Справа №494                                                            Головуючий
в першій інстанції - Квашин
Категорія 44                                                Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2007 року колегія судців судової
палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого              Тамакулової В.О.

суддів                          Лисичої Н.М.,
Котушенко С.П.,

при
секретарі              Білоус A.M.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в М.Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 20 червня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2
до державної виконавчої служби у Царичанському та Петриківському районах
Дніпропетровської області та ОСОБА_3 (третя особа - ОСОБА_1) про виключення
майна з опису,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2005 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом
до відділу виконавчої служби Петриківського управління юстиції та ОСОБА_3 про
виключення майна з опису, мотивуючи це тим, що 24 листопада 2005 року відділом
виконавчої служби Петриківського управління юстиції був описаний будинок
АДРЕСА_1, який хоч і оформлений на ОСОБА_3 але належить їм на праві спільної
сумісної власності.

Працівники відділу виконавчої служби їй пояснили, що цей будинок в
результаті виконання рішення суду вже переданий на користь стягувача ОСОБА_1

Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила
виключити вказане домоволодіння з акту опису від 24 листопада 2005 року.

20 червня 2006
року суд залучив до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_1

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської
області від 20 червня 2006 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушив питання про
скасування рішення, як незаконного та про ухвалення нового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення
вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно зі ст.215 ЦПК України у рішенні суду зазначаються встановлені судом
обставини і визначені відповідно до них правовідносини, назва статті закону, за
яким вирішено справу.

Аналіз тексту рішення суду першої інстанції свідчить про
те, що воно не відповідає вимогам вищезазначених норм ЦПК, оскільки в ньому
немає відомостей щодо встановлених судом фактів із наведенням доказів, якими
вони підтверджуються, не названо норму матеріального права, відповідно до якої
вирішено спір.

Задовольнивши клопотання представника позивачки про витребування з
виконавчої служби матеріалів виконавчого провадження про стягнення боргу з
ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 (а.с.48), суд свою ухвалу не виконав і не витребував та не
дослідив вказані документи.

Пленум Верховного Суду України в п.7 постанови від 27
серпня 1976 року №6 «Прр судову практику в справах про виключення майна з
опису» (зі змінами, внесеними його постановою від 25 травня 1998 року 315)
роз'яснив: коли предметом позову є частка в спільній сумісній власності на
неподільну річ, на яку звертається конфіскація або стягнення на користь
організації, питання про виключення цієї речі з акта опису вирішується
відповідно до ст.55 Закону «Про власність» і роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України, що дані в п.7 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову
практику у справах за позовами про захист права приватної власності». При цьому
суд з урахуванням конкретних обставин може ухвалити рішення звільнивши річ
з-під арешту і стягнути з позивача в дохід держави чи на користь організації або
іншої особи грошову компенсацію, що припадає боржнику, або залишити річ в
опису, зобов'язавши відповідну державну податкову інспекцію чи організацію
виплатити позивачу відповідну частину її вартості.

Вирішуючи спір,
суд зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України не врахував, не
з'ясував, чи підлягає спірний будинок поділу та виключивши його з опису, не
обговорив питання про стягнення з позивачки грошової компенсації за частку, що
припадає боржнику.

Задовольняючи
позов, суд залишив поза увагою доводи позивачки та третьої особи про те, що
спірний будинок уже належить стягувачу, оскільки був переданий йому виконавчою
службою в рахунок погашення боргу та не дав ніякої оцінки даним обставинам, що
мають суттєве значення для вирішення спору.

Крім того,
розглянувши справу у відсутності відповідачів, належним чином не повідомлених
про час і місце судового засідання, оскільки повістки в передбаченому ст.76 ЦПК
України порядку їм не вручалась і причини їх неявки до суду належним чином не
перевірялись, суд позбавив їх змоги надати докази та заперечення по суті спору,
що є безумовною підставою для скасування рішення відповідно до п.3 ст.311 ЦПК
України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції та
частковому задоволенню апеляційної скарги.

В порушення
вимог ч.2 ст.222 ЦПК України, суд не надіслав відповідачам копію судового
рішення, чим позбавив їх права на оскарження рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.3. ст.311, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської
області від 20 червня 2006 року скасувати і справу направити на новий розгляд
до того ж суд в іншому складі