АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем
України

„ 21
" березня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області

в складі:

головуючого -
судді    Головчук С.В.

суддів:                                               Павицької
Т.М.,

Миніч Т.І.,

при секретарі судового

засідання                                          Прищепа
О.А.,

з участю сторін
та адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу. ОСОБА_2, подану через
представника ОСОБА_3

на рішення
районного суду м.Житомира від 19
січня 2007 року

у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, відділу реєстрації актів цивільного стану
Житомирського міського управління юстиції, першої Житомирської державної
нотаріальної контори про визнання недійсними шлюбу та заповіту,

встановив:

У лютому 2005 року ОСОБА_2
через свого представника ОСОБА_3. звернулася до суду з позовом. Просила визнати
недійсними: - шлюб,
укладений між ОСОБА_5 і відповідачкою ОСОБА_4 та зареєстрований 11 вересня 1999 року;

-
заповіт від 10 вересня 2001 року від імені ОСОБА_5, на користь
ОСОБА_4 При цьому зазначала, що ОСОБА_5, є її
дідусем (дядьком її матері).
У листопаді 1993 року
останній склав на її користь заповіт. Після смерті дідуся у ІНФОРМАЦІЯ_1 їй
стало відомо про те, що він перебував у шлюбі з відповідачкою та склав заповіт
на її користь. Вважає, що шлюб та заповіт є недійсними, оскільки шлюбних
стосунків померлий з відповідачкою не підтримував, згоди на шлюб не давав,
заповіт не підписував, відповідачка лише здійснювала догляд за померлим, за що
отримувала відповідну плату.

Рішенням  районного
суду м.Житомира від 19 січня 2007 року ОСОБА_2
відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_4, відділу

Справа № 22ц/734                                         Головуючий
у суді 1-ї інстанції
Котік Т.С.

Категорія 41                                                   Суддя-доповідач
Миніч Т.І.

2

реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського
управління юстиції, першої Житомирської державної нотаріальної контори про
визнання недійсними шлюбу та заповіту за безпідставністю вимог.

У поданій через
свого представника апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування
зазначеного рішення з ухваленням нового -
про задоволення її вимог, посилаючись на те, що судом порушені норми
матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам
справи, зібраним доказам суд дав неправильну оцінку. Зокрема зазначає, що суд
неправильно оцінив покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
з показів яких вбачається, що відповідачка лише доглядала померлого і не була
його дружиною. Пояснення представника РАГСу та нотаріуса апелянт вважає
неправдивими. На думку апелянта, суд не взяв до уваги ту обставину, що після
перенесеного інсульту померлий не міг писати та погано розмовляв. Апелянт також
вважає, що суд недостатньо дослідив висновки експертиз та дав їм неправильну
оцінку.

Розглянувши
справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до
копії актового запису про шлюб 11
вересня 1999 року був
зареєстрований шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.23). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Підстави
визнання шлюбу недійсним передбачені ст.45 КпШС, який діяв на час його
укладення.

Свої вимоги
позивачка обґрунтовувала тим, що на укладення оспорюваного шлюбу не було згоди ОСОБА_5

Проте, суд
першої інстанції правильно вважав, що такі обставини не знайшли свого
підтвердження і спростовані зібраними по справі доказами. Зокрема, допитана
судом представник РАГСу Згоннікова І.Б., яка реєструвала оспорюваний шлюб,
пояснила, що знала ОСОБА_5, по
спільній роботі і підтвердила, що і заява на укладення шлюбу, і реєстрація
шлюбу відбувалась за особистої участі ОСОБА_5.
Такі пояснення позивачкою не спростовані і свідчать про вільне бажання ОСОБА_5 укласти шлюб з
відповідачкою.

Крім того,
допитані судом свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15 підтвердили, що відповідачка із померлим проживали як подружжя та вели
спільне домашнє господарство. Це також підтверджує, що ОСОБА_5 мав намір саме
укласти шлюб з відповідачкою, а не угоду про надання йому оплачуваних послуг по
догляду. Покази допитаних свідків суд всебічно та об"єктивно дослідив та
дав їм правильну оцінку.

Висновки
почеркознавчої експертизи висновків суду не спростовують. Тому в цій частині
рішення є обгрунтованим.

Правильними
також є висновки суду щодо вимог позивачки про визнання недійсним заповіту,
виходячи з наступного.

Відповідно до
копії заповіту від 10 вересня 2001 року ОСОБА_5 належну йому
квартируНОМЕР_1 по
АДРЕСА_1 заповідав ОСОБА_5 (а.с.7).

Позивачкою не доведено, що ОСОБА_5 не підписував
вказаний заповіт. Пояснення нотаріуса ОСОБА_16 нічим не спростовані.

3

Проведена судом повторна почеркознавча
експертиза доводів позивачки не підтвердила (а.с.181-187). Суд першої інстанції обгрунтовано послався в рішенні саме
на висновок цієї експертизи, оскільки він зроблений після більш повного
з"ясування обставин справи та після надання більшої кількості зразків
підпису померлого ОСОБА_5
Зазначений висновок експертизи позивачкою також не спростований.

Апеляційним
судом не перевіряються доводи апеляційної скарги в тій частині, що заповіт не
міг бути підписаний померлим ОСОБА_5 через те, що після перенесеного інсульту
він взагалі не міг писати, оскільки про такі обставини позивачка в поданій до
суду першої інстанції позовній заяві не повідомляла і не надала доказів на їх
підтвердження.

Суд повно  та
об"єктивно
з"ясував  всі  обставини
справи, зібраним в ході розгляду справи доказам дав правильну оцінку.

За таких
обставин, рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст.209,307,308,313-315
ЦПК України , суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану через

представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення  районного
суду м.Житомира від 19 січня

2007 року
залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного
Суду

України
протягом двох місяців з дня її проголошення.