Справа №2-347/07р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2007 року Центрально-Міський районний суд
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді Черкасенко Т.Г.

при
секретарі Клименко О.В. розглянувши у вікритому судовому засіданні в залі суду
у м.Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Криворізької
міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з
позовною заявою, в якій зазначили, що вони є спадкоємцями майна їхньої матері - ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, яка у свою чергу за життя
спадкувала домоволодіння, належне її чоловіку (їхньому батькові) -ОСОБА_4, у складі земельної ділянки
загальною площею 683 кв.м,
та розташованого на ній житлового будинку АДРЕСА_1.

Факт спадкування ними зазначеного
житлового будинку у рівних частках посвідчено свідоцтвами про право на спадщину
за заповітом від 29.08.2006 року,
виданими Першою Криворізькою дежавною нотаріальною конторою, зареєстрованими в
реєстрі НОМЕР_1 (стосовно ОСОБА_1) таНОМЕР_2 (стосовно ОСОБА_2).

Право власності на успадковане
нами домоволодіння у рівних частках зареєстровано в Комунальному
підприємстві "Криворізьке бюро технічної інвентаризації"" 01
вересня 2006 року,
реєстраційний номер НОМЕР_3, номер запису НОМЕР_4 в книзі 244-48, що
підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно
НОМЕР_5 від 01.09.2006 року (власник -ОСОБА_1)таНОМЕР_6 від 01.09.2006 року
(власник -ОСОБА_2.

За життя переоформити
правоустановчі документи на успадковану земельну ділянку їхня мати не встигла, у зв"язку
з чим в оформленні права власності на неї під час оформлення спадщини їм було
відмовлено.

Під час звернення до Криворізького
міського управління земельних ресурсів у пероформленні правоустановчих документів
на земельну ділянку, на якій розташоване належне їм домоволодіння, їм також
було відмовлено. В обгрунтування прийнятого рішення управління посилалось на
відсутність у тексті свідоцтв про право на спадщину посилання на перехід до них
права власності на земельну ділянку, а також на той факт, що мати під час
володіння належною їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом
земельною ділянкою, державний акт на право власності на землю на своє ім"я
не оформила

Неможливість документарного оформлення права власності
на земельну ділянку перешкоджає їм, як власникам домоволодіння, використовувати
його за призначенням, у тому числі підгримувати його у належному безпечному
стані. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України відсутність документа,
що посвідчує право власності на земельну ділянку, взагалі унеможливлює
використання ними як безпосередньо землі, так і розташованих на  ній належних їм об"єктів нерухомого
майна

Частиною 1 статті 120 Земельного кодексу України
встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду, право
власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі
цивільно-правових угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного
кодексу України якщо договором про відчуження житлового будинку розмір земельної
ділянки не визначений,   до набувача

2

переходить
право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, та на частину земельної ділянки, яка є
необхідною для їх обслуговування.

Площа земельної ділянки відповідно до державного акту на
ім"я їхнього батька на право приватної
власності на землю від 28.07.1998 року НОМЕР_7, зазначеного у свідоцтві про право на спадщину за законом від 19.04.2003
року, становить 683 кв.м., що відповідає нормам ст. 121 Земельного кодексу України.

Згідно ч.1 ст. 381 Цивільного Кодексу У країни земельна
ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими
будівлями, наземними і підземними
комунікаціями, багаторічними насадженнями визнається садибою.

Відповідно до ч.2 ст. 381 Цивільного кодексу України у разі
відчуження житлового будинку вважається, що
відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.
328 Цивільного
кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

З огляду на наведене, слід вважати,
що до них, як до набувачів разом з переходом права власності на житловий б5?динок
та допоміжні споруди також перейшло право власності на зазначену вище земельну
ділянку у рівних частках, а саме у розмірі V& від її загальної площі кожному.

Статтею 392 Цивільного
кодексу України встановлено, що власник майна може пред"явити позов про
визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до пункту "а" ч. З с. 152 Земельного кодексу України, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16,04.2004р.
№7 "Про
практику застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних справ", п.
2 7 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22.12.1995р. №20 "Про
судову практику у справах за позовами про захист права приватної
власності""захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється,
зокрема, шляхом визнання права на землю.

Просять визнати за ними право власності на земельну
ділянку загальною площею 683 кв.м,
по АДРЕСА_1, надану для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських будівель, у рівних частках у розмірі 1/2
її загальної площі кожному.

В судовому
засіданні позивачі, кожен окремо, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача - Криворізької міської ради в судове
засідання не з"явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати
за його відсутністю, винести рішення на розсуд суду за наявними в справі
матеріалами.

Суд, вислухавши позивачів, вивчивши матеріали справи,
вважає позовну заяву обгрунтованою і такою, що підлягає задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 07 грудня 2004 року померла ОСОБА_3, що
підтверджується копією свідоцтва про смергь (ас. 12), яка у свою чергу за життя спадкувала
домоволодіння, належне її чоловіку (батькові позивачей) - ОСОБА_4, у складі земельної ділянки
загальною площею 683 кв.м,
та розташованого на ній житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.6).

Факт спадкування позивачами
зазначеного житлового будинку у рівних частках посвідчено свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 29.08.2006 року, виданими Першою
Криворізькою дежавною нотаріальною конторою, зареєстрованими в реєстрі НОМЕР_1 (стосовно ОСОБА_1) (ас. 11) таНОМЕР_2
(стосовно ОСОБА_2.) (ас.10).

Право власності на успадковане позивачами домоволодіння
у рівних частках зареєстровано в Комунальному підприємстві "Криворізьке
бюро технічної інвентаризації" 01 вересня
2006 року, реєстраційний номер НОМЕР_3, номер запису НОМЕР_4 в книзі 244-48, що
підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме
майно НОМЕР_5 від 01.09.2006 року на ім"яОСОБА_1 (ас.9) таНОМЕР_6 від
01.09,2006 року на ім"я ОСОБА_2. (ас.8).

3

За життя маги позивачів не
переоформила правоустановчі документи на успадковану земельну ділянку, у
зв"язку з чим під час оформлення спадщини позивачам було відмовлено в
оформленні права власності на землю.

Під час звернення до Криворізького міського управління
земельних ресурсів у пероформленні правоустановчнх документів на земельну
ділянку, на якій розташоване належне їм домоволодіння, їм також було відмовлено
через відсутність у тексті свідоцтв про право на спадщину посилання на перехід
до них права власності на земельну ділянку, а також в зв"язку з тим, що
мати під час володіння належною їй на підставі свідоцтва про право на спадщину
за законом земельною ділянкою, державний акт на право власності на землю на
своє ім"я не оформнла(а.с,7)..

Неможливість документального
оформлення права власності на земельну ділянку перешкоджає їм, як власникам
домоволодіння, використовувати його за призначенням, у тому числі підтримувати
його у належному безпечному стані.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України відсутність документа, що
посвідчує право власності на земельну ділянку, взагалі унеможливлює
використання ними як безпосередньо землі, так і розташованих на ній належних їм
об"єктів нерухомого майна

Частиною 1 статті
120 Земельного
кодексу України встановлено, що при переході права власності на будівлю,
споруду, право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на
підставі цивільно-правових угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного
кодексу України якщо договором про відчуження житлового будинку розмір
земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту
частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, та на частину
земельної ділянки, якає необхідною дня їх обслуговування.

Площа земельної
ділянки відповідно до державного акту на ім"я батька позивачей на право
приватної власності на землю від 28.07.1998 року НОМЕР_7, зазначеного у свідоцтві про право на спадщину за законом
від 19.04.2003 року, становить 683 кв.м..

Згідно ч.1 ст.
381 Цивільного
Кодексу України земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим
будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними
і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями визнається садибою.

Відповідно до ч.2 ст. 381 Цивільного кодексу України у разі відчуження
житлового будинку вважається, що
відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.
328 Цивільного
кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені
законом, зокрема із правочинів.

З огляду на наведене, слід вважати,
що до них, як до набувачів разом з переходом права власності на житловий
будинок та допоміжні споруди також перейшло право власності на зазначену вище
земельну ділянку у рівних частках, а саме у розмірі VS від її загальної площі кожному.

Статтею 392 Цивільного кодексу України
встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до пункту "а" ч.
З с. 152 Земельного
кодексу України, п. 7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді
цивільних справ", п. 2 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
22.12.1995р. №20 "Про
судову практику у справах за позовами про захист права приватної
власності"захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема,
шляхом визнання права на землю.

Згідно ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку переходить
право власності на
земельну ділянку, на якій вони розміщенні, а також право власності на земельну
ділянку, яка необхідна для їх обслуговування.

З моменту смерті власника земельної ділянки по
теперешній час, призначення земельної ділянки не змінилося.

4

Згідно відповіді 1-ї Криворізької дежавної нотаріальної
контори JMS/2-26
від 10.Ої.2007р. після смерті ОСОБА_3,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1., з заявою про прийняття спадщини до нотконторн
звернулися ОСОБА_1 га ОСОБА_2 на їх ім"я 29.08,2006 року було видано свідоцтво про право на спадщину,
також 07.02.2006 року надійшла заява про
відмову від спадщини після шести місяців від імені ОСОБА_1.

В зв"язу з
вищевнкладеним, керуючись ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України,
ст. ст. 381, 1225,1268,1269 Щ України, суд,-

ВИ РІШИВ:

Визнати за
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на. земельну ділянку площею 683 кв.м, по АДРЕСА_1, у рівних частках у розмірі 1/2 її загальної площі кожному.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний
суд Дніпропетровської області через районний суд. Заяву про апеляційне
оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.