіки та піклування, а тому правових підстав для задоволення позовних
вимог про визнання за позивачкою права власності на 1/3 частину квартири
суд не знайшов.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про вселення,
суд послався на ст. 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК
України відповідно до яких власник має право використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів своєї сім'ї', інших осіб. Суд зробив
висновок, що відповідачка, як власник квартири, має право вирішувати хто буде
проживати разом з нею в квартирі.

Суд не погодився з доводами позивачки про те, що вона
зареєстрована в спірній квартирі і має право на проживання в ній. При цьому суд
послався на те, що позивачка знята з реєстрації в квартирі 14 травня 2002 року, а тому
втратила право користування названою квартирою.

Судова колегія вважає висновки суду про відмову в
задоволенні позову про визнання права власності на квартири правильними, але не
погоджується з висновками суду про відмову в задоволенні позовних вимог про
вселення позивачки в спірну квартиру, оскільки ці висновки не відповідають
обставинам справи.

Відповідно до листа прокуратури Обухівського району від 28 березня 2006 року № 981/124е-06
прокуратурою була проведена перевірка скарги ОСОБА_1 про незаконне зняття її з
реєстрації в спірній квартирі. Прокуратурою було встановлено, що ОСОБА_1 на час
її звернення із заявою зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2. Також реєстрація
позивачки в квартирі підтверджується паспортом позивачки.

Суд першої інстанції не дав оцінки даним доказам.

Згідно зі ст. 309
ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального або
процесуального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають
обставинам справи і суд неправильно застосував норми матеріального права
рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до ч.І ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають
разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням
нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим приміщенням.

Оцінивши наявні в справі докази, судова колегія прийшла
до висновку, що позивачка вселилась в квартиру позивачки як член її сім'ї, що
підтверджується також реєстрацією позивачки за цією адресою.

Позивачка не була знята з реєстрації в 2002 році, як на те,
послався суд першої інстанції в своєму рішенні, оскільки це спростовується
висновком прокуратури та її паспортом. Крім того, в матеріалах справи відсутні
докази того, що були законні підстави для зняття її з реєстрації. Тому висновок
суду про те, що вона втратила право на користування спірною квартирою із-за
відсутності її реєстрації в цій квартирі необгрунтовані.

Оскільки позивачка як член сім'ї власника має право
користуватись жилим приміщенням, яке належить власнику, її позовні вимоги про
вселення її в квартиру підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 156 ЖК України на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей
згоди власника не потрібно.

Відповідачка має двох неповнолітніх дітей дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження
та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4
року народження, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 10,11)

Враховуючи наведене, діти позивачки підлягають вселенню в
спірну квартиру разом з позивачкою.

На підставі ст. 156
ЖК України, керуючись ст.ст.303, 309
ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково .

Рішення Обухівського районного суду Київської області від
1 серпня 2006 року
змінити  в частині відмови в позові про
вселення в квартиру.

Вселити ОСОБА_1 та її дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження
та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4
року народження в квартиру АДРЕСА_1,
Київської області.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржене протягом
двох місяців з дня набрання ним законної сили в касаційному порядку шляхом
подання касаційної скарги до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: