Справа № 2-1033/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08
жовтня 2007 року
Індустріальний  районний суд м.

Дніпропетровська

в
складі : головуючого  судді       Зосименко С.Г.

при секретарі                Карпенко В.Ю.

за участю адвоката     ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду  м.

Дніпропетровська
цивільну  справу за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

третя
особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального

округу
ОСОБА_4 про визнання угоди недійсною та витребування

майна,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2004 року ОСОБА_5 звернулася до суду
з позовом

до
ОСОБА_6, ОСОБА_1, третя особа:

приватний
нотаріус ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-

продажу
недійсним.

Рішенням
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2004 року

позовні
вимоги ОСОБА_5 були задоволені: визнано недійсним договір купівлі-

продажу
квартири АДРЕСА_1 в м.

Дніпропетровську
від 17.09.2003 року, укладений між ОСОБА_6 та

ОСОБА_1
та стягнуто з ОСОБА_6 таОСОБА_1 на користь

ОСОБА_5
судові витрати у розмірі 51 грн.
Додатковим рішенням від

14.12.2004
року було стягнуто з ОСОБА_6 таОСОБА_1 державно

мито
у розмірі 71 грн. 02 коп.

Ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2004 року рішення

суду
від 14.07.2004 року та додаткове рішення від 14.12.2004 року скасовано та

справу
направлено на новий розгляд.

Рішенням
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2006 року

позовні
вимоги ОСОБА_5 були задоволені частково: визнано частково недійсним

доручення
від 20.11.2002 року, видане ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_6 в

частині
управління та розпорядження майном довірителя з правом здійснювати будь-

які
дії, пов'язані з управлінням та
розпорядженням  майном, визнано

недійсним
договір купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську від 17.09.2003
року, укладений між

ОСОБА_6
та ОСОБА_1, стягнуто солідарно з ОСОБА_6,

ОСОБА_1
на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 51 грн.,

стягнуто
солідарно з ОСОБА_6.ОСОБА_1 на користь держави

державне
мито у розмірі 71 грн. 02 коп. та витрати на інформаційно-технічне

забезпечення
розгляду справи у розмірі 30 грн., в решті позовних вимог

відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.11.2006 року

рішення
суду від 15.09.2006 року було скасовано і справу направлено на новий

розгляд.

Ухвалою
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2007 року

були
об'єднані в одне провадження цивільна справа за позовом   ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу та цивільна справа

за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5,

ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

третя
особа: приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання угоди

недійсною
та витребування майна.

Ухвалою
суду від 20.06.2007 року позовну заяву ОСОБА_5 до

ОСОБА_6,
ОСОБА_1 про визнання

недійсним
договору купівлі-продажу було залишено без розгляду.

У
липні 2007 року суд на запит суду надійшла копія актового запису про смерть №

04
від 09.01.2007 року, з якої вбачається, що ОСОБА_5

померла
04 жовтня 2006 року.

У
серпні  2007 року ОСОБА_1 уточнила свої
позовні вимоги. В уточненій

позовній
заяві позивачка посилається на те, що на момент укладання договору

купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 у м.

Дніпропетровську  від 14.10.2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2,

ОСОБА_3,
ОСОБА_5 не була власником спірної квартири, оскільки

рішення
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2004 року

про
визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири № 19 у будинку № 146

по
вул. Донецьке шосе у м. Дніпропетровську від 17.09.2003 року, укладеного між

ОСОБА_6,
що діяв за дорученням від ОСОБА_5  і
позивачкою, не

набрало
законної сили та було скасовано ухвалою апеляційного суду

Дніпропетровської
області від 24.05.2005 року.
Відповідачам при укладанні

договору
купівлі-продажу спірної квартири було відомо, що йде судовий процес з

підстав
законності укладання договору і тому вони не можуть бути визнані

добросовісними
набувачами. Відповідачами не проведена державна реєстрація права

власності
на спірну квартиру. Просила визнати договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1
у м. Дніпропетровську  від

14.10.2004
року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 недійсним,  зобов'язати відповідачів повернути квартиру
та виселити

відповідачів
із спірної квартири.

Позивачка
у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила

задовольнити.
Суду пояснила, що квартиру № 19 у будинку № 146 по вул. Донецьке

шосе
у м. Дніпропетровську придбала
17.09.2003 року у ОСОБА_6, яки

діяв
за дорученням від імені ОСОБА_5 Своє право власності на квартиру

зареєструвала
в БТІ. Після придбання квартири поїхала до Росії для того, щоб

перевести
свого дідуся та його речі до Дніпропетровська. Додому повернулася

наприкінці
літа 2004 року і дізналася, що у належній їй квартирі проживають

сторонні
люди. 12.10.2004 року звернулася із заявою до міліції. Дільничним

інспектором
було встановлено, що у спірній квартирі проживає  ОСОБА_9,

яка
цю квартиру знімала.  14.10.2004 року
ОСОБА_5 уклала договір купівлі-

продажу
спірної квартири з відповідачами.  Відповідачам
було відомо, що

відносно
цієї квартири є спір, але незважаючи на це договір купівлі-продажу

було
укладено.

Відповідач
ОСОБА_2 у судове засідання з'явився. Позовні

вимоги  не визнав. Суду пояснив, що   14 жовтня 2004 року було укладено договір

купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 у м.

Дніпропетровську  з ОСОБА_5 та посвідчено цей договір у
нотаріуса. За

квартиру  він заплатив ОСОБА_5 20000 доларів США.  Крім того, допоміг

придбати
ОСОБА_5  квартиру у сел. Орджонікідзе,
придбав для ОСОБА_5

килим
та телевізор. Про те, що квартираАДРЕСА_1у м. Дніпропетровську знаходилася у
спорі, не знав.  У квартирі весь час

проживала
ОСОБА_5 Зареєструвати своє право власності на квартиру не зміг,

оскільки
судом було накладено арешт. Вважає себе добросовісним набувачем і

просив
у задоволенні позову відмовити.

Відповідач
ОСОБА_3 у судове засіданні з'явився. Позовні вимоги не

визнав.
Суду пояснив, що фактично він проживає у спірній квартирі з початку

цього
року. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя
особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу

ОСОБА_4
у судове засіданні не з'явилася. Та надіслала до суду

свої
письмові пояснення з проханням розглядати справу без її участі.  З

письмових
пояснень ОСОБА_4 вбачається, що  нею був
посвідчений договір

купівлі-продажу
квартири між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 14

жовтня
2004 року. Для вчинення цього правочину
їй були надані свідоцтво про

право
власності на  нерухоме майно на ім'я
ОСОБА_5, витяг з реєстру прав

власності  на нерухоме майно, паспорта сторін та
ідентифікаційні коди, згода

дружини
покупця та матері неповнолітнього ОСОБА_3 на придбання

квартири.
Було перевірено відсутність заборон або арешту, відсутність застав за

даними
відповідних реєстрів. Вважає, що позовні вимоги безпідставні і

задоволенню
не підлягають.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, показання свідка, вивчивши матеріали справи,

вважає,
що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судовим
розглядом встановлено, що ОСОБА_5 належала на

праві
власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від

03.08.1999
року (т. 1. а. с. 8) квартира АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську.  20.11.2002 року ОСОБА_5 дала на ім'я ОСОБА_5
доручення на право керувати та розпоряджатися її майном

(т.
1, а. с. 5). На підставі цього доручення ОСОБА_6 17.09.2003 року

уклав
з  ОСОБА_1договір купівлі-продажу
квартириАДРЕСА_1. Право власності на

спірну
квартиру ОСОБА_1  зареєструвала в КП
ДМБТІ 02.12.2003 року. У

червні
2004 року  ОСОБА_5 звернулася до суду з
позовом про визнання

договору
купівлі-продажу квартири від 17.09.2003 року
недійсним. Як показала у

судовому
засіданні свідок  ОСОБА_11- дружина
відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_5 звернулася до неї за допомогою для того, щоб
подати позов до

суду
і вона порекомендувала їй адвоката і потім весь час підтримувала з нею

стосунки.
Таким чином  їй та її чоловікові було
добре відомо про судовий процес

з
приводу визнання права власності на спірну квартиру. Рішенням Індустріального

районного
суду м. Дніпропетровська від 06.07.2004 року (т. 1, а. с. 43-44) було

визнано
договір купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську  від 17.09.2003 року, укладений між ОСОБА_6

та
ОСОБА_1 недійсним. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської

області
від 24.05.2004 року рішення Індустріального районного суду м.

Дніпропетровська
від 06.07.2004 року було скасовано (т. 1, а. с. 154-156). 14

жовтня
2004 року ОСОБА_5 уклала договір купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську з ОСОБА_2 та

ОСОБА_3

Відповідно
до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є

недодержання
в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які

встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно
до ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження мана підлягає

державній
реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої

реєстрації.

Відповідно
до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків

примусового
продажу та інших випадків, встановлених законом, належить

власникові
товару.

У
судовому засіданні знайшло підтвердження того, що ОСОБА_5 не була

належним
подавцем спірної квартири, оскільки зареєструвала за собою право

власності
на квартиру на підставі рішення суду, яке було потім скасовано.

Ухвалою
суду від 20.06.2007 року позовну заяву ОСОБА_5 до

ОСОБА_6,
ОСОБА_1 про визнання

недійсним
договору купівлі-продажу було залишено без розгляду. У відповідачів

право
власності на спірну квартиру не виникло, оскільки договір купівлі-продажу

квартири
від 14.10.2004 року зареєстрований в КП ДМБТІ не був.  Таким чином, на

сьогодні
єдиним власником квартири АДРЕСА_1 у

м.
Дніпропетровську є ОСОБА_1.

Відповідно
до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від

особи.
яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно
до ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний

негайно
повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право

відповідно
до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього

майна.

Так
як у спірній квартирі на сьогоднішній день проживають відповідачі, суд

вважає
можливим витребувати  дане майно від
відповідачів та виселити їх із

квартири
АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську.

Керуючись
ст. 65 Сімейного Кодексу України, ст. ст.15, 30, 60, 213, 214, 215

ЦПК
України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати
недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 14.10.2004 року,
укладений між ОСОБА_5 та  ОСОБА_2,
ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10,

зареєстрований
у реєстрі за  № 4193.

Зобов'язати
ОСОБА_2 та ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську.

Виселити
ОСОБА_2 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 у м.

Дніпропетровську.

Стягнути
з ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне

забезпечення
розгляду справи у розмірі 7 грн. 50 коп.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області

через
Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у 10-ти

денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і

подання
після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги або без подання

заяви
про апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги на протязі

10-ти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя

С.Г. Зосименко