Справа №2-220-2007
РІШЕННЯ ІМ"ЯМ УКРАЇНИ

ЗО січня 2007 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у
складі: -головуючого- судді Хаустової Т.А. -при секретарі-
Марценковській В.М. -представника позивача- ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
міста Слов'янська Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
захист честі, гідності і ділової репутації і про відшкодування моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист
честі, гідності і ділової репутації і про
відшкодування моральної шкоди, обгрунтувавши свої вимоги тим, що він є
керівником КФГ „Азовчанка" Новоазовського району Донецької області,
а відповідачка по справі працювала в його господарстві за трудовим договором на
виноградниках в квітні-червні 2006
року.

Відносини з нею
у нього були виробничі, стягнень по роботі до неї він не застосовував,
конфліктних ситуацій між ними не було.

Однак, як
виявилося, відповідачка в силу свого характеру, з причин заздрості до виробничих
успіхів трудового колективу розповсюдила відносно його порочащи свідчення, які
принижують його честь, гідність та ділову репутацію за таких обставин:

В липні 2006
року відповідачка звернулася з листом на 16 сторінках на адресу Президента України, Генеральну Прокуратуру України, Прокуратуру
області і Посольство Російської Федерації в Україні, в якому виклала ряд
свідчень, які начебто викривають його в порушенні трудового законодавства,
зловживаннях, порушеннях прав, свобод як працівників трудового колективу,так і
жителів села і також в причетності до скоєння ряду злочинів.

Так, у своєму
зверненні на адресу вищих посадових осіб держави відповідачка вказала, що він ізбиває людей начебто за „ непослушание
и для порядка, защищая свои денежные интересы, месяцами не выплачиваю работникам заработную
плату, подвергая людей унизительному допросу -для чего им нужны деньги, что в
штате они не оформлены согласно трудового законодательства, что имеет место
переработка часов без оплаты, не предоставляются выходные и праздничные дни,
что скрываются доходы от налогообложения, неправильно ведется з'четность и
отчетность, имеют место нарушения в бартерных сделках за счет неучтенной
продукции, сокрытие доходов предприятия при выращивании овощных и бахчевых
культур, что я держу неучтенные земли, допускаю нарушения агротехники
выращивания сельхозкультур, что в столовой предприятия полнейшая антисанитария
и людей травят, что я организовал прослушивание телефонных разговоров, что по
моему указанию происходит повсеместное хищение
электроэнергии, что по моему указанию на въезде в село установлен шлагбаум,
чтобы никто не мог без разрешения и его ведома являться в его владения», что
мною нарушаются паспортный режим, что с моего ведома и по моему указанию
избивают людей, а я имею прямое отношение к
получению телесных повреждений, повлекших смерть ОСОБА_4» В листі також повідомляється, що „ ОСОБА_2 ведет
себя как «царек», где все и вся принадлежит и подчиняется ему, а законы не для него», що « у него есть надежная «крыша» в лице
ОСОБА_5»,а також викладена інша не відповідаюча дійсності
інформація.

Також, прибувши
до господарства в квітні 2006
року, відповідачка, пропрацювавши недовгий час, стала розповсюджувати
свідчення, що порочать його ділову репутацію, а також порочать його честь і
гідність. При спілкуванні з членами трудового колективу КФГ „Азовчанка",
кервником якого він є, вона стала стверджувати, що він причетний до скоєння ряда злочинів, а саме
: має пряме
відношення до смерті громадянки ОСОБА_4,
до побиття робітників його господарства, ухиляюсь від сплати податків, не
розбирається в питаннях сільсьгосподарського виробництва.

Викладена в
листі інформація призвела до багаточисленних перевірок налоговими і
правоохоронними органами, як його особистої діяльності, як керівника КФГ так і
в загалі усього підприємства.

У відповідності до висновків перевіряючих комісій факти, вказані
відповідачкою повністю не підтвердилися.

Він вважає, що має право на захист від стверджень відповідачки, що його
ганьблять, оскільки нею розповсюджені в формі листа, адресованого іншим особам,
свідчення за своїм змістом і формі такі, що порочать його
честь, гідність і ділову репутацію і вони-ці свідчення підлягають спростуванню.

Факт розповсюдження порочащих
його свідчень спричинив йому моральну шкоду.

2

Так, принижена його честь і гідність в громадській думці, оскільки він є депутатом
місцевої Ради, думці серед членів трудового колективу, нанесено шкоду його
діловій репутації в очах керівництва району і сільради, а також серед колег по
роботі-керівників господарств району.

Фактично опорочений весь трудовий колектив керуємого ним
підприємства і окремих його членів, оскільки у зверненні вказана велика
кількість робітників, які нібито також причетні до його порушень і зловживань,
у зв"язку з чим люди обуренні.

Перевірка листа
відповідачки призвела до того, що через велику кількість перевіряючих була
паралізована робота підприємства, десятки людей відривалися від конкретних
справ, змушені були давати пояснення і вони, і він.

Крім того, він був змушений неодноразово давати пояснення і в кабінетах
районного керівництва, доводити свою правоту, що сприяло великому перевантаженню
нервової системи.

Звернення
відповідачки і наступні після цього перевірки спричинили йому душевних
страждань, опорочили його
перед третіми особами, через звинувачення в неправдивих, надуманих вчинках
погіршило його репутацію в районі, він був змушений морально страждати,
відчуває дискомфорт, психологічно розстроєний, суттєво змінився його звичайний
ритм життя, створені безпокійства і. невдобства.

Йому фактично
нанесено психологічну травму, наслідки якої невиносимі, оскільки він має
багаторічний бездоганний трудовий стаж, в тому числі і керівника, неодноразово
відзначався по роботі, а очолюване ним підприємство одно із кращих фермерских господарств в
області.

Тому таке
звернення відповідачки є прямим ударом по авторитету, що вибив його з
керівництва підприємством.

Обставини, що склалися є для нього такою моральною
шкодою, розмір якої він оцінює 20000
грн.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав
свої позовні вимоги, навів аналогічних доводів, а також суду пояснив, що про
розповсюдження свідчень відповідачкою йому повідомили робітники господарства-
подружжя ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8.За
листом відповідачки його господарство двічі перевірялося робітниками
прокуратури, двічі робітниками міліції і була перевірка податковими органами,
але факти, викладені в зверненні ОСОБА_3 не підтвердилися. В липні і серпні 2006 року він двічі
звертався до лікувального закладу з приводу підвищення тиску, де йому
надавалася медична допомога. Вважає такими, що порочать його честь, гідність і
ділову репутацію такі свідчення: „что
он избивает людей, якобі за непослушание
и для порядка, защищая свои денежные интересы, месяцами не выплачиваю
работникам заработную плату, подвергая людей унизительному допросу -для чего им
нужны деньги, что в штате они не оформлены согласно трудового законодательства,
что имеет место переработка часов без оплаты, не предоставляются выходные и
праздничные дни, что скрываются доходы от налогообложения, неправильно ведется
учетность и отчетность, имеют место нарушения в бартерных сделках за счет
неучтенной продукции, сокрытие доходов предприятия при выращивании овощных и
бахчевых культур, что я держу неучтенные земли, допускаю нарушения агротехники
выращивания сельхозкультур, что в столовой предприятия
полнейшая антисанитария и людей травят, что я организовал прослушивание
телефонных разговоров, что по моему указанию происходит повсеместное
хищение электроэнергии, что по моему указанию на въезде в село установлен
шлагбаум, чтобы никто не мог без разрешения и его ведома являться в его владения», что мною нарушаются
паспортный режим, что с моего ведома и по моему указанию избивают людей,
а я имею прямое отношение к получению телесных повреждений, повлекших смерть ОСОБА_4», а також, що „ ОСОБА_2 ведет себя как «царек», где все и вся
принадлежит и подчиняется ему, а законы не для него», що « у него есть надежная «крыша» в лице ОСОБА_5»,а також викладена інша не відповідаюча дійсності
інформація. Ці свідчення були повідомлені ОСОБА_3 в Генеральну Прокуратуру,
Прокуратуру Донецької області, Посольство РФ
в Україні, всим членам колектива ФКГ „Азовчанка", мешканцям села, а
саме- ОСОБА_8, ОСОБА_9, поддружжю ОСОБА_6, ОСОБА_7. ОСОБА_3
повідомила їм ці свідчення усно під час обідньої перерви, а також в
інший неробочий час. Він вважає, що ОСОБА_3 розповсюджувала ці свідчення з
причин особливостей її характеру.

Моральна шкода, завдана йому полягає в тому, що в нього
погіршився стан здоров"я, принижено його честь, гідність, ділову репутацію
усіма цими перевірками нанесено шкоду в очах керівництва району, серед колег по
роботі і інших керівників господарств.Иому неодноразово треба було давати
пояснення керівництву, доводити свою правоту, що призвело до значного перевантаження
його нервової системи, перевірками господарства йому фактично нанесена
психологічна травма. Причинения моральної шкоди він підтверджує
тим, що звертався, до лікувального закладу. Важає, що йому спричинено моральну
шкоду у розмірі 20000 грн, наявність якої він підтверджує
усіма наданими суду доказами. При наданні позовної заяви до суду 27 листопада 2006 року він не
вказував у заяві, що ОСОБА_3

з

розповсюджувала про нього свідчення ще і усно, оскільки
вважав, що викладеного в позовній заяві цілком достатньо.

Просить суд
зобов"язати відповідачку принести йому публічні вибачення на загальних
зборах трудового колективу КФГ „Азовчанка", а також стягнути з ОСОБА_3 в
рахунок відшкодування йому моральної шкоди в сумі 20000 грн. Також
стягнути з відповідачки на його користь понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1000 грн, витрати по сплаті за інформаційне забезпечення судового
процесу- 15 грн,
витрати по оплаті юридичної допомоги-1500
грн.

Відповідачка
ОСОБА_3 в судовому засіданні не визнала позовні вимоги ОСОБА_2 і суду
пояснила, що все,що викладено в її зверненні та скаргах відповідає дійсності,
вона це все бачила і чула і була свідком вчинків і розмов, принижень з боку ОСОБА_2 как її особисто
так і інших людей. Багато з того, що вона бачила, вона також чула в розмовах з ОСОБА_2 Коли вона
працювала в господарстві, то бачила приниження, образи, побиття, а також її
робітники скаржилися їй на те, що їм не виплачується заробітна плата в повному
обсязі. Вона не заперечує того факту, що писала заяву на ім"я Президента
України, а також в різні правоохороні органи про ті порушення з боку позивача,
які бачила в господарстві. За час її роботи
в господарстві вона розмовляла з людьми, вони також з нею розмовляли про
проблеми в господарстві. Метою написання її заяви було бажання перевірити економічний стан господарства, оскільки ОСОБА_2
сам їй розповідав про успіхи в господарстві, про людей. Разом з
мешканцями села обговорювали стан ОСОБА_4, коли чекали приїзд „Швидкої
допомоги". Вона розмовляла з мешканцями села по факту смерті ОСОБА_4, але
в цих бесідах не згадували позивача і не казали про його причетність до цього.
В неї не було потреби обговорювати з мешканцями села питання, що стосуються
сплати податків ОСОБА_2. Про
ухилення від сплати податків їй відомо від самого позивача. Вона не є фахівцем
в області сільського господарства, але має життєвий досвід і бачила, що ОСОБА_2
порушує технологію вирощування сільськогосподарських культур.

Свідок ОСОБА_18
суду пояснила, що за час роботи вона зустрічала ОСОБА_3 кожен день або через
день, оскільки вона приходила до неї за хлібом. З нею ОСОБА_3 не обговорювала
поведінку ОСОБА_2. Вії присутності ОСОБА_3 також і з другими людьми не
обоворювала поведінку ОСОБА_2 .Вона читала
звернення ОСОБА_3 в правоохоронні органи. їй не відомі які-небудь факти побиття
ОСОБА_2 робітників КФГ „Азовчанка". їй відомо, що ОСОБА_4 побив чоловік-
ОСОБА_10. Факт побиття ОСОБА_4 обговорювався мешканцями села коли чекали приїзд
„Швидкої допомоги". Вона не чула щоб ОСОБА_3 що-небудь говорила з приводу
спричинення ким-небудь телесних ушкоджень ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_11
суду пояснила, що вона працює на фермі, а ОСОБА_3 під час роботи в
господарстві, часто приходила до неї на ферму за молоком. ОСОБА_3 була
настроєна проти господарів, їй щось не подобалось. З ОСОБА_3 вони обговорювали
факт причинения телесних ушкоджень ОСОБА_4, але вона вважає, що це були сімейні
справи ОСОБА_4 І її чоловіка і невідомо що там трапилося. ОСОБА_3 нічого не
казала з приводу того, що їй відомо про події в родині ОСОБА_4 їй нічого не
відомо з приводу побиття ОСОБА_2
робітників господарства, такого не було.

Свідок ОСОБА_12
суду пояснив, що працював в господарстві з ОСОБА_3 протягом двух місяців на
вирощуванні винограду. Протягом переривів для паління ОСОБА_3 казала, що ОСОБА_2
негідник,висловлювалася на його адресу нецензурною лайкою, а також, що він не
сплачує податки, краде електроенергію, не платить заробітну платню. Крім нього
там були ще присутні 5 чоловік.
З приводу побиття ОСОБА_4 він з ОСОБА_3 не розмовляв.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що
в період знаходження у господарстві ОСОБА_3 приходила до них додому,у його
присутності розмовляла з його дружиною і питала про розмір заробітної плати, про умови праці і питала, чому
вони працюють за таку малу заробітну плату. На його питання ОСОБА_3
пояснила, що ОСОБА_2 побив
ОСОБА_4 і його за це потрібно покарати.

Свідок ОСОБА_13
суду пояснив, що відповідачка є його дружиною. Разом з ОСОБА_2 вони
обговорювали скарги робітників села, але ОСОБА_2
відповів, що це не їх справа. Робітники, що з ним працювали скаржилися на
несвоєвчасну виплату заробітної плати, а також, що їх били, а також ,що змушені
працювати в вихідні та святкові дні. Будинок,в якому мешкала ОСОБА_3 не мав електричного лічільника. Частина робітників
господарства обідала в їдальні і у них із заробітної плати утримувалися
за це гроші.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
захист честі, гідності і ділової репутації,
відшкодуванні моральної шкоди не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

4

П.п.2,4 ст. 23 ЦК України вказують, що моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з
протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї, близьких родичів;
у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 34 Конституції
України кожному гарантується право на свободу думки та слова, на вільне
вираження своїх поглядів та переконань.

Суд вважає, що
свобода вираження поглядів, що проголошуються в даній стаггі Конституції України, є однією із основних підвалин
демократичного суспільства, в основі якого лежить плюралізм, толерантність
та відкритість суспільства як для громадянина так і для людини взагалі.

Як було
встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 є
керівником КФГ „Азовчанка", а також депутатом місцевої Ради народних
депутатів. Відповідачка ОСОБА_3 працювала в КФГ „Азовчанка" за запрошенням
позивача в період часу з квітня 2006
року по червень 2006
року за трудовим договором.

В липні місяці 2006 року
відповідачка звернулася з листом на адресу Президента України, Генеральну Прокуратуру України, Прокуратуру
Донецької області, Посольство Росії в Україні, в якому виклала свої погляди про
методи керівництва ОСОБА_2 КФГ „Азовчанка", а також
вказала на ряд недоліків і порушень, які на її погляд, допускає ОСОБА_2 в керівництві
підприємством, порушенні ним законодавства, а також вказала про причетність
позивача до злочину.

Як встановлено в
судовому засідані і не заперечувалося сторонами, після звернення ОСОБА_3 КФГ „Азовчанка" неодноразово перевірялося
різними комісіями з правоохоронних органів, податкової інспекції, але
факти, викладені в заяві ОСОБА_3 не підтвердилися.

Згідно п.З
Постанови Пленуму Верховного Суду України №7
від 28 вересня 1990 року „Про
застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової
репутації громадян та організацій" „ При розгляді цивільних справ суди повинні
з"ясовувати, чи поширені відомості, про спростування яких предъявлений позов,порочать вони честь, гідність або ділову репутацію
позивача та чи відповідають дійсності".До відомостей, що
ганьблять особу, слід відносити ті з них, які принижують честь, гідність і
ділову репутацію громадянина або організації в громадській думці чи думці
окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил
співжиття та принципів людської моралі".

Згідно з п.1 ст.
10 Європейської
конвенції з прав людини (ЄКПЛ) кожен має право на свободу вираження поглядів.
Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати та передавати
інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від
кордонів.

Відповідно до
Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні
письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що
зобов"язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений
законом строк ( стаття 40).

Питання практичної реалізації
громадянами цих прав регулюються, зокрема Законом України „Про звернення
громадян", який забезпечує їм можливість брати участь в управлінні
державними і громадськими справами, впливати на поліпшення роботи органів
державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, відстоювати свої права і законні інтереси та
поновлювати їх у разі порушення шляхом викладення в письмовій або усній формі
пропозицій (зауважень),
заяв ( клопотань)
і скарг.

Згідно з
частиною п"ятою статті 55
Конституції України „кожен має право будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних
посягань".

У відповідності
до Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003
року по справі №
1-9/2003 „ звернення громадян до правоохоронного органу, що містять
певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами,
передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до
громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженнями на це
законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися
поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або
завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу.

Застосовуючи
положення статті 10 Конвенції
про захист прав людини та основних свобод в рішеннях
у справах „ОСОБА_14 проти Фінляндії, „ОСОБА_15 проти Польщі" та інших Суд
підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових
осіб можуть бути ширшими порівняно з межами
такої інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи
діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного
реагування з боку суспільства."

Оскільки в
судовому засіданні з пояснень відповідачки ОСОБА_3 вбачається, що звернення в
липні  місяці  2006   року     на
адресу   Президента  України,
Генеральну  Прокуратуру  України,

5

Прокуратуру
Донецької області, Посольство Росії вУкраїні, в якому вона вказала певні
відомості про недодержання законів позивачем, як керівником КФГ
„Азовчанка", як депутатом місцевої Ради народних депутатів, вона направила
не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з
метою перевірки економічного становища підприємства, яким керує ОСОБА_2, а також з
метою перевірки додержання ним законодавства, то суд приходить до висновку, що
звернення ОСОБА_3, яке нею
було направлене в липні місяці 2006
року на адресу Президента України, Генеральну Прокуратуру України,
Прокуратуру Донецької області, Посольство Росії вУкраїні не можливо вважати
поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або
завдають шкоди інтересам позивача ОСОБА_2

Крім того,
Європейський Суд з прав людини (
справа ОСОБА_16 від 6
березня 2000 року
п.60) підкреслює, що органи влади демократичної держави повинні толерантно
ставитись до критики, навіть коли подібна критика може вважатися такою, що
провокує та ображає.

Межі допустимої
критики є більш широкими, коли мова йде про політиків, оскільки вони неминуче і
свідомо виставляють свої діла та вчинки під пильний погляд журналістів, так і
широкої громадськості ( справа
ОСОБА_17, п.42).

Згідно п.З
Постанови Пленуму Верховного Суду України №7
від 28 вересня 3990 року „Про
застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової
репутації громадян та організацій" „
Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу
по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації,
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в
іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині".

В процесі
розгляду справи ОСОБА_2 додав
Заяву про уточнення до своїх позовних вимог, в якій вказав, що ОСОБА_3 також розповсюджувала відомості, що порочать його
честь, гідність та ділову репутацію при спілкуванні з членами трудового
колективу КФГ „Азовчанка", керівником якого він є. В судовому засіданні ОСОБА_2 вказав, що такі відомості, які порочать його честь,
гідність та ділову репутацію відповідачка повідомила всім членам КФГ
„Азовчанка", зокрема ОСОБА_8,
ОСОБА_9, подружжю ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Але, вказані
особи, крім ОСОБА_6, до суду запрошені не були і, слідовно, ствердження ОСОБА_2 про розповсюдження їм відповідачкою
відомостей, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача
особи, не підтвердили.

Навпаки, свідки,
які були запрошені і допитані в судовому засіданні, за клопотанням позивача-ОСОБА_18,
ОСОБА_11 вказали, що ніяких розмов, які стосуються позивача, з ОСОБА_3 ніколи
не вели і вона їм нічого про ОСОБА_2 не розповідала.

Суд не приймає
до уваги пояснення свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_6, які стверджували, що
відповідачка вела з ними під час перерви розмови з приводу порушення ОСОБА_2
трудового законодавства, з приводу крадіжки електроенергії, повідомляла ОСОБА_6
про причетність ОСОБА_2 до скоєння злочину відносно ОСОБА_4, оскільки ці свідки
є працівниками підприємства- КФГ „Азовчанка",
яким керує позивач, підлеглі йому і, на думку суду, не можуть в судовому
засіданні давати об"єктивні свідчення відносно позовної заяви свого
керівника.

Ніякими іншими
доказами, щоб свідчили дійсно про розповсюдження ОСОБА_3 відомостей, що
порочать честь, гідність або ділову репутацію позивача, ОСОБА_2 в судове
засідання не надав, на такі докази в судовому засіданні не посилався і про
витребування таких доказів судом питання не ставив.

У відповідності
до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 28 вересня 1990 року „Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі,
гідності і ділової репутації громадян та організацій" „ На позивача
покладається обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його
ганьблять, особою, до якої пред"явлений позов".

Таким чином, суд
вважає, що ОСОБА_2, не доведено в судовому засіданні факт поширення
відповідачкою відносно нього відомостей, які порочать його честь, гідність і
ділову репутацію, і тому позовні вимоги ОСОБА_2 в
частині захисту честі, гідності і ділової репутації задоволенню не підлягають.

Також не
підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000
грн, оскільки у судовому засіданні достовірно встановлено відсутність
будь-яких протиправних дій з боку ОСОБА_3 відносно позивача і тому суд
приходить до переконання про безпідставність та незаконність заявленних
позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. У відповідності до ст. 88 ЦПК
України не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3
судового збору у розмірі 1000 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 15 грн, а також витрати по оплаті юридичної допомоги
у розмірі 1500 грн.

6

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,60,88,212,213,214,215
ЦПК України, ст.ст.ч.2 ст. 23,275, 277,299, 1167 ЦК України, Рішенням Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 1-9-2003 ( справа про поширення відомостей), Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7
від 28 вересня 1990 року „Про
застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової
репутації громадян та організацій", Рішень Європейського Суду з прав
людини: срава ОСОБА_16 від 6
березня 2000 року,
п.60, справа ОСОБА_17 п.42, суд

ВИРІШИВ

У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про захист честі, гідності і
ділової репутації і про відшкодування моральної шкоди відмовити у зв"язку
з відсутністю підстав.

Роз'яснити участникам судового процессу, що згідно ст. 221 ЦПК України при
наявності від них письмової заяви протягом
десяти днів після оголошення рішення, судом буде винесено ухвалу в десяти денний
строк в котрій буде роз"яснено рішення суду.

Рішення може
бути оскаржене в Апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення
ухвалене і підписане в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Суддя Слов'янського міськрайонного
суду
Т.А.Хаустова.