АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2007 року                                                                                                м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого                         Сидоренко І,П.

суддів                                    Троїцької Л.Л., Яковлєва Ю.В.

при секретарі                        Пугачовой Н.І.

за участю
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1
та ОСОБА_ 2до ЗАТ «Перший український міжнародний банк» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ЗАТ «Перший український міжнародний банк» на рішення Київського
районного суду м.Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1року

встановила:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ЗАТ «Перший український
міжнародний банк», в обґрунтування якого посилались на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2р. з вини відповідача між автомобілем «OPEL», держномер
НОМЕР_2, який
належить на праві власності ОСОБА_1, під
керуванням ОСОБА_2, та автомобілем «ВАЗ 2107»,
держномер НОМЕР_1, який
належить відповідачу, під керуванням водія ОСОБА_3. сталося ДТП, у результаті
якого автомобіль позивачів отримав механічні пошкодження, а позивачам завдана
матеріальна та моральна шкода. На підставі наведеного позивачі просили стягнути
з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 4694грн.64коп., на користь ОСОБА_2 моральну шкоду
у розмірі 4000грн. (а.с.3-4).

Рішенням суду
від ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково (а.с.47).

Суд стягнув з
ЗАТ «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 на відшкодування
матеріальної шкоди 4607 гривен 64 копійок та
судові витрати в сумі 87
гривен, а всього стягнув 4694
грн. 64 коп.

Суд стягнув з
ЗАТ «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_2 на відшкодування
моральної шкоди 2000грн.

В апеляційній
скарзі ЗАТ «Перший український міжнародний банк» ставиться питання про скасування рішення суду першої
інстанції та закриття провадження по справі, при цьому апелянт посилається на
те, що рішення суду першої інстанції постановлено при неповному
з'ясуванні обставин події та не прийняті до уваги докази відповідача. Вина
відповідача у ДТП не встановлена, тому відсутні підстави для відшкодування
позивачам матеріальної та моральної шкоди (а.с.52-53).

В судовому
засіданні апеляційної інстанції представник апелянта просив рішення суду першої
інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні

Справа № 22ц-610/2007                                                                       Категорія ЦП:23

Головуючий у першій інстанції
Непорада М.П.. Доповідач Сидоренко І.П.

2
позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в повному обсязі у зв'язку з тім, що вина
водія в даної ДТП не доказана.

Судова палата,
вивчивши матеріали справи, заслухав суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2, його
представника, також представника апелянта, перевірив законність та обґрунтованість рішення суду, вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до
ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд 1
інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального
права.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі та позовні вимоги ОСОБА_1 частково, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 винний в скоєнні ДТП.

Колегія
погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам
справи, зібраним доказам, якім суд дав належну оцінку, та нормам ЦК України.

Так, згідно зі
ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала
шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не
з її вини.

Відповідно до
ст. 1188 ЦК
України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2)
за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не
відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають
істотне значення.

У відповідності з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992р. №6
"Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" питання про відповідальність за шкоду, заподіяну при
цьому самим джерелам підвищеної небезпеки, кожного із володільців перед іншим з
них вирішується за правилами: шкода, заподіяна одному з володільців з вини
іншого, відшкодовується винним.

У п.4
вищеназваної постанови Пленум ВСУ дав роз'яснення, що під володільцем джерела
підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського
відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди,
довіреності тощо).

Судом
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
року позивач ОСОБА_2. рухався на автомобілі «OPEL», державний
номер НОМЕР_2, який
належить його батькові -ОСОБА_1
по вулиці Чорноморська дорога в. м. Одесі. На перехресті з вулицею
Левітана, раптово для позивача на заборонений сигнал світлофору на його смугу
руху виїхав автомобіль "ВАЗ-2107", державний номер НОМЕР_1, що належить
закритому акціонерному товариству «Перший
український міжнародний банк» під керуванням водія ОСОБА_3, і допустив
зіткнення з автомобілем, яким керував позивач.

Постановою
Біляївського районного суду Одеської області від ІНФОРМАЦІЯ_3р. ОСОБА_4
звільнено від адміністративної відповідальності, а справу закрито, у зв'язку із
закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.6).

Суд першої
інстанції обґрунтовано послався на те, що в постанові Біляївського районного
суду Одеської області від ІНФОРМАЦІЯ_3р. зазначено, що ОСОБА_4 здійснив в'їзд
на перехрестя на заборонений сигнал світлофору у результаті чого допустив
зіткнення з автомобілем, який належав позивачу ОСОБА_1

На підставі наведеного суд прийшов
до правильного висновку про те, що ОСОБА_4 винний в
скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

з

В результаті
неправомірних дій ОСОБА_4, які призвели до ДТП, автомобіль позивача ОСОБА_1
одержав механічні ушкодження.

Відповідно до
висновку експерта за НОМЕР_3
від ІНФОРМАЦІЯ_4 року
матеріальна шкода, заподіяна власнику автомобіля «OPEL», державний
номер НОМЕР_2 в
результаті ДТП склала 4407
гривен 64 копійки
(а.с.8-11). За проведення експертизи позивач сплатив 200грн., що
підтверджується квитанцією на а.с.21.

Крім того,
позивач ОСОБА_2. просив стягнути на його користь моральну шкоду у розміру
4000грн.

Відповідно до
діючого законодавства, моральною шкодою визнаються втрати немайнового характеру
внаслідок моральних або фізичних страждань, чи інших негативних явищ,
спричинених фізичний або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю
інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за спричинення моральної шкоди настає при наявності складу цивільного
правопорушення, який містить як складові елементи: шкоду; протиправність
поведінки особи, що спричинила шкоду; причинний зв'язок між ними; вину особи,
яка спричинила шкоду. Таким чином, неправомірна поведінка особи, що спричинила
моральну шкоду є необхідною умовою відповідальності, а до обставин, що
виключають протиправність відноситься здійснення особою свого права.

Згідно ст.23 ЦК
України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо
неї самої, членів її сім "і чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням
її майна; 4) у
принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної
особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення
здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне
значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і
справедливості.

Судом першої
інстанції встановлено, що в результаті неправомірних дій відповідача, які
призвели до ДТП, позивач ОСОБА_2., який керував автомобілем «OPEL», державний номер НОМЕР_2, зазнав втрат нематеріального характеру, пов'язані з порушенням
звичного укладу життя, необхідністю докладати додаткових зусиль для її організації, нераціональною витратою особистого
часу. У зв'язку з довгим ремонтом його автомобіля, він втратив роботу в
Одеському морському торговому порту. З урахуванням ступеня провини відповідача,
характеру та обсягу заподіяної позивачу моральної шкоди суд першої інстанції
поважав, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягає частковому
задоволенню в розмірі 2000
гривен.

У зв'язку з
розглядом справи позивач поніс витрати по оплаті судового збору у розмірі 87 гривен при
подачі позовної заяви до суду. Зазначені витрати в чинність ст.88 ЦПК України
належать до стягнення з відповідача на користь позивача.

Таким чином,
загальна сума коштів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача
ОСОБА_1 становить 4694гривен 64
копійок, а на користь позивача ОСОБА_2 становить 2000 гривен.

Розглядаючи
спір, судова колегія вважає, що суд 1
інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і
закон, який їх регулює.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

4

Керуючись п.1 ст.307,
ст.ст.308,313, п.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ЗАТ «Перший
український міжнародний банк» - відхилити.

Рішення
Київського районного суду м.Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1року по справі за позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2до ЗАТ «Перший український міжнародний
банк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців в касаційному порядку.