У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 березня 2007 року                                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Барсукової В.М.,

Балюка М.І.,

Григор'євої Л.І.,

Берднік І.С., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Одеської міської
ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спільно
придбане майно,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2003 року позивач,
звернувшись до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину
спільно придбаного майна, зазначав, що 7 травня 1999 року ним та ОСОБА_2 було
спільно придбано квартиру АДРЕСА_1, а 25 листопада 1999 року - викуплено
підвал, розташований  під  цією
квартирою  з  метою
переобладнання  під  магазин “Лотос Миру”. Правовстановляючі
документи були оформлені на відповідача, хоча на витрати на придбання та
переобладнання нерухомості, які склали 25 тис. доларів США, кожний вніс по
12500 доларів США, а на суму 26 тис.
доларів США узято товарний кредит.

17 грудня 2000 року між ними був укладений договір-узгодження про спільну
діяльність і право власності на придбану нерухомість.

Через деякий час ОСОБА_2 повідомив, що після погашення кредиту поверне
ОСОБА_1 12500 доларів США та не визнає за ним прав ні на квартиру, ні на
підвал. Після доповнення та уточнення своїх вимог позивач просив визнати
договір купівлі-продажу квартири дійсним, однак за участю двох покупців, його
та відповідача, а договір купівлі-продажу
підвалу під квартирою - частково недійсним у частині покупця; визнати
право власності на 1/2 частину квартири та підвалу.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2005
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26
грудня 2005 року, позов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1,  укладений 7 травня
1999 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з одного боку, та ОСОБА_2, з другого боку,
і таким, що укладений за участю двох покупців - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Визнано
частково недійсним договір купівлі-продажу підвального приміщення, яке
знаходиться під квартирою АДРЕСА_1, укладений 25 листопада 1999 року між
Одеською міською радою, з одного боку, і ОСОБА_2, з другого боку.  Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину вказаних квартири та підвального приміщення.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2
просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішить справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, задовольняючи вимоги ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання  за  ним
права  власності  на  1/2
частину  квартири АДРЕСА_1, керувався ч.
1 ст. 48, ч. 2 ст. 58, ст. 47 ЦК України (1963 року), які передбачають визнання
угод недійсними.

Крім того, визнаючи договір купівлі-продажу квартири, який був укладений на
Одеській універсальній біржі товарів та послуг, дійсним, суд не врахував, що ця
угода укладалася між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, а
позивач не був стороною вказаного договору.

У порушення вимог ст. 213 ЦПК України суд залишив поза увагою, що на час
вирішення  даної  справи
рішенням  того  ж
Приморського   районного  суду м. Одеси від 24 лютого 2004 року договір
купівлі-продажу  спірної  квартири
від 7 травня 1999 року, укладений на Одеській універсальній товарній
біржі товарів і послуг, вже був визнаний дійсним. На підстав вказаного рішення
відповідачу видано свідоцтво на право власності на спірну квартиру, яке
зареєстровано в БТІ.

За таких обставин позивач при наявності доказів міг ставити питання про
визнання  частково  недійсним свідоцтва  про
право   власності   на
ім'я  ОСОБА_2 щодо покупця, однак
такого позову він не заявляв.

Суд у рішенні також зазначив, що договір - узгодження  від 17 грудня 2000 року, укладений між
сторонами, має правову природу договору про сумісну діяльність, а тому можуть
бути застосовані правила ст. ст. 161, 162 ЦК України (1963 року).

Оскільки суд фактично не з'ясував, які правовідносини виникли між
сторонами, застосував норми матеріального права, які регулюють інші
правовідносини, ніж заявлені позивачем, то постановлені судові рішення
підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2005 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2005 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                                   В.М.
Барсукова

Л.І.
Григор'єва

М.І.
Балюк

І.С.
Берднік