Справа № 22ц-17652007                                      Головуючий
Категорія 21                                                                Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007 року колегія суддів судової палати
з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого   - Приходченко А.П.

суддів                - Стежко В.А., Пищиди М.М.

при секретарі -   Качур Л.В.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2006 року за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в місті Першотравенську про
відшкодування   моральної шкоди,

встановила:

ОСОБА_1
звернувся до відповідача з зазначеним позовом, в якому просив стягнути моральну
шкоду у розмірі 70000 грн.,
посилаючись на те, що у 1997
році при виконанні трудових обов'язків
на шахті ім. Сташкова був травмований. Вперше обласною МСЕК № 5 21.06.2004 року йому встановлена третя група інвалідності та 40% втрати професіональної працездатності. Відповідачем виплачені
належні йому кошти, крім моральної шкоди. Посилаючись на те, що стійкою втратою
працездатності він позбавлений можливості повноцінного життя, погіршується стан
здоровя, переносить душевні страждання, позивач просив задовольнити позовні
вимоги.

Рішенням
Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19.12.2006 р. у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржене рішення суду та постановити
нове, яким задовольнити його вимоги, посилаючись на неправильне застосування
судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції,
колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову на
підставі п.4 ст.309 ЦПК
України, виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_1
у задоволенні позову, суд виходив з того, що у даному випадку правовідносини
повинні регулюватись законодавством, що було чинним до прийняття Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

З такими висновками погодитися не можна, оскільки вони суперечать
обставинам справи та вимогам матеріального закону.

Встановлено, що 21.06.2004 р. позивач
вперше проходив медичне обстеження у зв'язку з отриманою на виробництві у 1997 році травмою і
відповідно до висновку обласної МСЕК № 5 028980 йому була встановлена 3 група інвалідності та 40% втрати професійної
працездатності /а.с. 16/.

Відповідно до
п.1 розділу XI „Заключні положення" Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" цей Закон набрав чинності з 01.04.2001 року, тому позивач правомірно зазначив відповідачем
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Першотравенську.

Однак, з
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами про відшкодування
моральної шкоди 02.06.2006
р. /а.с.2/.

Відповідно до
п.27 ст.77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік" дія
абзацу 4 ст.1
Закону України „ Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" на 2006
рік була зупинена в частині відшкодування моральної шкоди, а відповідно до
п.22 ст.71 Закону
України „Про Державний бюджет України на 2007
рік" зупинена дія зазначеної норми Закону і на 2007 рік незалежно
від часу настання страхового випадку.

З цих підстав
колегія суддів вважає вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню на
даний час та вважає необхідним відмовити йому у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2006 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Верховного Суду
України протягом двох місяців.