РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2007
року.

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого
судді Козака І.О.,

суддів
Бахметової В.Х., Демковича Ю.Й.,

при секретарі
Стець І.В.,

з участю адвоката
ОСОБА_5.,

апелянтів
ОСОБА_1, ОСОБА_2

та
представника позивача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду м. Тернополя цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 грудня 2006 року
по справі за позовом ОСОБА_4до ОСОБА_1 та ОСОБА_2

про визнання
частково недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на 1/2
частину квартири,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18.12.06 позовні вимоги
задоволено в повному обсязі, визнано недійсним договір купівлі-продажу
АДРЕСА_1в частині, що стосується покупця ОСОБА_1 Визнано ОСОБА_4 дійсним
покупцем 1/2 частини вказаної квартири та визнано за нею право власності на цю
частку.

Додатковим рішенням від 02.02.07 проведено розподіл судових витрат між
сторонами.

В апеляційній скарзі апелянти просить скасувати рішення суду, оскільки, на
їх думку, воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального
права, та винести нове, яким відмовити позивачці у задоволенні її вимог.

Порушення норм матеріального права вбачають в тому, що суд безпідставно
позбавив відповідачку ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири, невірно
застосувавши норми закону про удаваність правочину.

Щодо порушення судом норм процесу зазначають, що ОСОБА_1 є неналежним
відповідачем, так як вона самостійно придбала частину квартири, чим не порушила
прав позивача. Крім цього вказують, що судом взято до уваги неналежні докази
про передачу позивачкою грошей відповідачу ОСОБА_2 для купівлі квартири та те,
що суд не дав належної оцінки договорам купівлі-продажу, які свідчать про
наявність коштів у відповідачки ОСОБА_1 для придбання частини квартири.

У судовому засіданні апелянти підтримали вимоги скарги, пославшись на
мотиви, зазначені в ній.

Справа № 22а -
247                                       Головуючий
у 1-й інстанції - Костів О.З.

Категорія - 12                                                 Доповідач
- Демкович  Ю.Й.

Представник позивача просить відхилити
апеляційну скаргу.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення сторін та доводи

адвоката,
колегія вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду змінити,
виходячи із наступних мотивів.

У силу п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставою для зміни
рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування матеріального
або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно визначені правовідносини, які виникли між
сторонами спору та вірно оцінено докази, подані ними та досліджені в судовому
засіданні, однак невірно застосовано норми матеріального права, що регулюють ці
відносини.

Суд виходив із того, що оспорювана угода є удаваною, такою, що укладена з
метою приховати справжнього покупця, а тому визнав її в цій частині недійсною.

Із таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки він зроблений в
суперечзимогам матеріального права й застосування ст. 235 ЦК України є
невірним.

Так, згідно із нотаріально посвідченим дорученням від 04.06.04 позивачка
уповноважила відповідача ОСОБА_2 продати за ціною і на умовах на власний розсуд
належну їй на праві приватної власності АДРЕСА_2та купити на її ім'я за ціною і
на умовах на власний розсуд квартиру в м. Тернополі та зареєструвати за нею
право власності на цю квартиру.

Із показів свідка ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_2 встановлено, що доручення
видавалося для придбання квартири, більшої за розміром та кількістю кімнат від
квартири, яку уповноважила продати позивачка.

23.07.04 ОСОБА_2 продав квартиру позивачки за ціною 13500,00 доларів США, що останній
ствердив у суді першої та апеляційної інстанції.

Факт продажу
квартири за вказаною ціною підтвердила свідок ОСОБА_5

У договорі ціна
квартири визначена в розмірі 4760,00 грн.

Апеляційна інстанція, враховуючи пояснення відповідача та
покази свідка ОСОБА_5, вважає доведеним той факт, що АДРЕСА_2продана за ціною
13500,00 доларів США, а тому не бере до уваги ціну квартири, яка вказана в
провочині.

28.07.04 відповідачі придбали на підставі договору купівлі-продажу за ціною
20000,00 доларів США трикімнатну
АДРЕСА_3власниками якої у рівних частка стали позивачка та ОСОБА_1

ОСОБА_1 при укладанні даного правочину діяв в інтересах ОСОБА_4 у
відповідності з дорученням від 04.06.04.

Вартість придбаної квартири в розмірі 20000,00 дол. США не заперечується
сторонами спору, а тому колегія суддів не бере до уваги ціну правочину,
визначену в договорі в розмірі 10029,00 грн.

На ім'я ОСОБА_1 видане реєстраційне посвідчення щодо права власності на !4
частину АДРЕСА_1

Враховуючи встановлені факти, колегія суддів вважає, що позовні вимоги
позивача підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно зроблено висновок, що представником позивача
вчинено правочин з перевищенням наданих повноважень (ст. 241 ЦК України).

Так як ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, це свідчить
про те, що остання не схвалила правочину купівлі-продажу від 28.07.04 квартири
по АДРЕСА_1. За умовами доручення вона уповноважувала відповідача ОСОБА_2 лише
придбати квартиру на її ім'я.

Згідно із ст. 1004 ЦК
України повірений зобов'язаний вчинити дії відповідно до змісту даного йому
доручення.

В судовому засіданні
встановлено, що письмового договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про створення
спільної часткової власності не було.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про
власність» право спільної
часткової власності на майно виникає у випадку, коли воно придбане внаслідок
спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними.

Оскільки між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_1 не було
договору про створення спільної часткової власності, й дана квартира не
придбана внаслідок спільної праці сторін правочину і вони не об'єднувалися для
спільної діяльності, тому колегія суддів приходить до висновку, що відповідачі
діяли всупереч умов договору доручення, чим порушили права позивачки.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК
України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою, шостою ст. 203 цього Кодексу.

У силу ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній
волі.

Враховуючи встановлені факти, апеляційна інстанція вважає, що відповідачі
діяли поза волею позивача щодо придбання на ім'я ОСОБА_1 14 частини АДРЕСА_1

Тому, договір купівлі-продажу від 28.07.04 в частині покупця ОСОБА_1 вірно
визнаний судом першої інстанції недійсним, оскільки він укладений з
перевищенням повноважень повіреним, поза волею покупця та без договору про
створення спільної часткової власності.

Судом першої інстанції при постановлянні рішення не
вирішене питання щодо правовстановлюючих документів, які видані за даним
договором ОСОБА_1 Тому слід визнати недійсним реєстраційне посвідчення на ім'я
відповідачки.

Щодо визнання права власності за позивачкою на спірну частину квартири, то
апеляційна інстанція вважає, що судом першої інстанції в цій частині позовних
вимог рішення прийняте вірно, так як відповідач ОСОБА_1 уповноважувався
придбати в її користь квартиру.

Доказів про те, що відповідачі понесли будь-які витрати за даним договором
суду не подані, а тому немає підстав застосовувати реституцію.

Вищенаведене спростовує доводи апелянтів щодо
безпідставного позбавлення судом відповідачки ОСОБА_1 права власності на
частину квартири і що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводів апелянтів про те, що суд
першої інстанції не врахував договору купівлі-продажу від 28.07.04 за яким
ОСОБА_1 продала належну їй на праві власності двокімнатну квартиру по АДРЕСА_4,
а тому мала кошти для придбання частини квартири за договором, який
оспорюється, оскільки жодних доказів про використання виручених коштів на
придбання квартири по АДРЕСА_1 не подано.

Керуючись ст.
ст. 218, 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 грудня 2006 року
змінити, виклавши його в наступній редакції.

Позов
задовольнити.

Визнати
недійсним договір купівлі-продажу АДРЕСА_1,
посвідченого     28.07.06    приватним
нотаріусом

Тернопільського
міського нотаріального округу ОСОБА_6, в частині, що стосується .покупця
ОСОБА_1.

Визнати недійсним реєстраційне посвідчення, видане Тернопільським міським
БТІ на ім'я ОСОБА_1 щодо права власності на 1/2 частину АДРЕСА_1 НОМЕР_1.

Визнати ОСОБА_4дійсним покупцем 1/2 частини АДРЕСА_1та
визнати за нею право власності на цю частину квартири.

У решті рішення
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців.