Справа № 22ц-142/07                                       Головуючий
Категорія 40                                            Доповідач
апеляційного суду Славгородська Н.П.
2007 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області у складі: головуючого - Славгородської П.П., суддів:
Базовкіної Т.М., Мурлигіної О.Я., при секретарі Бобуйок І.Ф., за участю:
позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві
цивільну справу
за  апеляційною  скаргою
на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 жовтня 2006
за  позовом ОСОБА_1 до державного підприємства
„Суднобудівний завод
Комунара" (далі - ДП „Суднобудівний завод ім. 61 Комунара") про
скасування наказу і поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за нас
У липні 2006 р. ОСОБА_1. звернувся з позовом до ДП
„Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" про скасування наказу і поновлення
на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позивач зазначав, що знаходився з відповідачем у трудових
відносинах, наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 р. був звільнений з посади
інженера-конструктора 1 категорії бюро проектування оснащення (далі - БПО) на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв'язку зі скороченням його посади. Вважає
звільнення проведено з грубим порушенням трудового законодавства, оскільки не
було враховано його переважне право на залишення на роботі, запропоновані
вакантні посади не відповідають його кваліфікації, без звернення за попередньою
згодою до профспілкового комітету первинної профспілкової організації
Всеукраїнської професійної спілки „Захист справедливості" (далі - ППО ВПС
„Захист справедливості"), членом якої він є.
Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 жовтня 2006 р.
в задоволенні позовних вимог відмовлено, стягнено з позивача 30 грн. за
інформаційно-технічні послуги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду скасувати і направити
справу на новий розгляд, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи і
неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали
справи і перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1. працював
інженером-конструктором 1 категорії БПО ДП „Суднобудівний завод ім. 61
Комунара" з 1993 р. З метою удосконалення структури управління,
оптимізації кількості обслуговуючого персоналу і зниження витрат на виробництво
адміністрацією було прийнято рішення про зменшення кількості обслуговуючого
персоналу, в тому числі у КТВ. Була

скорочена
посада інженера-конструктора 1 категорії БПО, яку займав позивач, з урахуванням
кваліфікації, продуктивності праці і вікового цензу інших
інженерів-конструкторів (а.с.37-39). Позивач був попереджений про наступне
скорочення його посади за два місяця і йому були запропоновані посади, які були
вакантні на час його звільнення, від переведення на які він відмовився. Наказом
від 21 червня 2006 р. позивача було звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП
України без звернення за попередньою згодою до профкому ППО ВПС „Захист
справедливості", який діє на підприємстві та членом якого є позивач.

Профком ППО ВПС „Захист справедливості" на засіданні 15 вересня 2006
р. не дав згоди на розірвання з ОСОБА_1. трудового договору (а.с.99-102),
пославшись в своїй постанові на загальний стаж його роботи, високу кваліфікацію
та пов'язуючи його звільнення з членством в незалежній профспілці.

Оскільки при вирішенні цього питання профспілковий орган зазначив тільки
якості особи позивача без порівняння з іншими працівниками однакової з
позивачем кваліфікації, то суд прийшов до правильного висновку, що постанова
профкому є необгрунтованою, а тому її не можна приймати до уваги. Що стосується
посилань на те, що звільнення з роботи позивача пов'язане з його членством в
незалежній профспілці, то доказів того, що позивач піддавався за це
переслідуванню, немає. Крім того, позивач тільки після попередження про
наступне скорочення його посади, 6 квітня 2006 p., подав
заяву про вихід з членів профспілки робітників суднобудівної промисловості
(а.с. 110).

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку про те, що позивач
був звільнений з додержанням процедури та порядку звільнення за п. 1 ст. 40
КЗпП України.

Доводи позивача в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду про
законність його звільнення. Посилання на те, що судом не враховано переважне
право позивача на залишення на роботі перед іншими інженерами-конструкторами 1
категорії БПО, непереконливі, оскільки при рівній кваліфікації з позивачем у
них більш висока продуктивність праці.

Керуючись
статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Центрального районного суду
міста Миколаєва від 12 жовтня 2006 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але протягом двох місяців з дня набрання законної сили може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України.