АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц - 1100 / 2007                                    Головуючий
в 1 інстанції - Залімська Н.В.
- 33                                                           Доповідач  - Глущенко Н.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

13
лютого 2007 року             Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого   - Глущенко Н.Г.

суддів                -
Григорченка Е.І., Прозорової М.Л.

при секретарі  - БілоконьН.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу
за апеляційною скаргою

представника
позивача ОСОБА_1-ОСОБА_2до якої приєднався сам позивач ОСОБА_1

на рішення
Ленінського районного  суду м.
Дніпропетровська від 5 жовтня 2006 року по

справі за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_3про

визначення
порядку користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

Представник позивача ОСОБА_1. - ОСОБА_2. звернувся до
суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2006 року та направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції. Позивач ОСОБА_1. приєднався до
апеляційної скарги свого представника /а. с. 126-130,144/.

Зазначеним рішенням суду ОСОБА_1. відмовлено в його
позовних вимогах до ОСОБА_3. про визнання порядку користування земельною
ділянкою /а. с. 120-121/.

Як на підстави апеляційної скарги ОСОБА_2. посилається на
те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального
закону а також суперечить судовій практиці, яка склалась / а. с. 126-130 /.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1. належить
на праві власності 49/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1в м. Дніпропетровську на
підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від ІНФОРМАЦІЯ_1року / а.
с. 68,69 /, а ОСОБА_3. належить 51/100 частини цього ж домоволодіння відповідно
до договору купівлі-продажу відІНФОРМАЦІЯ_1року / а. с. 10 /.

Між сторонами виник спір щодо порядку користування
земельною ділянкою у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про
визначення прядку користування земельною

ділянкою
домоволодіння АДРЕСА_1в м. Дніпропетровську. Однак, ні при зверненні до суду з
зазначеним позовом, ні під час розгляду в суді справи по суті, як позивач
ОСОБА_1так і відповідачка ОСОБА_3. не надали суду документи, що посвідчують
право власності на спірну земельну ділянку чи право постійного користування
нею.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1. задоволенню не підлягають.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить
до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1. звернувся до
суду з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою
домоволодіння АДРЕСА_1в м. Дніпропетровську, посилаючись на те, що між ним та
ОСОБА_3., яка є співвласницею домоволодіння, виник спір щодо користування
земельною ділянкою, а тому він просив суд визначити порядок користування
земельною ділянкою відповідно до розміру частки кожного, в спірному домоволодінні.

Згідно ч.1ст.11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України - судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звертаючись до суду з вище зазначеним позовом позивач, як
в порушення вимог процесуального закону, так і роз'яснень Верховного Суду
України викладених в п.25 його постанови від 16.04.2004 року № 7 "Про
практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних
справ", - не надав суду: документи про надання земельної для будівництва
та обслуговування жилого будинку й господарських будівель /рішення відповідної
ради про надання земельної для будівництва та обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибної ділянки), а також відповідні договори щодо
надання земельної ділянки для будівництва і таке інше /; план земельної
ділянки, відведеної в натурі (на місцевості); план цієї ділянки із зазначенням
її частини, що перебувають у фактичному користуванні кожного зі співвласників,
а також розташованих на ній будівель, плодово-ягідних насаджень і таке інше.

До того ж з матеріалів справи вбачається, що згідно
технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_1/ а. с. 15-19 / загальна площа
земельної ділянки складає 527 кв. м., а експертом встановлено, що фактична
площа - 588,2 кв. м. / 81-87 /. Але документи щодо тимчасового користування
надлишками земельної ділянки суду сторонами теж не надані.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1. задоволенню не
підлягають.

Приведені в апеляційній скарзі доводи представника
позивача про те, що суд зобов'язаний був витребувати відповідні документи з
компетентних органів щодо надання сторонам земельної ділянки та її надлишків, -
не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно ЦПК України ( 2004 року) суд
з власної ініціативи не вправі витребувати докази по справі, а самими ж
сторонами не заявлялися відповідні клопотання в суді щодо витребування доказів
по справі.

Не можуть бути підставою для скасування ухваленого
рішення суду і посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що
залишились не розглянутими зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1. щодо стягнення з
ОСОБА_3. витрат, пов'язаних зі зведенням паркану /а. с. 28-31 /, оскільки
вказані позовні вимоги є самостійними та можуть бути розглянуті в іншому
провадженні.

Інші доводи
апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання.

2

Порушень матеріального чи процесуального закону, які
могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необгрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308 ЦПК України, колегія судців ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1-ОСОБА_2до якої приєднався
сам позивач ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська
від 5 жовтня 2006 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з цього часу.