апеляційний суд
автономної республіки крим
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13   березня      2007   року   колегія
суддів   судової   палаті
у   цивільних   справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

Головуючого, судді: Моісеєнко Т.І.
суддів: Полянської В.О. Іщенка В.І. при секретарі: Березовському М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину
про забезпечення зобов'язання недійсним і стягнення суми авансу, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, до якої приєднався її представник ОСОБА_3, на рішення
Совєтського районного суду Автономної Республіки Крим від 20 грудня 2006 року та окрему
ухвалу суду від 20.12.2006
року , -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся в суді з позовом   до ОСОБА_2
про визнання правочину про забезпечення зобов'язання недійсним і
стягнення суми авансу.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що позивач на стадії переговорів з відповідачкою про укладення
договору купівлі-продажу будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, сплатив їй у рахунок
належних з нього в майбутньому платежів грошову суму в розмірі 2000 доларів США, що еквівалентно 10100 гривень. Згодом
позивачу стало відомо, що відповідачка приховала від нього недоліки будинку, а
також збільшила ціну будинку ,
встановлену за їх попередньою домовленістю. Крім того, йому стало відомо,
що відповідачка взагалі не мала права продавати зазначений будинок, оскільки не
була його власником. По вказаних підставах укладення договору купівлі-продажу
стало неможливим, з чим погодилась і відповідачка. Остання повернула йому з
отриманих раніше грошей 500
доларів США, що
еквівалентно 2527 грв.
Залишок суми відповідачка у добровільному порядку повернути відмовилась,
посилаючись на те. що позивачем грошові кошти були сплачені як завдаток, який
поверненню не підлягає.

Позивач вважає,
що правила ст.570,571 ЦК
України про залишення суми завдатку особі, яка його отримала,
застосовуються лише у тих випадках, коли між сторонами був укладений договір,
якій не виконується з вини одної із сторін. У випадку, коли сторони лише
домовилися укласти договір, але належним чином його не оформили, сплачені в
рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і підлягають
поверненню у тому розмірі, в якому вони давалися.

Рішенням
Совєтського районного суду від 20.12.2006
року позов ОСОБА_1 було задоволено. Правочин, укладений 27 липня 2006 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 по забезпеченню зобов'язання визнаний недійсним. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 в рахунок отриманих по розписці від 27.07.2006 року грошових
коштів   7575 грв., 75
грв.75 кол. в

Справа № 22ц-456 ф/2007

Головуючій/ в першій інстанції

суддя  Кордик С.В.

суддя-доповідач               Моісеснки
ТІ.

-2-

рахунок повернення витрат по сплаті держмита, ЗО грв. в
рахунок повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи.

Суд першої
інстанції дійшов висновку про те. що позивач ОСОБА_1 передав 27.07.2006 року
відповідачці ОСОБА_2 грошові кошти ,
про що остання видала розписку, вказавши в ній, що отримала гроші в умовних
одиницях. З сукупності наданих сторонами доказів і фактичних обставин справи,
суд встановив, що гроші були передані саме в доларах США, а не в рублях
Російської Федерації, як стверджувала відповідачка.

Суд також дійшов
висновку про те, що на правовідносини сторін не розповсюджуються вимоги
забезпечення правочину у вигляді завдатку, оскільки між сторонами не був
укладений у письмовий формі договір купівлі - продажу будинку НОМЕР_1по АДРЕСА_1, зазначений договір не
був нотаріально посвідчений та не була проведена його державна реєстрація. Суд
вказав, що отримані відповідачкою від позивача кошти є авансовим платежем і
підлягають поверненню у тому розмірі ,
в якому вони надавалися.

Крім того, була
постановлена окрема ухвала на адресу прокурора Совєтського району АРК для
прийняття рішення в порядку ст.97 КПК України відносно ОСОБА_2, котра була
допитана під час розгляду цивільної справи як свідок, була попереджена про
кримінальну відповідальність за ст.384
ч.І КК України за завідомо,
неправдиве показання, однак, дала завідомо неправдиві показання, які
спростовуються іншими доказами по справі у їх сукупності.

На ухвалене
судом рішення ОСОБА_2 принесла апеляційну скаргу, до якої приєднався її
представник ОСОБА_3, в який йдеться про скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Апелянти вважають, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам
справи,

що в цілому привело суд до неправильного застосування норм матеріального і

процесуального права. Вважає, що судом не Браковані ті обставини, що між
нею та

ОСОБА_1 мали місце переговори про укладення договору купівлі-продажу
будинку

НОМЕР_1по АДРЕСА_1, в наслідок яких ОСОБА_1передав їй грошові

кошти у вигляді завдатку. Висновки
суду про те, що сторони не досягли згоди з істотних

умов договору, а саме ціни, в зв'язку з чим , договір не був
укладений і оформлений в установленому законом порядку, апелянт вважає
необгрунтованими, такими, що суперечать вимогам ч.І ст.218 ЦК України,
відповідно до якої факт вчинення правочину або оспорювання окремих його частин
може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо та відеозапису. На думку
апелянта, висновки суду ґрунтуються на поясненнях свідків, що є неприпустимим.

Апелянти також
вважають, що оскільки сторони не оспорювали того факту , що між

ними
мали місце переговори  про
укладення  договору купівлі-продажу
будинку, то між

ними виник договір про намір, який
обов'язкової письмової форми не потребує. Зазначені обставини вважає підставою
для залишення завдатку особі, яка його одержала.

Крім
того,   ОСОБА_2 просила скасувати окрему
ухвалу суду, вважая, що

вона
суперечить ст.211 ЦПК України. На думку апелянта, постановления окремої ухвали

можливо
у випадках, коли під час розгляду справи суд виявить порушення закону і

встановить
причини та умови, які сприяли здійсненню злочину. Оскільки    зазначених

причин та умов судом не встановлено, а висновки суду, на
думку апелянта, суперечать вимогам чинного законодавства і не підтверджені
письмовими доказами, не було правових підстав до постановления окремої ухвали.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача.
пояснення   сторін по справі. перевіривши
матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і доводів апеляційної скарги,
обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає, що    скарги
задоволенню не І     підлягають.

3

Відповідно до
вимог ч.І ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів
вважає, що  рішення  суду першої інстанції відповідає вимогам    ч 1
ст.570 , ч. 1 ст.571 , ч.2 ст.548 , ст.657 ЦК України.

Відповідно до
ч.І ст.546 ЦК України,
виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією,
заставою і завдатком. Завдатком є грошова сума або нерухоме майно, що видається
кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на
підтвердження, зобов'язання і на забезпечення його виконання Якщо не буде
встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів є
завдатком, вона вважається авансом, що передбачено ст.570 ЦК України.

Судом
встановлено, що будь-якого договору купівлі-продажу будинку за адресою
АДРЕСА_1, в якому була встановлена ціна продажу та інші істотні умови договору,
між сторонами укладено не було.

Судом також
встановлено, що відповідачка ОСОБА_2, на час проведення переговорів з ОСОБА_1
про укладення договору купівлі-продажу зазначеного будинку, не була його
власником, оскільки відомості про реєстрацію за нею права власності на нерухоме
майно були відкликані з Державного реєстру.( а.с.28-30)

За такими
обставинами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те що
сума, отримана ОСОБА_2 від ОСОБА_1 27.07.2006
року є авансом оскільки не існувало належним чином оформленого договору,
який міг бути забезпечений будь яким чином, в тому числі завдатком.

З висновками
суду першої інстанції колегія суддів погоджується, находить їх обґрунтованими.

З   доводами   апеляційної скарги про те, що між сторонами
мав місце договір про намір, який був забезпечений-завдатком, не можна
погодитись. Колегія суддів вважає, що договір про намір  не є зобов'язанням, в ньому не передбачені
істотні умови  наступного, договору, тому
на нього не розповсюджуються вимоги про забезпечення    виконання передбачені ч. 1 ст.546, ч. 1 ст.570 ЦК України.

Колегія суддів
також погоджується з висновками суду першої інстанції про те що ОСОБА_1 були
передані ОСОБА_2 гроші саме в доларах США.
Зазначені обставини ретельно досліджувались судом першої- інстанції. Аналіз
доказів, наданих сторонами ,
у сукупності з іншими фактичними обставинами справи ,надав можливість суду
дійти обґрунтованого висновку про те, що 2000
умовних одиниць , отриманих  ОСОБА_2 від ОСОБА_1 по розписці від 27.07.2006 року, дійсно
складають 2000 доларів США.

Під час
апеляційного розгляду справи досліджувалась скарга ОСОБА_2 від 25 10.2006 року на дії
ОСОБА_1 ( а.с.32).
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечувала, що між нею та ОСОБА_1
була досягнута домовленість про купівлю-продаж будинку за 10000 доларів США. За такими
обставинами, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що авансовий платіж був
отриманий нею від ОСОБА_1
також в розмірі 2000
доларів США, а не в
розмірі 2000 руб. Російської
Федерації ( а.с.32)

Апеляційна
скарга ОСОБА_2 не містять безперечних доказів, які спростовують зазначені
висновки суду.

Колегія суддів
не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги  ОСОБА_2, на окрему ухвалу суду, оскільки,
відповідно до вимог ст.62 ЦПК України, ОСОБА_2 була допитана як свідок судом
першої інстанції, буча попереджена про кримінальну відповідальність за'ч.І
ст.384 КК України за завідомо неправдиве показання, однак, дала завідомо
неправдиві показання, які спростовуються іншими доказами по справі.

Інші доводи
апеляційних скарг ОСОБА_2 були предметом дослідження суду першої інстанції, їм
дана належна правова оцінка, з якою колегія суддів погоджується.

-4-

Судова колегія
вважає, що рішення суду першої інстанції є обгрунтованим, ухваленим з дотриманням
норм процесуального та матеріального законодавства. Підстав до скасування
рішення суду першої інстанції і задоволення апеляційних скарг колегія суддів не
вбачає.

Керуючись статтями 303,308, 312 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати по цивільних
справах, -

УХВАЛИЛА:                                                              ...

Апеляційні
скарги ОСОБА_2, до яких приєднався

представник
ОСОБА_3, -відхилити.                                                                     .

Рішення і окрему
ухвалу Совєтського районного суду Автономної Республіки   Крим від 20 грудня 2006
року - залишити
без зміни.

Ухвала набуває
чинності з дня проголошення, може бути оскаржена в касаційному

порядку протягом 2
місяців.