Справа
22ц - 2098                                                                       Судця
1 інстанції Каніщева Н.О.
Категорія 21                                                                              Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем України

19
лютого   2007 року Апеляційний суд
Донецької області у складі Головуючого Бугрим
Л.М. Судців Зінов"євої В.Г.

Рецебуринського
Ю.Й.. При секретарі Іванові В.М.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Донецьку апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювання України у м Селидове на рішення Селидівського міського
суду Донецької області від 19 грудня 2006 року постановленного по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1до
виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювання України у м. Селидове про відшкодування
моральної шкоди

Заслухавши доповідь судді Бугрим Л.М., вислухаши пояснення представника
фонду Кудрова А.С., позивача ОСОБА_1,
виступ адвоката ОСОБА_2. перевіривши матеріали справи, апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2006 року ОСОБА_1
. звернувся до суду з позовом до виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювання України у
м. Селидове / далі фонд/ про відшкодування моральної шкоди В обгрунтування
позову він посилався на те, що тривалий час працював на підприємстві вугільної
галузі електрослюсарем підземним у шкідливих умовах з повним робочим днем,
виконував тяжку фізичну роботу у зв"язку з чим захворів У нього було
встановлено захворювання :вертоброгенна пояснично-крестцова радікулопатія ,.Спочатку
у листопаді 2001 року йому визначено це захворювання як загальне, встановлено
другу групу інвалідності від загального захворювання , а пізніше 19 червня 2002
року вказане захворювання було визнано професійним, встановлено втрату 50%
професійної працездатності. Незважаючи на лікування , стан здоров"я не
поновлено , він переніс дві тяжких операції хребта , у нього порушена функція
ходи., пересувається за допомогою палиці, у зв"язку з хворобою його
звільнено з роботи, почуває себе безпорадним, потребує допомоги близьких, його
турбує фізичний біль. Просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 40 тисяч
гривень Рішенням Селидівського міського суду від 19 грудня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. На користь позивача з фонду у відшкодування
моральної шкоди було стягнуто 30 тисяч грн.

На вказане рішення суду фондом була подана апеляційна
скарга у якій ставиться питання про скасування судового рішення, оскільки
позивач не довів факту спричинення моральної шкоди, в матеріалах справи відсутній
відповідний висновок МСЕК. Окрім того,

суд   не   врахував,
що    дія закону, який передбачає   стягнення моральної шкоди була зупинена.

У судовому
засіданні представник фонду Кудров А.С. підтримував доводи апеляційної скарги у
повному обсязі, просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення яким
відмовити у позові.

Позивач ОСОБА_1 та його
представник адвокат ОСОБА_2 просили рішення суду залишити без зміни .

Апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в
частині стягнення моральної шкоди - зміні з наступних підстав.

Зокрема, судом
встановлено, що дійсно позивач тривалий час працював на підприємстві вугільной
галузі у шкідливих умовах праці з повним робочим днем, його робота була
пов"язана з перенесенням вантажів більш ніж 30 кг на тривалу відстань.,у
зв"язку з чим у нього були постійні фізичні перевантаження хребта. У 2001
році у позивача було виявлено захворювання вертоброгена пояснично -крестцова
радікулопатія та встановлена друга група інвалідності від загального
захворювання. Упослідуючому, позивачеві була встановлена професіональна
категорія захворювання на підставі висновку клінічної лікарні профзахворювань
та у відповідності з актом розслідування хронічного професійного
захворювання.Висновком МСЕК від 19 червня 2002 року у нього було встановлено
втрату професійної працездатності на 50 % одночасно його було визнано інвалідом
другої групи від професійного захворювання.,При послідуючих переосвідченнях
група інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності не змінювався.

Обґрунтовуючи
наявність моральної шкоди позивач посилався на те, що внаслідок травми він
вимушений терпіти фізичний біль, його декілька разів прооперовано, він
позбавлений можливості самостійно рухатись, пересувається за допомогою палиці,
він постійно потребує опіки та допомоги близьких у побуті. .Ці обставини
спричиняють йому моральну шкоду. Окрім того , його було звільнено з роботи на
підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України внаслідок неможливості продовжувати і
виконувати роботу за станом здоров"я ,у той час як йому виповнилось лише
40 років і він повинен забезпечувати сім"ю.

Представник
відповідача вказані факти не спростував. Таким, чином , суд першої інстанції
встановивши, що позивач внаслідок профзахворювання вимушений змінити привичний
спосіб життя та докладати зусиль для його організації, прийшов до
обгрунтованного висновку про те ,що у позивача у відповідності з вимогами ст
ст. 21, 28 Закону України „ Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які
спричинили втрату працездатності" виникло право на відшкодування моральної
шкоди.

Разом з тим,
розмір моральної шкоди визначенний судом є завищенним. Приведені судом доводи в
його обгрунтування не давали підстав для стягнення його у такому розмірі ,тому
у відповідності з вимогами ст. 309 ч.І п. З ЦПК України апеляційний суд вважає
можливим у цієї частині рішення суду змінити та визначити позивачеві у
відшкодування моральної шкоди 20 тисяч гривень . які слід стягнути з фонду. В
іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Доводи
апеляційної скарги про те, що позивач не надав доказів з приводу спричинення
йому моральної шкоди , є непереконливими .Спеціального висновку МСЕК у данному випадку не
потрібно.

.Не є підставою для відмови у задоволенні позову посилка
фонду на ст.77 п.27 Закону України „Про державний бюджет України на 2006
рік" яким зупинена дія абз 4 ст.ілідп „є" п.1 ч.І ст.21,ч.3 ст.28 та
ч. З ст. 34 Закону України „ Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхуваня від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання України ,
які спричинили втрату працездатності", оскільки фонд є самодостаточною юридичною
організацією ,яка сплачує страхові виплати потерпілим за рахунок страхових

внесків підриємств., а не за рахунок коштів держбюджету,
окрім того профзахворювання
встановлено  до зупинення дії
вказаних норм закону.

Керуючись
ст. 307 ч.І п.3, 309 ч. 1 п..
3 , 313, 314 ч. 2 , 316     ЦПК
України, апеляційний суд

В ИРІШИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
профзахворювання України у м Селидове задовольнити частково.

Ріішення Селидівського міського суду Донецької області
від 19 грудня 2006 року постановленного
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1до
виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювання України у м. Селидове  про відшкодування моральної шкоди змінити.

Стягнути, з. відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та профзахворювання України у м. Селидове
на користь ОСОБА_1у
відшкодування моральної шкоди 20 тисяч / двадцятть тисяч грн./

В іншій частині
рішення суду залишити без зміни.

Рішення суду набирає законної сили після його
проголошення та може бути оскаржене до Верховного Суду України на протязі двох
місяців з дня набрання ним чинності.