Справа №
22ц-1291                                                   Головуючий в 1 інстанції- Хомченко Л.І.
Категорія-21                                                                         Доповідач-
УХВАЛА іменем України

06
лютого 2007 року   Апеляційний суд
Донецької області в складі: головуючого- судді Пономарьової О.М..

суддів- Бабенка П.М. ..Бондаренко Л.І. при секретарі - Баклановій Ю.В.

за участю позивача
ОСОБА_1.,представника відповідача Коліхової О.М. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у Калінінському районі м.Горлівки Донецької області на
рішення Калінінського районного суду м.Горлівки Донецької області від 14 грудня
2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань у Калінінському районі м. Горлівки Донецької області про
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Калінінського районного
суду м.Горлівки Донецької області від 14 грудня 2006 року частково задоволені
вказані позовні вимоги ОСОБА_1, стягнуто на його користь на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої  втратою
професійної працездатності 13 000 грн., в решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити
в задоволенні позову ,посилаючись на те, що це рішення ухвалено з порушенням
норм процесуального та матеріального права,
що рішення суду першої інстанції суперечить діючому законодавству.

Зазначив, що
суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права, не врахував,
що відповідно до п.27 ст.77 Закону України «Про державний бюджет України на
2006 рік» зупинено на 2006 рік дію ст..ст.21,34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Також суд не врахував , що моральна
шкода позивачеві може бути відшкодована лише на підставі висновку МСЕК, але суд
відмовив у призначенні такої експертизи, що позивачеві при укладенні трудового договору були відомо про шкідливі умови праці
,але він продовжував роботу , що позивач не надав судові доказів про
заподіяння йому моральної шкоди, судом не встановлено які саме негативні
наслідки спричинили позивачеві моральну шкоду , що позивачем пропущений строк
позовної давності за даним позовом.

Також зазначив, що визначаючи
розмір відшкодування моральної шкоди, суд не врахував вимог закону
щодо оцінки глибини фізичних та душевних страждань позивача та вимог щодо
розумності та справедливості.

В судовому засіданні представник відповідача доводи
апеляційної скарги підтримав.

Позивач просив апеляцію відхилити,
а рішення суду залишити без змін зазначивши, що вказане рішення
ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону.

2

Вислухавши
доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи
,перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає ,що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення та ухвали суду слід залишити без
змін  з наступних підстав:

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач тривалий час працював в підземних умовах
на підприємствах вугільної промисловості, де в результаті шкідливих умов праці
захворів на професійні захворювання.

Згідно висновку
МСЕК від 17.02.03 року йому вперше встановлено 40 % втрати професійної працездатності за сукупністю
профзахворювань : вібраційна хвороба- 25% , хронічна
попереко-хрестцеварадікулопатія-15%

Позивачеві  заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому
,що він переніс і зносить фізичні та душевні страждання через втрату здоров'я.
Ушкодження здоров'я завдають йому фізичний
біль, йому протипоказані фізичні навантаження .Він вимушений постійно лікуватись
в умовах стаціонару, приймати ліки, що обмежує його можливості вести
активний спосіб життя ,створює додаткові незручності та призвело до порушення
його звичного укладу життя та вимагає додаткових зусиль для організації свого
життя.

Ухвалюючи
рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з вимог
ст.ст. 1,21,28,34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності"
на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України покладено обов'язок відшкодовувати
застрахованим особам моральну шкоду, у зв'язку з ушкодженням здоров'я,
заподіяну умовами виробництва..

Відповідно до ст..23 ЦК України, п.3
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"
особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди ,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановлені судом обставини про
втрату професійної працездатності позивача та спричинення
йому моральної шкоди підтверджені як письмовими доказами (даними трудо­вої
книжки, актом розслідування профзахворювань , висновками Донецької ОКБП та
МСЕК, виписками з лікарняних карток), так і поясненнями сторін.

За таких
обставин суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт заподіяння
потерпілому моральної шкоди.

Визначаючи
розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд
урахував конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань
позивача, вплив на його душевний стан, неможливість жити повноцінним життям,
ступеню втрати працездатності й з дотриманням вимог ч.3 ст.34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" визначив таке відшкодування в сумі 25 000 грн.

При встановленні зазначених фактів і постановлен ні рішення
судом не було порушено норм процесуального права та правильно застосовано норми
матеріального права. Суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив надані сторонами
докази, дав їм належну оцінку та правильно дійшов до висновку про підставність
вимог позивача,та щодо розміру відшкодування.

Доводи представника відповідача про
те ,що оскільки Законом України «Про державний бюджет   України на 2006 рік» зупинено на 2006 рік
дію ст..ст.21,34 Закону   України «Про

3

загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",тому судові слід було відмовити в задоволенні позову , не заслуговують на
увагу, оскільки спірні правовідносини і право
позивача на відшкодування моральної шкоди виникли до набрання чинності вказаним
законом і цей закон зворотної сили не має, останнім законом не передбачений
строк позовної давності за вимогами про відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої інстанції^ вони не
ґрунтуються на законі.

Виходячи з
вказаного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляції та
скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись
ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307 , ч.1 ст.308,-313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у Калінінському районі
м.Горлівки Донецької області відхилити.

Рішення Калінінського районного суду м.Горлівки Донецької області від 14
грудня 2006  року залишити
без змін.

Ухвала набуває законної сили з
моменту її проголошення, але може бути оскаржена

в касаційному порядку безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з

моменту набрання нею законної сили.