АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22 - 159                                   Головуючий у 1-й інстанції: Ярошенко А.Г.
2007 р.                                                  Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

«11» січня 2007 р.                                                                     м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого                                       Кочеткової І.В.,

Суддів                                                  Полякова О.З., Давискиби Н.Ф.,

При секретарі                                       Вертелецькій І. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від "06" листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, орендного підприємства Запорізьке міжміське бюро
технічної інвентаризації (далі -ОП ЗМБТІ) про визнання права
власності на об'єкт нерухомого майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, Запорізької міської ради, ОСОБА_5 про визнання права власності на будинок та усунення перешкод в користуванні власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, ОП ЗМБТІ про визнання права власності на об'єкт нерухомого
майна.

Зазнач$в, що АДРЕСА_1 був збудований у 1957 році його батьком ОСОБА_6, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_1:

Посилаючись на те, що ОП ЗМБТІ відмовляє йому у видачі право установчих документів на спірний будинок через те, що батько
самочинно збудував будинок, просив суд визнати за ним право власності на нього.

У вересні 2005 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, Запорізької міської ради, ОСОБА_5
про визнання права власності на будинок в порядку спадкування і
усунення перешкод в користуванні власністю.

Просив визнати за ним право власності на спірний будинок, який у 1959 році самочинно збудував його дід ОСОБА_7, а також виселити із нього ОСОБА_4, який
орендує цей будинок.

Ухвалою судді Комунарського районного суду від 3 жовтня 2005 року позови ОСОБА_1 і ОСОБА_3 об'єднані в одне провадження (а.с. 16).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2006 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок
літ.„Д", розташований на АДРЕСА_1

Усунено ОСОБА_3 перешкоди в
користуванні власністю.

Виселено з будинку „Д" по
АДРЕСА_1 ОСОБА_1

ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне
та неправильне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи,
просять скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким задовольнити
позов ОСОБА_1 в
повному обсязі.

Вислухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За змістом ст.311ч.1 п.4 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд вирішив
питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь-у справі.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що самочинне будівництво було здійснено у 1959 році його померлим дідом, а тому за ОСОБА_3 як за
спадкоємцем померлого необхідно визнати право власності на спірний
будинок.

Проте таких висновків суд дійшов без всебічного, повного і об'єктивного з'ясування фактичних обставин справи, прав і обов'язків
сторін, з порушенням норм матеріального і процесуального
права, а тому з ними не можна погодитись.

Із матеріалів справи вбачається, що спірний будинок розташований на
земельній ділянці АДРЕСА_1 (а. с. 9).

На зазначеній земельній ділянці розташоване домоволодіння, власниками
якого, а отже і землекористувачами, станом на
жовтень 1999 року ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_3 не являлися (а.с. 8).

На порушення вимог ст.ст.10, 212, 213 ЦПК України суд першої інстанції не
з'ясував, хто являється власником (користувачем)
земельної ділянки, на якій розташована спірна споруда, на
момент вирішення спору, не притягнув їх до участі у справі, хоча вирішував
питання, в тому числі і про їх права і обов'язки; не перевірив, чи не порушує
самочинне будівництво права інших осіб, чи відповідає спірна споруда
будівельним, технічним, санітарним тощо вимогам, не встановив коло спадкоємців ОСОБА_7

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення
спору, оскільки за змістом ст.ст.328, 331, 376 ЦК право власності набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає
із закону або незаконність набуття не встановлена судом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна,
не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнано за особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особо, яка здійснила
самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила
самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Особа, яка
здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно
визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Приймаючи рішення про виселення ОСОБА_4, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що об'єкт власності - жиле приміщення, тому режим проживання в ньому регулюється
нормами ЖК.

Розглядаючи питання про усунення перешкод у користуванні будинком, суд мав з'ясувати, на які передбачені законом підстави для
виселення ОСОБА_8. посилається ОСОБА_3, оскільки відповідно до ст.9 ЖК ніхто не може бути обмежений
у праві користування житлом інакше як з підстав і в порядку, встановленому цим
кодексом.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення
спору, оскільки відповідно до ст.4 Закону України „Про власність" власник,
здійснюючи свої права, зобов'язаний не порушувати
права і охоронювані законом інтереси інших громадян.

За таких обставин рішення суду не можна визнати таким, що відповідає
вимогам закону і матеріалам справи, а тому воно підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 311 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від "06" листопада 2006 року по цій справі скасувати, а
справу направити на новий розгляд до того ж суду в іншому складі
суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
проте може бути

оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України

протягом двох
місяців.