Справа №
22-1613                                                      Головуючий
Категорія-30                                                               суддя-
Доповідач: суддя - Сукманова Н.В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

23 лютого   2007року                                         м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у складі головуючого:

судді Новодворської
О.І.

суддів: Сукманової Н.В. , Кіянової С.В.

при секретарі Писаревій Ю.Г.

з
участю   позивачів    ОСОБА_1,
ОСОБА_2,   відповідачки    ОСОБА_3,    її

представника ОСОБА_4., представника
органу опіки та піклування   Гнеденко
В.М.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщення апеляційного суду в м. Донецьку
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Будьонівського районного суду м.Донецька від 28 листопада 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення із квартири, та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи КП „ Ремонтник „ Орган опіки
та піклування Виконавчого комітету Будьонівської в м. Донецьку Ради    про
усунення перешкод в користуванні
жилим приміщенням   та
вселення   ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.,
ОСОБА_2. подали апеляційну скаргу на рішення Будьонівського районного суду
м.Донецька від 28 листопада 2006 року , яким позовні вимоги ОСОБА_3. задоволені
, вирішено усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням та вселити
ОСОБА_3. ,та її сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народження в квартиру №АДРЕСА_1 в
м. Донецьку. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. та ОСОБА_2. до   ОСОБА_3.    про виселення із квартири
відмовлено.

Просили рішення
суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення їх позовних вимог , а в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3.
- відмовити у повному обсязі, оскільки ,
висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи , бо вони не
погоджувались на вселення ОСОБА_3.
в їх квартиру, вона не провадила сплати за комунальні послуги, і не має
права на проживання в їх квартирі у зв*язку з чим порушується їх право
власності на жиле приміщення. Судом також не було враховано, що квартира
складається   з двох кімнат у одній з яких
проживає вона ,  а в  іншій її
чоловік, який хворий

на туберкульоз. Крім того, ОСОБА_3.
забезпечена житлом у будинку своїх батьків. Вважають, що ОСОБА_3. була членом
сім*ї їх померлого сина ,
який був власником 14
частини квартири , а не
всієї квартири і тому права користування всією спірною квартирою не має.
Рішення суду про задоволення позовних вимог , щодо усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням
вважають позбавленням їх права власності на зазначену квартиру.

Вислухавши
доповідача, учасників процесу ,
перевіривши матеріали цивільної справи , апеляційний суд, приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3. та син позивачів ОСОБА_6. з

1998 року
проживали в незареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 в них
народився син

ОСОБА_5 . Сім*я
проживала в квартирі №АДРЕСА_2 в м.

Донецьку , після
продажу якої  вони вселилися  в квартиру        №
АДРЕСА_1 в м. Донецьку ,
яка належала ОСОБА_1. та її сину ОСОБА_6. по 1/2 частині де і мешкали до
дня смерті ОСОБА_6., позивачі не заперечували
проти цього.

Позивачі
ОСОБА_1. та ОСОБА_2. проживали у буд.АДРЕСА_3 в м. Донецьку та після того, як
їх син захворів, наприкінці 2004
року , поселилися
в спірну квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6. помер.
Після його смерті відкрилась спадщина ,
і ОСОБА_1 стала власницею 4/6
частини квартири , ОСОБА_2.
- 1/6 частини , і їх онук
ОСОБА_5   також   на 1/6
частини спірної квартири.

Мешкаючи в одній
квартирі , позивачі
поставили питання про виселення відповідачки відповідно зі ст. 116,157 ЖК україни.

Відповідно п.4
ст. 156 ЖК
України до членів сім*ї власника будинку (квартири ) належать особи , зазначені в ч.2
ст. 64 ЖК
України це є дружини наймача їх діти і батьки . Членами сім*ї наймача може бути визнано й інших осіб , якщо вони
постійно проживають разом з наймачем   і
ведуть з ним спільне господарство.

В ч. 4 ст. 156 ЖК України також
зазначено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири ) не позбавляє їх
права   користування займаним
приміщенням.

Згідно зі ст. 157
ЖК України ,
членів сім*ї        власника   жилого
будинку (квартири )

може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК
України відповідно до якої ,
якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи , які проживають разом з ним,систематично руйнують чи
псують жиле приміщення ,
або використовують його не за призначенням , або систематичним порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку , а заходи
запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними , виселення винних
на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без
надання   іншого жилого приміщення.

В п.17 Постанови
Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985
року № 2 „ Про
деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України „ зазначено, що
при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які
систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при
триваючий антигромадській поведінці виселення винного може статися і при
повторному порушенні , якщо
раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних
результатів. Маються на увазі ,
зокрема, заходи попередження ,
що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ , адміністративними
комісіями виконкомів, а також
заходи громадського впливу, вжиті на зборах
жильців   будинку   чи членів ЖБК, трудових колективів , товариськими

судами
й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача
( незалежно від
прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Однак, позивачі поставивши питання про виселення в
обгрунтування своїх вимог не надали відповідних доказів, які передбачені
вищезазначеним законом, на підставі чого судом першої інстанції було правильно
відмовлено ОСОБА_1. та ОСОБА_2. у задоволенні їх позовних вимог.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_3. про усунення перешкод в користуванні спірним жилим
приміщенням та вселення в нього,
суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що вона була членом сім*ї
власника квартири - померлого
ОСОБА_6. і є матір*ю ОСОБА_5. ,
який також є власником 1/6
частини квартири , і вона
зобов*язана у відповідності зі ст. 12
Закону України „ Про
охорону дитинства „ виховувати
дитину, піклуватися про її здоров*я ,
фізичний , духовний
і моральний розвиток, навчання,
створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати
гідність дитини, готувати
до самостійного життя та праці.

Перевіривши
доводи апеляційної скарги в межах оскарження, а вони вже перевірялись , як при розгляді
справи судом першої інстанції,
так і були перевірені апеляційним судом, який прийшов до висноку ,що суд
першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і
процесуального права і тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1.
та ОСОБА_2.    немає.

Таким чином,
розглядаючи справу, суд всебічно, повно і об'єктивно, згідно з наданими
доказами розглянув спір, прийняв правильне рішення.

Керуючись ст.ст. 307ч.1.п. 1,308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_2 -відхилити.

Рішення Будьонівського районного
суду м.Донецька    від 28 листопада   2006
року - залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двох
місяців з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції.