Справа №
Категорія     39                                                 Доповідач Санікова О.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2007року                              Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
Курило В.П. суддів: Санікової О.С., Шамрило Л.Г. при секретарі Степаненко В.Б. розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну справу
за   апеляційною    скаргою
Науково-виробничого
товариства   з обмеженою
відповідальністю „Мета" на рішення Краматорського міського суду Донецької
області від 31 жовтня 2006 року   за
позовом ОСОБА_1    до    Науково-виробничого    товариства    з обмеженою   відповідальністю   „Мета"
про   стягнення   заборгованості   по заробітній платі, середньої
заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2006 року ОСОБА_1 звернувся
до суду із зазначеними вимогами, мотивуючи їх тим, що працював у відповідача
ІНФОРМАЦІЯ_1  з 20 березня 2000 року до
15 жовтня 2001 року, коли був звільнений за власним бажанням.

Посилаючись на те, що при звільненні
відповідач не виплатив йому заробітну плату в розмірі 1855 грн. 40 коп.,
позивач просив на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України стягнути заборгованість
по зарплаті, компенсацію за втрату частини заробітку та середній заробіток за
весь час затримки розрахунку.

Рішенням
Краматорського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2006 року позовні вимогиОСОБА_1
задоволені: стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній
платі з урахуванням компенсації в сумі 2493 грн.09 коп., середній заробіток за
час затримки виплати заробітної плати в сумі 10867 грн.20 коп., а також судові
витрати.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні, - та постановити в цій частині нове
рішення, посилаючись на те, що при ухваленні рішення про стягнення на користь
позивача середнього

2

заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд
першої інстанції не врахував,
що на час виникнення спірних правовідносин діяла норма ч.3 ст.117 КЗпП України,
яка передбачала, що розмір компенсації за час затримки розрахунку при
звільненні зменшується на суму заробітної плати, яка отримана за новим місцем
роботи; судом порушені норми процесуального
законодавства, оскільки відповідачу відмовлено у клопотанні про
витребування у позивача відомостей про отриману ним заробітну плату за новим
місцем роботи після звільнення; судом також не враховано, що позивачу
неодноразово направлялись листи, якими він запрошувався до підприємства для
отримання заборгованості по зарплаті, але позивач відмовлявся отримати
заборгованість по зарплаті.

В судовому засіданні апеляційного суду представник
відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Позивач і його представник в судове засідання
апеляційного суду не з'явились. Про час і місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що наказомНОМЕР_1 позивач був прийнятий на роботу до відповідача;
наказом НОМЕР_2 він був звільнений за п.1 ст.36 КЗпП України.

При звільненні позивачеві не виплачена заробітна плата з
урахуванням компенсації в сумі 2 493 грн. 09 коп.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення
представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов в частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив з того, що при
звільненні 15 жовтня 2001 року з роботи за власним бажанням і до дня вирішення судом спору ОСОБА_1 з вини відповідача не отримав
нараховану йому заробітну плату з урахуванням компенсації в сумі 2 493
грн. 09 коп., тому на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України на користь позивача
підлягає стягненню середньомісячна заробітна плата за весь час затримки в сумі
10 867 грн. 20 коп.

Між тим, з таким висновком суду не
можна погодитися, оскільки такого висновку
суд дійшов із порушенням матеріального закону, що відповідно до ст. 309 ч.1 п.4
ЦПК України є підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При
визначенні розміру відшкодування необхідно враховувати розмір спірної суми,
істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інших
обставин справи (п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня
1999 року №13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату
праці").

3

Зазначені вимоги не були враховані
судом при визначенні розміру середнього
заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 10 867 грн. 20
коп. - при розмірі невиплаченого заробітку 1 855 грн. 40 коп. і стягненні цієї
суми з відповідача.

Заперечуючи проти позову в частині
стягнення середнього заробітку, відповідач посилався на те, що відповідачем
неодноразово направлялись листи позивачу, якими він запрошувався для отримання
заборгованості по заробітній платі, але позивач спеціально не з'являється на
підприємство для отримання належної йому
суми заробітної плати. Зазначені обставини судом першої інстанції не перевірені
і їм не дана належна оцінка.

Проте надані відповідачем докази свідчать про
відсутність вини відповідача у затримці розрахунку з позивачем.

Так, в судовому засіданні апеляційного суду встановлено,
що на день звільнення ОСОБА_1 він не працював, а знаходився у відпустці і був
звільнений на підставі наданої ним заяви, не виходячи з відпустки.
Заборгованість по заробітній платі на день звільнення ОСОБА_1 склала 1855 грн.40 коп. за травень-вересень 2001
року. Надані представником відповідача особові рахунки
Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю
„Мета" за період 2002-2005 років свідчать про наявність на підприємстві
грошових коштів, що дозволяло виплатити позивачу належну йому заборгованість по
заробітній платі. Із книг вихідної кореспонденції вбачається, що щорічно,
починаючи з 2002 року позивачу направлялись листи
, в яких йому пропонувалось отримати заробітну плату.

Допитана в судовому засіданні апеляційного
суду свідок ОСОБА_2 -ІНФОРМАЦІЯ_2 підприємства пояснила, що нею вживались заходи для виплати
позивачу належної йому заборгованості по заробітній платі, проте він
категорично відмовлявся її отримати, посилаючись на якісь особисті стосунки з
директором і бажанням йому нашкодити, тобто отримати з підприємства якомога
більше грошей.

Крім того, на
а.с. 4 є довідка, видана ОСОБА_1 про розмір заборгованості по заробітній платі
станом на 18 квітня 2002 року; довідка видана для пред'явлення в Краматорський міський
суд. Проте в суд з позовом про стягнення заборгованості по зарплаті аж до 2006
року позивач не звертався, що на думку апеляційного суду свідчить про небажання
позивача отримувати належну йому зарплату і
відсутність вини відповідача в неотриманні позивачем протягом більше
трьох років заборгованості по заробітній платі.

Крім того, сума
заборгованості порівняно із середнім заробітком позивача за час затримки
розрахунку не є істотною.

Враховуючи
викладене апеляційний суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині
стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є
необгрунтованними і задоволенню не підлягають.

4

Оскільки судом правильно встановлені суми заборгованості із заробітної плати і
компенсація за втрату частини заробітку і вони сторонами не оспорюються,
рішення суду в цій частині має бути залишене в силі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю „Мета"
задовольнити частково.

Рішення
Краматорського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2006 року в частині стягнення середнього
заробітку скасувати.

Відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Науково-виробничого товариства з
обмеженою відповідальністю „Мета" про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили негайно і може бути оскаржене
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного суду.