У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

6 червня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:             Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук
Л.І.,    Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2у власних інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6про вселення, усунення
перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2005 року ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулися до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що їм, їх
неповнолітньому сину та відповідачам на праві власності в рівних частках
належить трикімнатна АДРЕСА_1, протягом тривалого часу між сторонами склався
порядок користування житлом, згідно якого вони проживали в окремій кімнаті
площею 15,1 кв.м. з балконом, іншими двома кімнатами площею 15,4 та 15,1 кв.м.
користуються відповідачі, проте останнім часом між ними виникають спори з
приводу користування квартирою.

Позивачі просили
зобов'язати відповідачів не чинити їм перешкод у користуванні жилим
приміщенням, вселити їх уАДРЕСА_1 та визначити порядок користування нею,
виділивши їм окрему кімнату площею 15,1 кв.м. з балконом.

Рішенням
Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2006 року позов
задоволено.

Рішенням Апеляційного
суду м. Києва від 21 грудня 2006 року рішення суду першої інстанції в частині
встановлення порядку користування квартирою скасоване та постановлене в цій
частині нове рішення: виділено в користування ОСОБА_4 ізольовану кімнату площею
15,1 кв.м. з балконом, в користування позивачів - прохідну кімнату площею 15,4
кв.м., в користування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - кімнату площею 15,1 кв.м.,
постановлено залишити в спільному користуванні власників приміщення загального
користування, зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 в проході до виділеної їм кімнати.

У касаційній скарзі
ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників
має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової
власності.

Судом встановлено, що АДРЕСА_1 є трикімнатною,
складається, зокрема, із окремої кімнати площею 15,1 кв.м. з балконом,
прохідної кімнати площею 15,4 кв.м. та окремої кімнати площею 15,1 кв.м.,
власниками квартири в рівних частках є позивачі, їх неповнолітній син та
відповідачі; з 2001 року до вересня 2005 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 займали окрему
кімнату площею 15,1 кв.м. із балконом, на час розгляду справи в цій кімнаті
знаходились речі позивачів, відповідачі нею не користуються і сторони такі
факти не оспорюють.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачі, як власники квартири, мають право
користуватись житлом; при визначенні порядку користування квартирою суд
врахував частки сторін у власності на квартиру, порядок користування нею, який
склався між співвласниками, при цьому посилання відповідачів на хворобу  ОСОБА_4, в зв'язку з якою він не може
проживати в одній кімнаті з членами сім'ї, судом не прийняті до уваги, оскільки
у квартирі є в наявності ще одна, крім спірної, ізольована кімната площею 15,1
кв.м.

При встановленні зазначених
фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального закону, висновки
суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Апеляційний суд помилково
скасував зазначене рішення, не навів достатніх мотивів, за якими він вважає
невірними висновки суду першої інстанції, і безпідставно послався на
відсутність у квартирі іншої, крім спірної, окремої кімнати; крім того,
апеляційний суд не звернув увагу на те, що прохідна кімната площею 15,4 кв.м.
сама по собі не може бути виділена в користування, оскільки така кімната не є
відособленим приміщенням. Не можна визнати обґрунтованим й посилання
апеляційного суду на захворювання ОСОБА_4, оскільки встановлено, що на час
розгляду справи на відкриту форму туберкульозу легенів він не хворіє.

Також в порушення ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не звернув уваги на те, що позов було подано до суду
ОСОБА_1, ОСОБА_2 саме щодо користування окремою кімнатою площею 15,1 кв.м. з
балконом, а ОСОБА_4 із самостійними вимогами про встановлення порядку
користування квартирою не звертався.

За таких обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої
інстанції з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2задовольнити.

Рішення  Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2006
року скасувати і залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м.
Києва від 22 серпня 2006 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                 А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін