Справа №2045
інстанції Стоілова Т.В.
Категорія 39________________________________ Доповідач Лук'янова С.В._____________
УХВАЛА Іменем України

26 лютого 2007
року       Апеляційний суд Донецької
області у складі :

головуючого судді Червинської М.Є. суддів Лук'янової С.В., Алексєєва А.В.

при секретарі
Мартіросовій А.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті
Донецьку цивільну справу за

апеляційною скаргою відповідача Державного відкритого
акціонерного товариства

„Красноармійськшахтобуд" на рішення
Красноармійського міськрайонного суду

Донецької області від 21 грудня 2006
року у справі за позовом ОСОБА_1          до        Державного       відкритого       акціонерного       товариства

„Красноармійськшахтобуд"      про
стягнення   середнього   заробітку
за   час   затримки розрахунку при звільненні.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивачки і представника
відповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд

встановив:

В апеляційній
скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення Красноармійського
міськрайонного суду від 21
грудня 2006 року і
ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову через
порушення судом норм матеріального права. Відповідач мав заборгованість по
заробітній платі перед позивачкою на час звільнення останньої, але в цій
заборгованості немає провини відповідача. Крім того, позивачкою пропущений
строк для звернення до суду, передбачений ст..233
КЗпП України (а.с.67-70).

В судовому
засіданні апеляційного суду представник відповідача повністю підтримав доводи
апеляційної скарги і додатково пояснив, що не оспорює визначену судом першої
інстанції суму середнього заробітку, стягнутого на користь позивачки, але
вважає, що ця сума не може бути стягнута з відповідача, оскільки відсутня
провина відповідача у невиплаті позивачці належних при звільненні сум;
позивачка не визнала апеляційну скаргу і просила залишити без зміни рішення
суду першої інстанції.

Рішенням
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2006 року позов
задоволено частково і з відповідача на користь позивачки стягнуто: 9850 грн. 56 коп. - середній
заробіток за час затримки розрахунку при звільненні і 37 грн. 50 коп. - судові витрати
на надання юридичної допомоги; на користь держави з відповідача стягнуто
державне мито в сумі 51 грн.

Цим рішенням
встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 12 листопада 1999 року по 31 жовтня 2005 року і   була звільнена на

підставі п. 1 ст.40 КЗпП
України; позивачка працювала головним бухгалтером Красноармійської автобази - структурного
підрозділу відповідача. 20
жовтня 2006 року
відповідач виплатив позивачці заборгованість із заробітної плати. Середньоденна
зарплата позивачки складає: (853,38
грн. (вересень 2005 року) + 854,62 грн. (жовтень 2005 року)): 43 робочі дні = 39,72 грн. Відповідач
не провів з позивачкою розрахунок у день звільнення, тому за весь час затримки
по день фактичного розрахунку, тобто з 1
листопада 2005 року по 20 жовтня 2006 року із
розрахунку 248 робочих
днів х 39,72 грн. = 9850,56 грн. і ця сума
підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у порядку ст..117 КЗпП
України. У відшкодування витрат на правову допомогу з відповідача на користь
позивачки стягнуто 37,50
грн. із розрахунку 5%
розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день (а.с.62).

Апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню через наступне.

Відповідно
вимогам ст..303 ЦПК
України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду
справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або
порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Представник
відповідача і в суді першої інстанції і в апеляційному суді підтвердив, що при
звільненні позивачки з роботи відповідач не виплатив позивачці всіх сум, що
належали останній від підприємства; остання сума заборгованості по заробітній
платі позивачці виплачена 20
жовтня 2006 року під
час розгляду зазначеної справи в суді першої інстанції. Згідно п. 25 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24
грудня 1999 року №13 „Про практику
застосування судами законодавства про оплату праці" непроведения розрахунку з
працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі,
наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для
застосування відповідальності, передбаченої ст..117 КЗпП України; у цьому разі
перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня
після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки
розрахунку.

Враховуючи
викладене, апеляційний суд вважає, що довід апеляційної скарги про пропуск
позивачкою встановленого ст..233
КЗпП України строку не відповідає вимогам закону і тому не заслуговує на
увагу.

Згідно п.20
зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на
роботі, -наступного
дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст..117 КЗпП України
стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку,
а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления
рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини; сама
по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Апеляційний суд
вважає, що той факт, що відповідач є Державним відкритим акціонерним
товариством, не є доказом його фінансування лише за рахунок Державного бюджету
і доказом відсутності вини відповідача у непроведенні розрахунку з позивачкою у
день її звільнення. Тому і цей довід апеляційної скарги не заслуговує на увагу.
Сторони не оспорюють стягнуті рішенням суду від 21 грудня 2006
року суми і порядок їх розрахунку.

Враховуючи
викладене у сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції від 21 грудня 2006 року підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст..ст.303,
307 ч.1 п.1, 308, 315, 317 ЦПК України,
апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу Державного відкритого акціонерного товариства
„Красноармійськшахтобуд" відхилити.

Рішення
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подання скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня проголошення.