У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

8 серпня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у цивільних справах у складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів

Балюка М.І.,         Лященко Н.П.,

Барсукової В.М.,  Охрімчук Л.І.,-

розглянувши в судовому засіданні розглянувши справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: двадцять друга Київська
державна нотаріальна контора, головне управління земельних ресурсів Київської
міської державної адміністрації, Київське міське головне земельних ресурсів
державного комітету України по земельних ресурсах, про визнання договору
купівлі - продажу земельної ділянки частково недійсним та відшкодування
матеріальної та моральної шкоди; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, треті особи: головне управління земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації, Київське міське управління юстиції, про визнання
договорів купівлі - продажу недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 серпня 2005 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2002 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, посилаючись на
те, що 16 жовтня 2001 року між сторонами укладено договір купівлі - продажу
земельної ділянки, за яким вона придбала у відповідачів 0,1106 га земельної
ділянки за 169 498 грн., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Проте зазначену
земельну ділянку таким розміром не змогла зареєструвати на своє ім'я, оскільки
відповідно до земельного кадастру за вказаною адресою рахується 0, 06 га
земельної ділянки, яка належала відповідачам на праві власності. Посилаючись на
зазначені обставини, позивачка просила на підставі вимог ст.ст. 56, 60 ЦК УРСР,
визнати недійсним договір купівлі - продажу спірної земельної ділянки як
укладений внаслідок помилки в частині її розміру та ціни, указуючи на те, що як
ціна, так і розмір земельної ділянки завищені в два рази, і стягнути з
відповідачів на її користь зайво сплачені грошові кошти й моральну шкоду. При розгляді справи ОСОБА_1 змінила підстави позову та
просила визнати договір недійсним у частині розміру та ціни недійсним внаслідок
обмані її позивачами - ст. 57 ЦК України.

У вересні 2003
року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 звернулися в суду із зустрічними
позовними вимогами та просили визнати недійсними угоди купівлі - продажу
будинку, розташованого на спірній земельній ділянці, і самої земельної ділянки,
посилаючись на те, що вони укладені з порушенням вимог ст. ст. 48 та 233 ЦК УРСР.

Справа
розглядалася судами неодноразово.

Рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від 22 серпня 2005 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2006 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Внесено зміни в пункт 1 договору
купівлі - продажу земельної ділянки, який укладений 16 жовтня 2001 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, і встановлено,
що грошова оцінка земельної ділянки становить 84 749 грн. 26 коп. В решті
позовних вимог відмовлено. Відмовлено в задоволенні й зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судових рішень в
частині відмови у задоволенні вимог з підстав порушення норм матеріального та
процесуального права та постановлюється рішення про
задоволення вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до статей 202, 202-1 ЦПК України 1963 року,
статей 213, 214 ЦПК України 2004 року рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим та стосуватися питань : чи мали місце обставини, якими  обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин,
а згідно ст. 337 ЦПК України  1963 року,
ст. 338 нині діючого ЦПК України висновки і мотиви суду касаційної, з яких
скасовані рішення ,є обов'язковими для суду першої чи апеляційної
інстанції  при новому розгляді справи.

Судові рішення в оскаржуваній частині не відповідають цим
нормам.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 із
внесенням змін до пунктів 1,5 договору купівлі - продажу земельної ділянки
відносно розміру та грошової оцінки ділянки районний суд виходив з того, що при
посвідченні договору нотаріусом була допущена арифметична помилка, в результаті
чого площа ділянки збільшилася в два рази та подвоєна грошова оцінка земельної
ділянки. Ця помилка стала можливою внаслідок подання продавцями на одну і ту ж
земельну ділянку двох актів про право власності на землю за різними номерами і
двох довідок про визначення грошової оцінки земельної ділянки за різними
номерами.

При цьому суд виходив з того, що ці обставини не можуть
бути підставою для визнання договору недійсним з повернення позивачці половини
сплаченої нею вартості за земельну ділянку, оскільки розрахунки за земельну
ділянку проведено до посвідчення угоди нотаріусом та що позивачка неодноразово
бачила розміри ділянки, ніякого сумніву не викликало щодо цього об'єкту і всі
істотні умови договору сторонами були визначено заздалегідь.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Скасовуючи 16 грудня 2004 року судові рішення у справі та
направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції Судова палата у
цивільних справах Верховного Суду України зазначила, що суд відмовляючи у
задоволенні позову без правових підстав вніс значні зміни в істотні умови
договору купівлі-продажу земельної ділянки, зменшивши її площу та ціну, не
звернувши увагу на те, що в договорі зазначено про те, що вказані у договорі
гроші продавці отримали від покупця до його підписання.

При новому розгляді суди цих обставин не врахували.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник доводили, що до
укладення та посвідчення договору купівлі - продажу спірної ділянки позивачка
бачила земельну ділянку, відповідачі надали їй два різні акта про право
власності на неї по 0,0553 га та дві довідки з оцінкою права власності кожного
на ділянку по 84749 грн. 28 коп. та що виходячи з цих документів й візуального
бачення ділянки позивачка вважала, що придбаває ділянку розмір якої становить
0,1106 га, а загальна вартість 169498 грн. 52 коп.

Ці кошти були сплачені до посвідчення договору, а при
його посвідченні відповідачі подали ті ж документи й підписали договір у якому
розмір ділянки та його вартість зазначено виходячи з оформленого  за цими документами права відповідачів та
вона вважала, що придбана земельна ділянка за розміром є 0,1106 га спільною
вартістю обох ділянок відповідачів у 169498 грн. 52 коп..

Такі доводи позивачки, пояснення відповідачки ОСОБА_2
(а.с. 312 зворот) про те, що у паспорті розмір земельної ділянки вказано 0,11
га, «але в дійсності їх там немає», показанням нотаріуса ОСОБА_4 (а.с. 309) про
те, що у неї та сторін, які читали договір, не виникло сумніву у вірності
тексту договору залишилися без з'ясування та оцінки.

Висновок суду про те, що у діях відповідачів відсутні
ознаки обману позивачки, а наявна тільки помилка нотаріуса щодо розміру та
грошової оцінки землі, а не її вартості є передчасним, оскільки не з'ясовано з
якою метою відповідачі отримали та надали позивачці й нотаріусу, що визнано і
судом , два державних акта на землю за різними номерами та дві різні довідки
про вартість землі за такими актами, чому вони, знаючи про те, що в дійсності
продають ділянку розміром 0,0553 га грошовою оцінкою 84749 грн. 26 коп. без
заперечень підписали договір про продаж земельної ділянки у 0,1106 га та
грошовою оцінкою у 169498 грн. 52 коп.

Залишено  судами
поза увагою й пояснення матері відповідачів ОСОБА_5 (а.с. 35) про те, що у
своєї знайомої у землевпорядній організації вона просила видати дві довідки на
землю, які й отримала на  ОСОБА_3 за
№НОМЕР_1, на ОСОБА_2 за №НОМЕР_2 (а.с.10,11) та тексти позовних заяв ОСОБА_3,
ОСОБА_2 (а.с. 85,186,197) про те, що за таких обставин нотаріус, а не вони,
штучно збільшила інформацію про земельні ділянки.

Наведені порушення призвели до неправильного вирішення справи у частині
відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, а тому судові рішення у цій
частині підлягають до скасування з підстав передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись
ст. 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Дарницького районного суду м. Києва від 22 серпня 2005 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2006 року у частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасувати, а справу у цій частині направити
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
М.В. Патрюк

Судді:
М.І. Балюк

В.М. Барсукова

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук