УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:
Головуючого, судді   М'ясоєдовоїТ.М,
суддів   Берзіньш B.C.,
Дралло І.Г., при секретарі
Гребенніковій Н.О., з участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконавчого
комітету Ялтинської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство „Бюро
технічної інвентаризації"" про визнання свідоцтва про право власності
недійсним, визнання права власності на частки квартири і виділ часток квартири
в натурі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 18 грудня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

29 червня 2006 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися
до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконавчого комітету
Ялтинської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство „Бюро технічної
інвентаризації"" про визнання свідоцтва про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, видане 12 червня 1998 року сім'ї ОСОБА_4 недійсним і
визнання за ними права власності на спірну квартиру в рівних частках, виділення
їм 3/6 частки спірної квартири з підсобними приміщеннями в натурі, а також
стягнення з відповідачів на їх користь судових витрат по справі. Позовні вимоги
мотивовані тим, що на момент приватизації відповідачами спірної квартири, вони
також в ній проживали і були в ній прописані, однак приватизація була здійснена
без їх згоди і участі, чим порушені їх права. Позивачі також просять поновити
їм строк позовної давності, -як пропущений з поважних причин, оскільки про
приватизацію спірної квартири їм стало відомо тільки в травні 2006 року при
зверненні до Бюро технічної інвентаризації міста Ялти з приводу газифікації
підсобного приміщення.

Рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 18 грудня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано недійсним свідоцтво про право
власності в рівних частках на квартиру АДРЕСА_1 від 12
червня 1998 року, видане ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6. В іншій частині позовних
вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати
в сумі 654,20 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в солідарному порядку судові витрати в
сумі 147.50 грн. на користь ОСОБА_1

Не погодившись з вказаним рішенням суду. ОСОБА_4 подала
апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду з
ухваленням по справі нового рішення про відмову позивачам у задоволенні позову.
Апеляційна скарга   мотивована   тим,
що   рішення   суду
ухвалене   з   порушенням
норм

Справа № 22ц-1569/07

Головуючий суду першої інстанції Переверлші Г. С.

Доповідач
М'ясосдова Т.М.

2

матеріального права, висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи, судом не обгрунтовано поновлений строк позовної
давності, оскільки про приватизацію квартири позивачам було відомо з моменту її
приватизації.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4, судова колегія вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі статтею 303
Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції.

Частиною 2
статті 8 Закону України
„Про приватизацію державного житлового фонду" встановлено, що передача
займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову
власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно
мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника
квартири.

Згідно зі статтею 71
Цивільного кодексу України (1963
року) та статтею 257
діючого Цивільного кодексу України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 76 Цивільного
кодексу України (1963 року) та частини 1 статті 261 діючого Цивільного кодексу
України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася
або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його
порушила.

Як вбачається із матеріалів справи, 12.06.1998 року
ОСОБА_4 та членам її родини ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на підставі розпорядження
виконкому Ялтинської міської ради НОМЕР_1 від 12.06.1998 року видано свідоцтво
про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 55).

ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_4 і з 1961 року по
теперішній час постійно проживає і прописана у спірній квартирі. її діти
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, на момент приватизації житла
були неповнолітніми і проживали разом з матір'ю і також прописані за вказаною
адресою згідно даних їх паспортів (а.с. 7-Ю).

При приватизації спірної квартири в порушення вимог
Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", ОСОБА_4
приватизували квартиру тільки на себе без згоди позивачки ОСОБА_1, яка
проживала з дітьми в цій же квартирі і не була позбавлена права користування
спірним житлом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до висновку,
що свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 видане 12 червня 1998 року відповідачам ОСОБА_4, слід
визнати незаконним, оскільки приватизація спірної квартири була проведена з
порушенням наведених вимог Закону України „Про приватизацію державного
житлового фонду", чим були порушені житлові права та охоронювані законом
інтереси позивачів, про що їм стало відомо в травні 2006 року.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано
визнав вимоги позивачів такими, що підлягають частковому задоволенню. У зв'язку
з тим, що оформлення права власності за сторонами при приватизації житла,
визначення часток сторін у власності квартири не входить в компетенцію органів
правосуддя, суд обгрунтовано відмовив позивачам в задоволенні цих вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими
висновками місцевого суду, тому що вважає їх правильними і заснованими на
законі.

Посилання апелянта на те, що позивачами без поважних
причин пропущений

строк позовної давності необгрунтоване, оскільки доказів
того, що позивачам було

відомо про порушення їх житлових прав в 1998 році суду першої
та апеляційної інстанції відповідачами ОСОБА_4 не надано.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що справу
розглянуто з порушенням норм процесуального права, без участі ОСОБА_5 не приймаються
до уваги колегією суддів, оскільки він неодноразово викликався до суду
своєчасно і з дотриманням вимог, передбачених частинами 9, 10 статті 74 Цивільного
процесуального кодексу України.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, по суті
не спростовують висновків суду першої інстанції, тому що зроблені судом
висновки відповідають фактичним обставинам, матеріалам справи та вимогам
закону, в зв'язку з чим оскаржуване рішення не може бути скасоване чи змінено
по суті.

При розгляді справи суд повно, об'єктивно та всебічно з
дотриманням вимог процесуального права дослідив обставини справи, дав належну
оцінку наданим сторонами доказам.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права і правових підстав для його скасування з
ухваленням по справі нового рішення не встановлено.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 303. 308, 313, 315. 317 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів Апеляційного суду АР Крим,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки
Крим від 18 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України у
двохмісячний строк з дня набрання нею законної сили.

Суддя