Справа № 22-1316                                        Головуючий
у 1 інстанції Угорчук В.В.
Категорія   21                                                   Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2007 року                                       Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Курило В.П.

суддів:
Санікової О.С., Шамрило Л.Г.

при секретарі: Степаненко В.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Шахтарському районі Донецької області на
рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2006
року по цивільній справі за позовомОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції
Фонду від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Шахтарському районі Донецької області про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
зазначеним позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
Шахтарському районі Донецької області, посилаючись на те, що з 1980 року
працював на підземних роботах у вугільній промисловості; в результаті роботи у
шкідливих умовах отримав професійні захворювання - вібраційну хворобу другої стадії,
синдром вегето-сенсорной поліневропатії верхніх кінцівок з дистрофічними
порушеннями у кістках та хронічний обструктивний бронхіт пильової етіології.
Висновком МСЕК від 8 червня 2004 року йому вперше встановлено 40 % втрати
професійної працездатності безстроково, він визнаний інвалідом третьої групи;
висновком МСЕК від 7 квітня 2006 року йому встановлено 70% втрати професійної
працездатності безстроково, він визнаний інвалідом другої групи.

Зазначені професійні захворювання
спричинюють йому як фізичні, так і душевні страждання, оскільки у нього
постійні болі у суглобах, оніміння рук, порушений кровообіг; при найменшому
фізичному навантаженні він задихається, вночі не може спокійно спати; вимушений
постійно лікуватися як стаціонарно, так і амбулаторно; із-за захворювань йому
тяжко виконувати фізичну роботу, а оскільки він проживає у селі, то вимушений
звертатись по допомогу до родичів, знайомих, що спричинює йому додаткові
моральні страждання; він ще відносно молодий чоловік, але в силу поганого стану
здоров'я не може дозволити собі займатися спортом, полюванням, тощо, що також
спричинює йому моральні страждання, оскільки не може жити повноцінним життям.
На відшкодування моральної шкоди просив стягнути 60 000 грн.

Рішенням Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 11 грудня 2006 року позовні вимогиОСОБА_1 задоволені
частково: на його користь з відповідача стягнуто на відшкодування моральної
шкоди 25 000 грн.

2

В апеляційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Шахтарському районі Донецької
області просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

В обгрунтування
апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом норм матеріального
та процесуального права і, зокрема, на те, що позивачем не доведений факт спричинення йому моральної шкоди,
оскільки не наданий висновок медичних органів про наявність факту заподіяння моральної
шкоди та її характер, інших доказів спричинення моральної шкоди позивач не
надав; висновок МСЕК про встановлення ступеню втрати професійної працездатності
є підставою для відшкодування матеріальної шкоди; крім того, судом не
враховано, що шкода, завдана здоров'ю позивача, компенсована чітким виконанням
відповідачем обов'язків щодо сплати тих виплат, які передбачені статтею 34
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності". Крім того, Законом України „Про державний бюджет
України на 2006 рік" зупинена дія статей Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", які передбачають виплату моральної шкоди, а відповідно до ст.58 Конституції України закони та
інші нормативно-правові акти не мають зворотньої сили.

Представник відповідача в судовому засіданні
апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її
задовольнити:

Позивач в судове засідання апеляційного суду не
з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 1984 року
перебував у трудових відносинах з підприємствами вугільної промисловості,
працював на підземних роботах в умовах впливу несприятливих факторів, внаслідок
чого отримав два професійні захворювання - вібраційну хворобу, синдром
вегето-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з дистрофічними порушеннями в
кістках рук, внаслідок чого висновком МСЕК від 8 червня 2004 року позивачеві
вперше встановлено третю групу інвалідності і 40% втрати професійної
працездатності безстроково, а також хронічний обструктивний бронхіт пильової
етіології, у зв'язку з чим за сукупністю професійних захворювань йому
встановлено висновком МСЕК від 7 квітня 2006 року 70% втрати професійної
працездатності та інвалідність другої групи безстроково. Відповідач нарахував
йому одноразову допомогу, виплачує щомісячні страхові платежі.

Внаслідок професійних захворювань позивачеві заподіяно
моральну шкоду, оскільки він частково втратив працездатність, страждає
захворюванням органів дихання і верхніх кінцівок, відчуває незручності у
побуті; проживає у сільській місцевості, що вимагає повсякденної важкої
фізичної праці, але він не може її виконувати із-за протипоказань і
неможливості її виконувати; не досягнувши пенсійного віку, позивач став
інвалідом другої групи, змушений неодноразово звертатись за медичною допомогою;
втрата працездатності позивачеві
встановлена безстроково, що викликає у нього переживання від розуміння
того, що відновлення стану здоров'я неможливе.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню в частині
відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням хронічним бронхітом, оскільки судом першої інстанції
неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до
вимог ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і
ухвалення нового рішення і зміні рішення в частині відшкодування моральної  шкоди
у  зв'язку  із
професійним   захворюванням  вібраційною
хворобою,

3

оскільки висновки суду в цій частині не відповідають
обставинам справи, що відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для
зміни рішення суду.

Задовольняючи частково позовні вимогиОСОБА_1
в частині стягнення моральної шкоди
у зв'язку із захворюванням хронічним бронхітом, суд виходив з того, що згідно
висновку МСЕК від 7 квітня 2006 року позивачеві було встановлено втрату
професійної працездатності в розмірі 70% за сукупністю у зв'язку з професійними
захворюваннями, виявленими у позивача у 2004 та 2006 роках, а тому він має
право на відшкодування моральної шкоди за нормами Закону України„Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" .

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що
згідно п.27 ст.77 Закону України „Про Державний бюджет Україна на 2006
рік" зупинено на 2006 рік дію абзацу 4 статті 1, підпункту „є" пункту
1 частини першої статті 21, частини 3 статті 28 та частини З статті 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей.

Проте судом першої інстанції ці заперечення відповідача
не прийняті з тих мотивів, що норми Закону України„Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"
в частині відшкодування моральної шкоди не скасовані, а лише призупинено їх
дію. Але при цьому судом не враховано, що призупинення дії Закону так саме не
дає підстав для його застосування.

Як вбачається з матеріалів справи, право на
відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" у зв'язку із професійним захворюванням хронічним
обструктивним бронхітом у позивача виникло у 2006 році, коли висновком МСЕК від
7 квітня 2006 року йому вперше встановлено 70% стійкої втрати професійної
працездатності за сукупністю, і, зокрема, у зв'язку із зазначеним професійним
захворюванням вперше 30 %, в той час коли норми зазначеного Закону в частині
відшкодування такої шкоди на 2006 рік зупинено.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що при
вирішенні справи судом неправильно застосовані норми матеріального права, а
тому ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню в частині відшкодування
моральної шкоди у зв'язку із професійним захворюванням хронічним обструктивним
бронхітом з постановлениям нового рішення про
відмову в задоволенні позову з цих підстав на підставі п.27 ст.77 Закону
України „Про Державний бюджет України на 2006 рік".

Разом з тим, як
вбачається з матеріалів справи висновком медичних органів від 30 квітня 2004
року позивачу вперше встановлений діагноз: вібраційна хвороба, синдром
вегето-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з дистрофічним порушенням у
кістках рук. Висновком МСЕК від 8 червня 2004 року позивачу вперше встановлено
40% втрати професійної працездатності у зв'язку із зазначеним захворюванням, безстроково,
що підтверджено також висновком МСЕК від 7 квітня 2006 рок, позивач визнаний
інвалідом другої групи.

За таких
обставин суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права
вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю у зв'язку із захворюванням
вібраційною хворобою за нормами Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювать, які спричинили втрату працездатності".

Проте при
визначенні розміру моральної шкоди судом не наведено переконливих доказів
спричинення позивачу моральної шкоди саме в розмірі 25 000 грн.

4

Апеляційний суд
вважає, що визначена судом сума моральної шкоди є надмірною, оскільки вона
частково компенсована позивачу чітким виконанням відповідачем щодо сплати тих
соціальних виплат, які передбачені ст.34 зазначеного Закону; з матеріалів
справи вбачається, що з роботи позивач звільнений за скороченням штату у 2005
році, тому при визначенні суми компенсації відшкодування моральної шкоди слід
керуватися принципами розумності і
справедливості, як того вимагає ст.41 Конвенції про захист прав людини і
основних свобод. Разом з тим при визначенні суми компенсації відшкодування
моральної шкоди необхідно врахувати, що висновоком медичних органів у позивача
виявлені супутні хвороби, які також впливають на загальний стан його здоров'я;
позивачу протипоказана робота в підземних умовах, в контакті з пиллю,
токсичними газами, вібрацією, у неблагоприємних метеоумовах, тяжка фізична
праця, що для чоловіка є неприпустимим; після 2004 року стан здоров'я позивача
погіршується, він визнаний інвалідом другої групи безстроково і на теперішній
час має більше 50% втрати професійної працездатності, що на думку апеляційного
суду є суттєвими змінами життєвих стосунківОСОБА_1
і взагалі всього укладу життя і йому необхідно додавати значних зусиль
для організації свого життя. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що з
відповідача підлягає стягненню сума моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

При цьому не
можуть бути прийняті до уваги посилання відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Шахтарському районі Донецької області на Закон України
„Про державний бюджет України на 2006 рік", яким зупинена дія норм Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", які передбачають відшкодування моральної шкоди застрахованим
чи членам їх сімей, оскільки дія зазначеної норми Закону зупинена на 2006 рік,
а професійне захворювання - вібраційна хвороба позивачу встановлена висновком
МСЕК у 2004 році, тобто право на відшкодування такої шкоди у нього виникло у
2004 році, коли дія зазначеної норми ще не була зупинена.

Керуючись ст.
ст. 307 ч.1, 309 ч.1, 314 ч.2, 316 ЦПК України, апеляційний суд,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Шахтарському районі Донецької області задовольнити частково.

Рішення
Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2006 року в
частині стягнення моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням хронічним
обструктивним бронхітом скасувати.

В задоволенні
позовних вимогОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Шахтарському
районі Донецької області про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із
професійним захворюванням хронічним обструктивним бронхітом відмовити.

Рішення суду в
частині стягнення моральної шкоди у зв'язку із професійним захворюванням
вібраційною хворобою змінити.

Стягнути з
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Шахтарському районі Донецької області на
користьОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.