У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 жовтня 2007 року                                                                    м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:

Барсукової В.М.,  Берднік І.С.,
Патрюка М.В., -

розглянувши в
попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсним договору міни, визнання його
договором купівлі-продажу та переведення прав і обов'язків покупця,

в
с т а н о в и л а:

У травні 2003 року ОСОБА_1.,
звернувшись до суду з указаним позовом, зазначав, що він є власником 3/10
частин домоволодіння АДРЕСА_1, а ОСОБА_2, до 17 березня 2003 року, була
власником 14/20 частин вказаного домоволодіння. 31 січня 2003 року він отримав
від ОСОБА_2 заяву про намір продати належну їй частку домоволодіння, на що
відповів згодою. 1 березня 2003 року ОСОБА_2 надіслала йому повідомлення про
укладення договору купівлі-продажу
3 березня 2003 року, але оскільки він був поза межами м. Києва, то
дізнався про повідомлення лише в день продажу. Поставивши до відома нотаріуса
про неможливість прибути до нього вчасно, він призначив зустріч на 5 березня
2003 року, однак ОСОБА_2 до нотаріуса не з'явилась і ніяких повідомлень йому
більше не направляла. У середині березня 2003 року в спірній частині
домоволодіння він побачив нових власників, які перевезли свої речі ще в лютому
2003 року. Вважає, що ОСОБА_2 порушила його право на привілейовану купівлю частки
у спільній власності.

Посилаючись на викладене, просив
визнати договір міни 14/20 частин спірного домоволодіння на квартиру АДРЕСА_2
укладений 17 березня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, договором
купівлі-продажу, перевести на нього права та обов'язки покупця за договором
купівлі-продажу, визнати за ним право власності на спірну частину
домоволодіння, стягнувши з нього на користь ОСОБА_3. 242550 грн.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 9 лютого 2007 року позов задоволено частково. Визнано договір
міни 14/20 частин спірного домоволодіння, належних на праві власності ОСОБА_2,
на квартиру АДРЕСА_2 належну на праві приватної власності ОСОБА_3, посвідчений
17 березня 2003 року, договором купівлі-продажу. Переведено права і обов'язки покупця за договором купівлі-продажу спірної частини
домоволодіння на ОСОБА_1 та визнано за ним право власності цю частину
відповідно до договору купівлі-продажу від            17 березня 2003 року. Визнано за
ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2. Стягнуто з позивача на користь
ОСОБА_3. 115588 грн. 64 коп. Стягнуто з ОСОБА_3. на користь позивача судовий
збір в розмірі 1700 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва
від 19 червня 2007 року зазначене рішення суду в частині визнання права
власності на квартиру за ОСОБА_2, стягнення з позивача на користь ОСОБА_3.
115588 грн. 64 коп. та стягнення судових витрат з ОСОБА_3. скасовано.
Постановлено в цій частині нове рішення, яким визнано право власності на
квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 Стягнуто з позивача на користь ОСОБА_2 242550
грн.  та стягнуто зі ОСОБА_2 і ОСОБА_3.
на користь позивача витрати по сплаті судового збору по 850 грн. з кожної. В
іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
вказані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, і передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

У касаційних скаргах ОСОБА_2 і
представник ОСОБА_3. - ОСОБА_8 просять вказані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, і
відмовити ОСОБА_1. у задоволенні позову.

Касаційна скарга ОСОБА_7 підлягає
задоволенню повністю, а касаційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3. -
ОСОБА_8  частковому задоволенню, з таких
підстав.

Згідно ч. 4 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть
за собою обов'язкове скасування судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 338 ЦПК
України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню з передачею справи на
новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Відповідно
до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Проте суди, як першої, так і
апеляційної інстанцій, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, в
порушення вимог ст. 213 ЦПК України, не перевірили хто є власником квартири
АДРЕСА_2.

З доданої до касаційної скарги
ОСОБА_7 копії договору дарування від 17 вересня 2003 року вбачається, що
власником вказаної квартири є вона.

Оскільки  суд постановив рішення про права та обов'язки
осіб, які не брали участь у справі, колегія суддів вважає за необхідне
касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити повністю, а касаційні скарги ОСОБА_2 та
представника ОСОБА_3. - ОСОБА_8
частково, рішення районного та апеляційного суду скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у
х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7
задовольнити.

Касаційні скарги ОСОБА_2 та
представника ОСОБА_3 -  ОСОБА_8
задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 9 лютого 2007 року та рішення апеляційного суду м. Києва від
19 червня 2007 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.М.Барсукова

І.С.Берднік   М.В.Патрюк