АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

« 28  » лютого 2007
р.                                                                                               м.
Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого:
Сулятицької М.М.

суддів: Ружило О.А., Перепелюк Л.М.

при секретарі:
Скрипник С.В.

за участю
адвоката: ОСОБА_4

та інших осіб: ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про витребування
грошової компенсації, за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2006 року ОСОБА_1звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2про
витребування грошової компенсації.

Вказувала на те, що в 1996 році вона познайомилася з відповідачем котрий
після розлучення з дружиною переїхав проживати до своєї матері вАДРЕСА_1, яка
згодом ними була приватизована.

Вона на той час проживала із своїм сином у АДРЕСА_2

Після 4-х років зустрічі восени 2000 року ОСОБА_2 запропонував їй перейти
проживати в його з матір"ю квартиру на що вона погодилася. І з того часу
вона проживала з ним у фактичних шлюбних стосунках як його дружина, маючи
спільний бюджет на отриманні обома прибутки, які витрачали для придбання
продуктів харчування, сплати за комунальні послуги та інше. На час коли вона
перейшла проживати до відповідача в неї були особисті заощадження в іноземній
валюті, про що вона його попередила.

В квітні 2003 року ОСОБА_2 попросив в неї 10 000 грн. із її заощаджень,
оскільки йому необхідно було повернути борги.

Вона передала йому зазначену суму коштів, а пізніше довідалася, що ними він
віддав борги ОСОБА_5 котра виїжджала за кордон.

Справа № 22ц-183
2007 р.                                  Головуючий
у 1 інстанції: Богдан С.І.

Категорія: 2/5                                                                        Доповідач:
Ружило О.А.

Влітку 2003 року вона продала свою квартиру і
за отримані гроші придбала квартиру для сина, частину цих коштів в сумі 9500
доларів США поклала
на свій рахунок в Укрсоцбанк, а 3000 доларів США залишила в себе, тобто в квартирі відповідача.

У вересні 2003
року ОСОБА_2 запропонував їй укласти між ними своєрідний договір, так звану
„Касу взаємодопомоги», для того щоб вести облік всіх коштів, які вкладають
кожен із них. Починаючи з 15.09.2003 року відповідач за її згодою почав
особисто вести бухгалтерський облік в який він заносив надходження та видачу
грошей як в гривнях так і в іноземній валюті від них обох.

У власності
відповідача був старий автомобіль ВАЗ - 2101 держномер НОМЕР_1, який його не
влаштовував. Тому він попросив у неї грошей на придбання нового автомобіля
пообіцявши, що він буде зареєстрований на неї. Вона зняла з рахунку Укрсоцбанку
9500 доларів США, котрі
передала відповідачу, яким 10.12.2003 року за ці кошти придбано автомобіль ГАЗ
3110 держномер НОМЕР_2, вартістю
36210 грн., та зареєстровано на своє ім.»я.

Крім того на
протязі лютого-березня 2004 року за її кошти було проведено ремонт в кухні
квартири відповідача та його матері, на який затрачено 12 000 грн.

В фактичних
шлюбних стосунках вона прожила з відповідачем до травня 2004 року, після чого
ОСОБА_2 одружився і перейшов проживати до своєї дружини з якою проживає по
даний час. Вона залишилася проживати разом із його матір»ю котра як пристаріла
потребує стороннього догляду.

Приблизно в
кінці лютого 2006 року відповідач знову звернувся до неї, щоб позичити йому 1
000 доларів США для погашення
боргу, однак в позиці цих грошей йому було відмовлено. Після цього він наполіг
щоб вона залишила його квартиру, що вона і зробила.

Так як вона
надала відповідачу свої власні кошти в сумі 36 210 грн., для придбання
автомобіля, затратила на ремонт квартири, яка є його власністю, та власністю
його матері 12 000 грн., а також надала відповідачу 10 000 грн. для погашення
боргу сторонній особі, то у ОСОБА_2 на вказані кошти не виникло права спільної
сумісної власності.

Оскільки
добровільно відповідач передану йому зазначену суму грошей не повертає, то
просила суд постановити рішення, яким стягнути з нього 58 210 грн., власного
майна у вигляді переданих грошей, та понесені нею судові витрати.

Рішенням
Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2006 року позовні
вимоги задоволено частково.

Стягнуто з
ОСОБА_2на користь ОСОБА_146 210 грн., та судові витрати в сумі 462 грн. 10
коп.. Всього 46 672 грн.

На вказане
рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на предмет його   скасування
з   постановлениям   нового   рішення,
про   відмову   в
задоволенні позовних вимог позивачки.

Вважає, що при
розгляді даного спору судом першої інстанції не повно з»ясовано правовідносини,
що мали місце між сторонами, а відповідно неправильно застосовано норми
матеріального права, якими вони регулюються.

Крім того
позивачкою не доведено письмовими доказами факту отримання ним у неї позики,
оскільки ці обставини не можуть ґрунтуватися на показаннях свідків.

Судом при
частковому задоволенні позовних вимог позивачки не було також враховано, що він
є підприємцем, матеріально забезпечений, а тому мав змогу сам особисто придбати
автомобіль.

Заслухавши
доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, пояснення
осіб котрі з»явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з постановлениям
нового рішення виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_1,
та стягуючи на її користь із ОСОБА_2 46210 грн. та судові витрати по
справі, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені грошові кошти є
власністю позивачки, були передані нею відповідачу для власних потреб, котрі
той використав для себе без відповідної правової підстави. При цьому як на
норми матеріального права суд посилався на вимоги Закону України „Про
власність" так і на ст. 387 ЦК
України, якою передбачено право власника на витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Такий висновок
суду не відповідає обставинам справи, та не ґрунтується на належних доказах
зазначених правовідносин.

Суд не взяв до
уваги те, що право власника на витребування майна з чужого незаконного
володіння (вендитикаційний позов) може бути заявлено позивачем лише щодо
індивідуально визначеного майна, та коли цим майном відповідач володіє
незаконно (шляхом крадіжки, визнання недійсною угоди та інше). Таких обставин
по справі не встановлено.

Відповідно до
вимог ст.. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. ОСОБА_6 не довела
належними доказами факту передачі ОСОБА_2 власних грошових коштів, як в сумі 10
000 грн. для погашення наявного боргу, так і 36210 грн. для придбання ним
автомобіля. Не подано позивачкою і доказів, що відповідач незаконно та
протиправно володіє належною їх власністю, а саме грошовими коштами.

Виходячи з
недоведеності обставин позивачки, щодо витребування майна з чужого незаконного
володіння, які суд вважав встановленими, а також те, що позивачкою позовні
вимоги про витребування грошової компенсації з інших підстав не заявлялися, та
в ході розгляду справи по суті не змінювалися, то оскаржуване рішення суду
підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.
307,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Рішення
Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2006 року в частині
стягнення з ОСОБА_2на користь ОСОБА_146210 грн., та 462 грн. 10 коп. судових
витрат скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення 46210 грн. відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 2-х місяців до Верховного Суду України.