Справа 22ц-
195/2006 р.                        Головуючий в 1-ій інстанції Карнаух А.С.
цивільна.                                Доповідач Мельниченка Ю.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

14 лютого 2007
року.      Апеляційний суд
Чернігівської області

в складі:
головуючого - судді Позігуна М.І.,

суддів Мельниченка Ю.В., Литвиненко І.В.,

при секретарі Рачовій І.І.,

з участю
відповідача, представника Чернігівської міжрайонної природоохоронної
прокуратури, розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду Чернігівської області в м. Чернігові цивільну справу за
апеляційною скаргою    відповідача    ОСОБА_1
на     рішення Чернігівського районного суду від 22 листопада 2006 року у справі за
позовом виконуючого      обов"язки      Чернігівського      міжрайонного

природоохоронного прокурора в
інтересах Чернігівської районної державної адміністрації до
ОСОБА_1 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та звільнення її
від тимчасових споруд,-

встановив:

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення
і закрити провадження по справі, мотивуючи неправильним застосуванням судом
норм матеріального і процесуального права.

В серпні 2006 року виконуючий
обов'язки Чернігівського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах
Чернігівської райдержадміністрації звернувся з позовом до ОСОБА_1 про
повернення ним самовільно зайнятої земельної ділянки та знесення тимчасових
споруд з тих підстав, що відповідач в прибережній захисній смузі річки Старик
біля села Прохорів Хутір самовільно використовує земельну ділянку розміром 0,02 га як місце
відпочинку, встановив з цією метою на ній тимчасову споруду, паркан. Після
притягнення до відповідальності за порушення земельного законодавства не
звільнив самовільно зайняту ділянку і не повернув її власнику - Чернігівській
РДА.

Рішенням
Чернігівського районного суду від 22
листопада 2006 року
позов задоволено, зобов'язано ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 0,02
га, яка розташована на території Дніпровської сільської ради Чернігівського
району, Чернігівської області біля с.Прохорів Хутір в прибережній захисній
смузі річки Старик, на користь держави стягнуті судові витрати. Рішення суду
обгрунтоване тим, що відповідач не має права користування земельною ділянкою.
Посилання відповідача на договір оренди цієї земельної ділянки від 20 грудня
2000 року, строк дії якого скінчився, не може бути правовою підставою для
визнання правомірним використання земельної ділянки ОСОБА_1, оскільки не набув
права користування земельною ділянкою в порядку, передбаченому ст. 125 ЗК
України. Відповідно до ст. 31
Закону України „Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в
разі закінчення строку, на який його було укладено.

В апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду і направити
справу на новий судовий розгляд з таких підстав. Його користування земельною
ділянкою є правомірним, оскільки в 2000 році він уклав з Дніпровською сільською
радою договір оренди строком на 5 років, продовжує користуватися. Відповідно до
ст.33 Закону України „Про оренду землі" у разі якщо орендар продовжує
користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди то за
відсутності письмових заперечень
орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він
підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були
передбачені договором. За таких обставин суд безпідставно визнав, що земельна
ділянка відповідачем була зайнята самовільно і суд своїм рішенням змінив
укладені сторонами умови договірних відносин, що неприпустимо з точки зору, як
земельного так і цивільного законодавства.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до
ст. 125 ЗК
України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору
оренди та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж в натурі /на місцевості/, одержання документа,
що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відсутність у
відповідача документів, передбачених ст.ст.125, 126 ЗК України, свідчить про самовільне зайняття земельної
ділянки. Посилання його на договір оренди від 20 грудня 2000
року, укладеного між ним та Дніпровською сільською радою строком на 5 років, є
безпідставним, тому що при його укладенні не дотримані ці вимоги закону.
Посилання відповідача на Закон України „Про оренду землі" є помилковим, оскільки стосується договорів оренди,
укладених відповідно до закону. Таким чином, висновок суду про
самовільне зайняття земельної ділянки підтверджений дослідженими доказами.

Заслуговують на
увагу доводи апелянта в апеляційній скарзі щодо неправильності зазначення його
прізвища в позовній заяві та в рішенні суду, а саме неправильно вказано
прізвище ОСОБА_2 замість правильного ОСОБА_1.

В судовому
засіданні перевірено правильність прізвища відповідача, правильне прізвище
якого ОСОБА_1.

За таких
обставин доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постановленого
рішення не відповідають встановленим обставинам, не дають підстав для його
скасуввання. Тому апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає відхиленню,
рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 313 -
315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Чернігівського районного суду від 22
листопада 2006 року
залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності негайно і може бути оскаржена др Верховного Суду України в касаційному
порядку протягом двох місяців з дня проголошення.