Справа № 22 Ц-146/2007р.                         Суддя 1
інстанції: Марніша Т.Н.
Суддя-Доповідач апеляційного суду:Галущенко О. І.
УХВАЛА

2007p., січня місяця, 24
дня        Судова колегія   судової палати в цивільних справах    Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючої:          Вовненко Г.Е.

суддів:                  Колосовського С.Ю.

Галущенко О. І.

при
секретарі:   Фірсовій Т.В.

за участю:

представника

позивача-            ОСОБА_4

розглянувши  у відкритому судовому засіданні   в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного
суду  Миколаївської області    від 23.11.2006 р.,
у справі

позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання їх особами, що
втратили право користування житловим приміщенням,

встановила:

19.07.2006 р. ОСОБА_2. звернувся з позовом до ОСОБА_2. та
ОСОБА_3 про визнання їх особами, що втратили право користування жилим
приміщенням,

Позивач зазначав, що він та відповідачі, які є його батьками, зареєстровані
в АДРЕСА_1.

Відповідачка, яка є наймачем зазначеної квартири, але зберігаючи
реєстрацію, з січня 2006   р. в ній не проживає
без поважних причин.

Відповідач, також без поважних причин, більше шести місяців, не проживає в
спірному жилому приміщенні, вибув на проживання в іншу сім'ю за адресою АДРЕСА_2.
і зв'язку з спірним жилим приміщенням не підтримує.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив про задоволення позову.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від
23.11.2006 р. постановлено про визнання відповідачки такою, що втратила право
користування квартирою та відмову у задоволенні позовних вимог стосовно
відповідача.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення та
ухвалення нового рішення про задоволення вимог, вважаючи, що суд не врахував
всіх доказів і обставин, які свідчать про наявність підстав для визнання також
і відповідача особою, яка втратила право користування жилим приміщенням.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані в АДРЕСА_1.

Відповідачка, яка є наймачем зазначеної квартири, але
зберігаючи реєстрацію, з січня 2006 р. в ній не проживає без поважних причин,
переселившись на інше постійне місце проживання разом з співмешканцем.

Участі у витратах на утримання квартири, оплаті
комунальних послуг, ремонт житла, не приймає.

При цьому, вона визнає ці обставини і не заперечувала проти визнання її
особою, яка втратила право користування спірним жилим приміщенням.

Зазначені обставини підтверджуються також, поясненнями свідків, довідками
про сплату заборгованості за комунальні послуги позивачем, актами про не
проживання, про стан житла, договором на послуги з водопостачання та вод овід
ведення.

Відповідач, також не проживає в спірному жилому приміщенні, але його вибуття
з квартири на інше місце проживання пов'язане з неприязними відносинами з
відповідачкою та позивачем, які унеможливлювала його спільне проживання з ними.

Після вибуття відповідачки без поважних причин відповідач також не мав
змоги користуватися спірним приміщенням, оскільки позивач вставив новий замок
на вхідні двері та став робити в ній ремонт.

Зазначені фактичні дані підтверджуються поясненнями сторін та свідків.

Суд повно та всебічно дослідив ці обставини, дав належну правову оцінку
наданим доказам і прийшов до обгрунтованого висновку стосовно доведенності
факту відсутності відповідачки в спірному жилому приміщенні більше шести
місяців без поважних причин.

З врахуванням цього висновку, який відповідає дійсним
обставинам справи і вимогам закону, судом постановлене обґрунтоване та законне
рішення про визнання її такою, що втратила права користування спірним житловим
приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України.

Зазначення в тексті рішення також і ст. 107 ЖК України є помилковим і
таким, що не впливає на правильність висновків суду, оскільки позивач не з
вибуттям на інше місце проживання пов'язував втрату відповідачкою права
користування житлом.

Обгрунтованим слід вважати і висновок суду стосовно
відсутності підстав для визнання відповідача таким, що втратив право
користування спірною квартирою.

Такий висновок відповідає дійсним обставинам справи, які
свідчать про вимушене не проживання відповідача в квартирі, оскільки воно
обумовлене неприязними стосунками з відповідачкою і позивачем та
унеможливлювало його спільне проживання з ними.

Встановлене свідчить про відповідність висновків суду дійсним обставинам
справи та вимогам закону, що не дає підстав для скасування чи зміни рішення.

Доводи апелянта про втрату відповідачем права користування квартирою не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки він не довів, що відсутність
відповідача в квартирі більше нести місяців не пов'язана з поважними причинами.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити,
а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від
23.11.2006 p.- залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу на протязі двох місяців може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.