АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________ у м.
Феодосії__________________________________
Справа № 22-ц-23-Ф/07                        Головуючий суду першої інстанції Кириленко Л.О.
Суддя-доповідач Полянська В.О.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого   - Моісеєнко Т.І.,

суддів               - Полянської В.О.,

Іщенка В.І. при секретарі -   Піцик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства „Феодосійський приладобудівельний завод",
ОСОБА_2,ОСОБА_3, виконавчого комітету Феодосійської міської ради про визнання
її права на користування жилою площею, спонукання до укладення договору жилого
найму, визнання ордера недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 таОСОБА_3 на
рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 20 жовтня
2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2005 року ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом до ВАТ „Приладобудівельний завод" про визнання
права користування житловим приміщенням.

У травні 2005 року позивачка
звернулася до суду з додатковими позовними вимогами до ВАТ «Феодосійський
приладобудівельний завод» і ОСОБА_2 про визнання ордеру недійсним та виселенні
ОСОБА_2

У листопаді 2005 року позивачка
звернулася до суду з додатковим позовом до ВАТ «Феодосійський
приладобудівельний завод», ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Феодосійському міськвиконкому і
просила визнати ордер НОМЕР_1
від 24 січня 2005 року, виданий
ОСОБА_2 на вселення до жилої кімнати площею 10,9 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1
недійсним; виселити з цієї кімнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без надання іншого жилого
приміщення; визнати за позивачкою права на користування квартирою АДРЕСА_1; зобов'язати
ВАТ «Феодосійський приладобудівельний завод» укласти із позивачкою договір
найму жилого приміщення на спірну квартиру.

Вимоги
мотивовані тим, що в 1993
році, в зв'язку з трудовими відносинами їй була надана кімната в гуртожитку
для проживання малих сімей, розташованому в будинку АДРЕСА_1, який належав
відповідачеві. З 1996 року вона з двома дітьми займає в цьому ж гуртожитку
окрему квартиру НОМЕР_2, яка складає з двох кімнат площею 19,8 кв.м, та 10,9 кв.м., коридору
площею 3,2 кв. м.
та ванної кімнати площею 3,10
кв.м. У січні 2005 року ВАТ
«Феодосійський приладобудівельний завод» видав ОСОБА_2 ордер на вселення в
займану нею жилу кімнату площею 10,9
кв.м. Остання вселилась у спірну кімнату, а також посилила до неї свою
матір ОСОБА_3

Рішенням
Феодосійського міського суду АР Крим від 20
жовтня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені: визнане ордер НОМЕР_1
від 24 січня 2005 року, виданий
ОСОБА_2 на право заняття кімнати площею 12,0
кв.м, в комунальній квартирі НОМЕР_3 будинку
АДРЕСА_1 - недійсним;
визнане за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням у комунальній
квартирі НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_1; зобов'язане
ВАТ «Феодосійський приладобудівельний завод» укласти з ОСОБА_1 договір найму
житлового приміщення на право користування житловим приміщенням в квартирі НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_1; виселено
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із кімнати площею 10,9
кв.м, квартири НОМЕР_2
будинку АДРЕСА_1 з
правом поселення в раніше займані житлові приміщення.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення, вважаючи його таким, що не
відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи. В
обґрунтування вимог своєї скарги апелянти посилаються на те, що їм було виданий
ордер на заселення жилої кімнаті площею 12
кв.м, у квартирі АДРЕСА_1, проте
ОСОБА_1 ордера на спірну кімнату не отримувала. Тому вважають, що рішення суду
в частині визнання ордеру НОМЕР_1
від 24 січня 2005 року за кімнату 12,0 кв. м. є
неправомірним.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи
рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд виходив з того, що ордер,
виданий ОСОБА_2 на займане жиле приміщення є недійсним.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується , вважає його
обґрунтованим.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_1 з 25
травня 1981 року по 18 вересня 1995 року перебувала
з ВАТ «Феодосійський приладобудівельний завод» у трудових відносинах. З посади
була звільнена в зв'язку з доглядом за хворою дитиною (а.с. 100).

13 січня 1983
року на підставі рішення профспілкового комітету ОСОБА_1 був виданий ордер
на право зайняття кімнати НОМЕР_4
у гуртожитку для малих сімей ФПЗ за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 100). У 1988 році ОСОБА_1 на
склад сім'ї з трьох осіб в цьому ж гуртожитку була надана інша кімната площею 19,8 кв.м, у квартирі
НОМЕР_2. У 1996 році позивачка
зі згоди адміністрації ФПЗ зайняла звільнену у цьому блоці другу кімнату площею
10,9 кв.м.,
де мешкає з сім'єю до цієї пори. У січні 2005
року ВАТ «Феодосійський приладобудівельний завод» видав ОСОБА_2 ордер на
вселення в займану нею жилу кімнату площею 10,9 кв.м.

Рішенням
виконкому Феодосійській міській ради від 15
серпня 2003 року НОМЕР_5 про затвердження
акта міжвідомчої комісії виконкому від 11
серпня 2003 року про
признання гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 жилим будинком з комунальними квартирами (а.с. 33).

Рішенням 19 сесії 23 скликання від 26 вересня 2003 року НОМЕР_6 будинок АДРЕСА_1
переданий територіальній громаді м. Феодосії в особі Феодосійської міської ради
(а.с. 187), тобто
власником будинку є територіальна громада м. Феодосії в особі Феодосійської
міської ради.

Відповідно ст. 51 ЖК України жилі
приміщення в будинках житлового фонду місцевих надаються громадянам виконавчим
комітетом районної, міської селищної сільської ради за участю комісії з
житлових питань.

Проте, з
матеріалів справи вбачається, що ордер НОМЕР_1
на заселення кімнати площею 12
кв.м. у комунальній квартирі 32/а за адресою: АДРЕСА_1 був виданий
ОСОБА_2 ВАТ «Феодосійський приладобудівельний завод» на підставі сумісного
рішення з профспілковим комітетом заводу від 24 січня 2005 року.

Відповідно до
вимог ст. 58 ЖК
України ордер на вселення у жиле приміщення видається виконавчим комітетом місцевої
ради, він є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може
бути виданий лише на вільне жиле приміщення.

З матеріалів
справи вбачається, що спірна  жила
кімната на час видачі ордеру була зайнята
сім'єю   ОСОБА_1   Про
цей   факт   було
відомо   ВАТ   «Феодосійський приладобудівельний завод» ,
що підтверджується    рішенням третьої
постійної сесії міжобласного суду у м. Феодосії від 07 липня 2001 року по
справі за позовом ОАО ФРЗ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості оплати за
користування гуртожитком за період з лютого 1998 року по грудень 2000 року,
яким встановлено, що ОСОБА_1 проживає з сім'єю у гуртожитку, який належить
ОАО  ФРЗ
і  користується двома кімнатами,
двома балконами, тамбуром і санузлом (а.с. 5). Тобто відповідач на протязі
восьми років визнавав за ОСОБА_1 право на користування квартирою НОМЕР_2, з позовом про її
виселення до суду не звертався.

Згідно ч. З ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Тому, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею
права користування двома спірними кімнатами - площею 19,8
кв.м, і 10,9 кв.м,
обґрунтовані і підлягають задоволенню.

З вищенаведеного вбачається, що
видача ордеру на вселення не може суперечити

вимогам Житлового кодексу України.
Проте, ордер на вселення в жилу кімнату площею

12
кв.м. у квартирі АДРЕСА_1, був
виданий

ОСОБА_2 неправомочним на це органом
і тому він є нікчемним, тобто таким, що не

породжує ніяких прав.

Відповідно ч. 2 ст. 215 ЦК України
нікчемний правочин є недійсним, якщо його недійсність встановлена законом.

Оскільки ордер, на підставі якого ОСОБА_2 вселилась у
спірну кімнату, а пізніш вселила до неї свою матір ОСОБА_3, та зареєструвались
за адресою цієї кімнати є чемним, колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку про виселення відповідачів з кімнати
площею 10,9 кв.м.
квартирі АДРЕСА_1.

Крім того, з
матеріалів справи вбачається, що спірний ордер був виданий на жилу кімнату
площею 12 кв.м. у
квартирі АДРЕСА_1, Проте
технічна документація Феодосійського МБРТІ на будинок АДРЕСА_1 не містить
квартири НОМЕР_3 і
кімнати з жилою площею 12
кв. м.

Колегія суддів
вважає, що ця обставина також є підставою для визнання ордеру НОМЕР_1 від  4
січня 2005 року на
заселення спірної жилої кімнати недійсним.

Доводи апелянтів про те, що рішення
суду не відповідає нормам матеріального права фактичним обставинам справи, є
необгрунтованими, такими, що спростовуються матеріалами справи, і не можуть
бути прийняті до уваги.

Судова колегія
вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі досліджених
доказів, яким надана належна правова оцінка. Судом правильно встановлені
фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин і постановлене
рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального закону.

Керуючись   ст.ст. 303,
п. 1 ч. 1 ст.   307,
309, 313, 314, 315, 319   ЦПК
України колегія суддів судової палати у цивільних справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну   скаргу
ОСОБА_2   та   ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Феодосійського міського
суду Автономної Республіки Крим від 20 жовтня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з
дня проголошення, однак

може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом
двох місяців з дня набрання

законної сили.