Справа
№ 22-Ц-529/2007
Головуючий в суді І інстанції Медвідь И.О.
Доповідач в суді II інстанції
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Дьоміної О.О.

Суддів:
Мережко М.В., Коцюрби О.П.

При секретарі: Колесник
Н.І.

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської
області від 28 листопада
2006 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Вімм-Білль-Данн Україна» (Відкритого
акціонерного товариства «Київський міський молокозавод № 3»), третя особа: ОСОБА_2 про скасування
наказів, поновлення на роботі, виплати середньомісячного заробітку, -

заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2006
р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись нате, що він
працював у відповідача з 15.07.
2002 р. по 28 .02.2006 р. 27.02.2006 p., згідно наказу № 120-к його було
звільнено з роботи за п.З ст.40 КзпП України, на підставі наказу від 07.02.2006 р. № 26, яким йому було
оголошено догану за відсутність на робочому місці більше 3-х годин без
поважної причини 19.01.
2006 р. та наказу від 08.02.
2006 р. № 27 за
порушення режиму інформації з обмеженим доступом.

Вважав накази незаконними, просив задоволити позов.

В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги,
оскільки наказ № 27 від 08.02. 2006 р. відповідачем
скасовано, просив скасувати наказ №
120-к яким його було звільнено з роботи та наказ від 07.02.2006 р. № 26, яким було
оголошено догану за відсутність на робочому місці більше 3-х годин без
поважної причини 19.01.
2006 p.,
поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Рішенням суду від 28
листопада 2006 року в
задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав
апеляційну скаргу в якій    просив    скасувати
рішення  з  підстав
порушення  судом  норм

процесуального права, постановити нове рішення, яким
позов задоволити. Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд зазначив, що
позивачу обгрунтовано винесено догану та він законно звільнений з роботи за п.З
ст.40 КзпП України.

Однак з вказаними висновками суду в повній мірі
погодитися не можна з слідуючих підстав.

.Згідно вимог ст. 213
ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним  є
рішення,  яким  суд,
виконавши  всі  вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні

Однак, висновки суду не відповідають фактичним обставинам
справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивача було
звільнено з роботи з 27 лютого 2006 р. за п.З ст.40
КзпП України, на підставі наказу від 07.02.2006
р. № 26, яким
позивачу було оголошено догану за відсутність на робочому місці більше 3-х годин без
поважної причини 19.01.
2006 р., та наказу від 08.02.
2006 р. № 27 за
порушення режиму інформації з обмеженим доступом.

Наказ №
27 від 08.02. 2006 р.
відповідачем скасовано наказом №
179 від 20 вересня 2006 р.(а.с. 81),

Статею 149
КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення
власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення, та при обранні виду стягнення враховується
ступінь тяжкості вчиненого поступку та попередню роботу працівника.

Однак, зазначені вимоги закону відповідачем виконані не
були.

Так, позивач в своїх поясненнях про відсутність 19-01. 2006 р. на робочому
місці вказав, що зранку він знаходився в Апеляційному суді, а 12-00 звертався за
медичною допомогою, так як в нього стався гіпертонічний криз, що підтверджено
довідкою СШМД (а.с.8), та належно засвідченою довідкою, наданою позивачем
Апеляційному суду.

За таких обставин, як роз»яснив законодавець наявність
поважних причин визнається у разі доведеної непрацездатності працівника, хоч би
вона і не була

підтверджена лікарняним листком.

Також при
обранні  виду стягнення  відповідачем
не  було  враховано попередню роботу працівника.

Судом було встановлено, що позивач працював у відповідача
з 15.07. 2002 р. по 28 .02.2006 р. оператором
лінії виробництва харчової продукції, однак відповідач не надав доказів про те,
що позивач виконував свої трудові обов»язки несумлінно.

п.З ст.40 КзпП України передбачає звільнення за
систематичне невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених
на нього трудовим договором або Правилами внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше застосовувалися

Крім цього, законодавець звертав увагу суддів на те, що
за передбаченими п.З ст. 40
КзпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на
роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконані без поважних причин обов»язків, покладених на нього
трудовим договором або Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Однак, з наданих позивачем доказів вбачається, що 19.01. 2006 р. він з
поважних причин був відсутній на роботі, а попередній наказ від 08.02. 2006 р. № 27 про догану за
порушення режиму інформації з обмеженим доступом відповідачем скасовано наказом
№ 179 від 20 вересня 2006 р.(а.с. 81), що свідчить про
відсутність підстав для звільнення передбачених законом про систематичне невиконання
працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим
договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника
раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За таких обставин не можна вважати обгрунтованими
висновки суду про те, що позивач був звільнений з роботи з додержанням вимог
закону, тому рішення підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

Згідно ст. 235
КзпП України при винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно наданої суду довідки (а.с.7) середній заробіток
позивача за два місяці перед звільненням складав 1 282 грн. 50
коп., розмір виплати за час вимушеного прогулу з 27.02.2006 р. по 27.02. 2007 р. складає 1 282 грн. 50 коп. х 12 = 15 390 грн., яка
підлягає стягненню з відповідача.

В
судовому засіданні відповідач надав відомості про те, що ВАТ
«Вімм-Білль-Данн Україна» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства
«Київський міський молокозавод №
3», згідно статуту , затвердженого
10.01. 2007 p., що судова
колегія враховує при винесені рішення.

Керуючись ст. ст. 309,
313 - 314 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської
області від 28 листопада
2006 року-
скасувати, по справі постановити нове рішення, яким позовом ОСОБА_1 до ВАТ
«Вімм-Білль-Данн Україна» (Відкритого акціонерного товариства «Київський
міський молокозавод № З»), -задоволити.

Визнати наказ №
120-к від 27.02.
2006 р. та наказ від 07.02.
2006 р. № 26-незаконними.

Поновити ОСОБА_1 на роботі оператором лінії виробництва
харчової продукції ВАТ «Вімм-Білль-Данн Україна» (Відкритого акціонерного
товариства «Київський міський молокозавод №
3») з 27.02. 2006 р.

Стягнути з відповідача на користь позивача
середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 27.02. 2006 р. по 27.02 2007 р. у розмірі - 15 390 грн. з пр. 2704 в Київській
регіональній дирекції (філії) ВАТ «Райфайзен Банк Аваль», МФО 322904, код 00445937.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і
підлягає в частині поновлення на роботі негайному виконанню та може бути
оскаржено до Верховного Суду України протягом двох місяців.