суд Запорізької області
Справа № 22- 234
/ 2007 р.                                         Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко А.І.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2007
року                                                                           м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:                 Ломейка В.О.

Суддів:                           Подліянової Г.С.

Бабак A.M.

При секретарі:           Степановій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від "07" листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визначення порядку користування земельною
ділянкою, усунення перешкод в користуванні надвірними будовами та спорудами, -

ВСТАНОВИЛА:

.

У вересні 2005 року   ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4., ОСОБА_5, ОСОБА_2 звернулися до суду до ОСОБА_6 про
визначення порядку користування

земельною  ділянкою,
усунення  перешкод  в
користуванні   надвірними  будовами
та

спорудами.

В обґрунтування вимог позивачі   зазначили, що   домоволодіння АДРЕСА_1  належить: 1/3 частка - ОСОБА_1,
ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5; 1/3
частка - ОСОБА_2; 1/3 частка - ОСОБА_6. Земельна
ділянка даного
домоволодіння   знаходиться в спільному
користуванні. ОСОБА_6, порушуючи принцип
добросусідства, користується більшою часткою земельної ділянки. Крім того, він
самочинно перегородив    горище будинку, чим перешкоджає    позивачам
проходу на горище,  його
облаштуванню.
Вважають,  що  горище повинно  бути
поділене у відповідності до
часток в праві   власності на будинок.
Також   ОСОБА_6 самочинно збудував у дворі спільного користування альтанку
літ. "01", яка своїм дахом навісає над гаражем літ. "НІ", що заважає ремонту даху. В зв'язку з чим
позивачі просили визначити

порядок користування земельною ділянкою та горищем
пропорційно   долям   у праві

2

власності,
зобов'язати ОСОБА_6  усунути перешкоди в
користуванні надвірними будовами та спорудами шляхом зносу частини даху
альтанки "01", вивезення з двору сміття, прибирання дров та бочок у
свої сараї.

Рішенням
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від "07"
листопада 2006 року в задоволені позову позивачам відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
посилаючись на те, що воно постановлено з порушенням норм матеріального і
процесуального права, невірного встановлення обставин, які мають значення для
справи, просять суд скасувати рішення та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які брали участь у розгляді
справи, вивчивши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до
п.5 ст. 311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд
розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом першої
інстанції.

На порушення вимог ст.ст.214,215 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в
п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29
грудня 1976 року №11,, Про судове
рішення", рішення суду не містить висновків по суті всіх заявлених вимог.

Як видно з
матеріалів справи суд взагалі не розглянув вимоги позивачів про усунення перешкод в користуванні власністю, а саме
- вивезення з двору гною, перенесення бочки, дров і іншого майна, які не
були предметом дослідження і в судовому рішенні про них не йдеться.

Крім
зазначеного, відмовляючи у задоволенні позову в частині усунення перешкод в
користуванні надвірними будовами, спорудами та визначенні порядку користування горищем усім п'ятьом позивачам,
районний суд послався на сплив позовної давності для захисту порушених
прав, тому що спірний гараж збудований в 1983 році, альтанка в 1993 році, перегородка на горищі встановлена в 1990-1995
роках, а до суду з зазначеним позовом позивачі звернулися в вересні 2005
року.

Однак погодитися
з таким висновком суду не можна, оскільки він є необгрунтованим, не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи сім'ї
ІНФОРМАЦІЯ_1 в складі: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5(
прізвища змінені відповідно до свідоцтв про одруження від 09 вересня 2000 року,
від 09 жовтня 1999 року), згідно свідоцтва про право власності на житло від
29.09.1995 року у порядку приватизації державного житлового фонду належить на
праві загальної сумісної власності 13 частина житлового будинку з надвірними
будовами і спорудами, що складає окрему житлову квартиру АДРЕСА_1 в місті
Бердянську (а.с. 13). У цьому ж володінні 13 частина належить на праві
власності у порядку приватизації ОСОБА_2
на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.05.2004
року (а.с.7), до суду із позовом ОСОБА_2
звернувся у вересні 2005 року.

Відповідно до
ст.257 ЦК України
загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто строк,
визначений ст.. 257 ЦК України ОСОБА_2, не пропустив.

ПозивачіОСОБА_4 і ОСОБА_5 після
отримання свідоцтва про право власності на житло деякий час були неповнолітніми.

Згідно з ч. З ст. 261 ЦК України у разі порушення цивільного
права або інтересу неповнолітньої особи позовна
давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Правила
Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів,
строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив
до набрання

3

чинності цим Кодексом. Суд у рішенні дійшов висновку, що строк позовної
давності сплив для всіх позивачів до набрання
чинності ЦК України. У такому випадку згідно ст.. 76 ЦК України ( в редакції 1963 року)
перебіг позовної давності починається від дня, коли особа могла дізнатися про порушення свого права. Такі ж положення зазначені в ст.. 261 ЦК України в редакції 2004 року. З
матеріалів справи вбачається, що подружжя Падалко довідалося про наявність перегородки на горищі, коли в літку 2005 року
вирішило відремонтувати дах.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визначення порядку користування спірною земельною ділянкою суд першої інстанції не взяв
до уваги рішення виконкому Бердянської міської ради від
17.01.1969 року № 17 про виділ земельної ділянки з відповідним актом відбивки меж, а також рішення виконкому від 11.03.1993
року № 135 про виділ жилих будинків „Я",
„ Г" з АДРЕСА_1 в окреме домоволодіння АДРЕСА_2 з наданням земельної
ділянки площею 470 кв.м., що реалізоване актом  НОМЕР_1 від 01.04. 1993 року про відбивку меж і встановленням межових знаків між виділеною ділянкою
та спірною (а.с.36).

За таких обставин рішення суду не можна вважати законним і обґрунтованим, воно підлягає скасуванню з направленням справи на новий
розгляд до того ж суду в іншому складі суду.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід врахувати наведене, більш повно та всебічно дослідити обставини справи та
постановити рішення у відповідності до вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303,307, 311, 313, 314,317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 7
листопада 2006 року по цій справі скасувати,
а справу направити на новий розгляд до того ж суду в іншому складі
суду.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців.