УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

1 серпня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Балюка М.І.,

Григор'євої Л.І.,

Барсукової В.М.,

Лященко Н.П.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2до ОСОБА_3, треті особи - Бориславська
державна нотаріальна контора, Бориславське міське управління земельних
ресурсів, про продовження строку для прийняття спадщини, визнання права
власності на спадкове майно, визнання права користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2005 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 пред'явили в суді
позов до ОСОБА_3 про продовження строку для прийняття спадщини, визнання права
власності на спадкове майно, визнання права користування земельною ділянкою.

Зазначали, що відповідно до свідоцтва про право на
спадщину від 22 березня 1968 року їхній матері ОСОБА_4 належав АДРЕСА_1 та
прибудинкова земельна ділянка площею 794 кв.м.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Спадкоємцями  в рівних долях по закону є її діти - сторони
по справі. Після смерті матері ОСОБА_3 переконала їх, що існує заповіт ОСОБА_4,
згідно якого відповідачка успадковує все її майно, тому в установленому законом
порядку спадщину вони не прийняли.

Посилаючись на те, що строк для прийняття спадщини ними
пропущено з поважних причин, позивачі просили задовольнити позов.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області
від 26 грудня 2005 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 6 листопада 2006 року, позов ОСОБА_1, ОСОБА_2
задоволено: продовжено їм строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4;
визнано за кожним з них право власності на 1/3 частину АДРЕСА_1 визнано за ними
право користування прибудинковою земельною ділянкою площею 794 кв.м.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати
постановлені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 суд виходив з їх доведеності.

Проте на порушення вимог ст.ст. 60, 212, 213 ЦПК України рішення суду не
містить переконливих доводів на підтвердження зроблених висновків.

Суд належним чином не з'ясував
характер та суть заявлених позивачами вимог, норми права, якими вони
регулюються, докази, якими стверджуються та не дав їм належної правової оцінки.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, на підставі якої судом вирішено спір, в
разі визнання причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, суд
може визначити для спадкоємців додатковий строк, який буде достатнім для подачі
ними заяви до нотаріуса про прийняття спадщини.

На порушення зазначених норм, суд продовжив строк для прийняття спадщини,
не зазначивши при цьому термін, і водночас провів поділ спадкового майна.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, суд першої
інстанції керувався ст.ст. 1225, 1261, 1267, 1272 ЦК України, який набрав
чинності з 1 січня 2004 року.

Проте, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного
кодексу України (2004 року) положення зазначеного Кодексу застосовується до тих
прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини виникли до набрання Кодексом чинності й не мають
продовжуваного характеру, то суд при розгляді справи повинен  керуватися положеннями Цивільного кодексу
УРСР (1963 року).

На зазначені порушення вимог закону не звернув уваги і суд апеляційної
інстанції.

З огляду на викладене постановлені судами рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими й вони підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 26 грудня 2005
року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 6 листопада 2006 року
скасувати.

Cправу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В.Патрюк

Судді:

М.І.Балюк

В.М.Барсукова

Л.І.Григор'єва

Н.П.Лященко