У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
червня
2007 року                                                                        м.Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі :

Гнатенка А.В.

суддів:         Григор'євої
Л.І.,            Берднік І.С.,

Гуменюка В.І.,               Данчука В.Г., -

розглянувши
у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду м. Києва
від 22 лютого 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У жовтні 2006 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом,
мотивуючи його тим, що він та його батько ОСОБА_2. є співвласниками квартири
АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні
вказаною квартирою, оскільки не дає йому ключі від квартири, встановив
сигналізацію у квартирі, просив вселити його у кімнату площею 29,2 кв. м в
спірній квартирі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено. Постановлено вселити ОСОБА_2. у кімнату площею 29,2
кв. м в квартирі АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2007 року рішення   Печерського районного суду м. Києва від 22
листопада 2006 року скасовано та постановлено нове рішення, яким в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2007 року, залишивши
в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від                   22 листопада 2006 року,
посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як установлено судом першої інстанції, спірна квартира АДРЕСА_1належить
позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності на підставі
свідоцтва про право власності за ІНФОРМАЦІЯ_1; згідно з довідкою КП
“Липкижитлосервіс” від НОМЕР_1 позивач та відповідач зареєстровані за вказаною
адресою.

Ст. 391 ЦК України встановлює, що власник майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Установлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від        13 листопада 2002 року, яке набрало
законної сили, задоволено позов ОСОБА_1., ІНФОРМАЦІЯ_2 про усунення перешкод у
користуванні власністю та визначенні порядку користування спільною власністю,
позивачеві виділено у користування кімнату площею 29,2 кв. м., відповідачеві -
18,7 кв. м, 16,0 кв. м та 13,5 кв. м у квартирі АДРЕСА_1Відповідача зобов'язано
не чинити позивачу перешкоди у користуванні належною позивачу жилою площею.

Норми ЦК України (ст. ст. 317, 358, 361) та Закону України “Про власність”
(ст. ст. 2, 4, 48) передбачають право власника володіти, користуватися,
розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону, право на надання кожному із
співвласників у володіння та користування тієї частини спільного майна в
натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності та
право співвласника самостійно розпорядитися своєю
часткою у праві спільної часткової власності. Власник при цьому може вимагати
усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані
з позбавленням володіння і відшкодування завданих цим збитків. Захист права
власності здійснюється судом або третейським судом.

Оцінюючи відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України надані сторонами докази та
постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про порушення відповідачем законного права позивача
розпоряджатись своєю власністю та встановив факт позбавлення позивача в повній
мірі використовувати права співвласника спірного жилого приміщення, зокрема,
неможливості проживати у цій квартирі, що відповідно до   норм ст. 391 ЦК України, ст. 48 Закону
України “Про власність” є підставою для усунення порушень прав власника,
усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив
з того, що у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, факти щодо вчинення
відповідачем перешкод позивачу в користуванні спірною квартирою встановлені
рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 листопада 2002 року, яке
набрало законної сили.

Скасовуючи законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції і
постановляючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд неправильно
застосував норми матеріального та процесуального права і дійшов помилкового
висновку про недоведеність позову та відсутність перешкод з боку відповідача
для вселення відповідача в спірну квартиру, у зв'язку з чим відповідно до ст.
339 ЦПК України рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2007 року скасувати,
залишити в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада
2006 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
А.В. Гнатенко

Л.І. Григор'єва

І.С. Берднік

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук