У Х В А Л А

іменем  україни

4 липня 2007 року                                                         м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого   Яреми А.Г.,

суддів:            Пшонки М.П.,                         Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,                          Романюка Я.М., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
суми боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення  апеляційного  суду м. Києва від 7 березня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2006 року ОСОБА_1 пред'явив позов
до ОСОБА_2 про стягнення 15 000 грн., обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що відповідач 25 квітня 2005 року одержав від нього в борг 15 000 грн. і
зобов'язався повернути до 1 вересня 2005 року, проте зобов'язання не виконав і
відмовляється повернути вказану вище суму. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 прострочив
виконання грошового зобов'язання, позивач просив задовольнити його позов.

Рішенням Подільського районного суду м.
Києва від 14 липня 2006 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням колегії судової палати у
цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 7 березня 2007 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 15 000
грн., у решті вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати
рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення норм матеріального та
процесуального права, і залишити в силі рішення районного суду

Касаційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 118, 119 ЦПК
України позовна заява подається до суду першої інстанції в письмовій формі.
Позовна заява повинна відповідати вимогам, викладеним у частинах 2-8 ст. 119
ЦПК України.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність
і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач відповідно до вимог ст. ст. 118, 119 ЦПК України подав до суду позовну
заяву, в якій обґрунтував свої вимоги посиланням на те, що між сторонами
виникли зобов'язання, які  підставою і
правовою формою регулюють договір позики (ст. ст. 1046-1052 ЦК України).

Протягом усього часу ОСОБА_1 розмір боргу,
підстави та предмет позову  не змінював і
не відмовлявся від позову.

В апеляційній скарзі на рішення суду
першої інстанції позивач також посилався на норму закону, яка передбачає
наслідки недотримання вимог щодо забезпечення виконання зобов'язання
позичальником.

Стаття 316 ЦПК України передбачає, що
рішення апеляційного суду, крім іншого, має містити мотиви, за якими суд
апеляційної інстанції дійшов свого висновку, а також посилання на закон, яким
він керувався, а при відхиленні апеляційної скарги в ухвалі зазначаються
конкретні обставини й факти, які б свідчили про порушення судом першої
інстанції закону.

Однак рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам не відповідає, оскільки, скасовуючи рішення суду першої
інстанції та постановляючи нове  про
задоволення позову, апеляційний суд виходив із вимог ст. 1212 ЦК України
(загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна
без достатньої правової підстави), які не були предметом заявлених ОСОБА_1 позовних вимог і
предметом розгляду судом першої інстанції.

Поясненнями сторін та іншими доказами,
дослідженими судом, встановлено факт отримання грошових коштів ОСОБА_2. Також судом
першої інстанції на підставі досліджених у судовому засіданні доказів
встановлено, що немає підстав вважати, що між сторонами укладений правочин, що
виникає на підставі договору позики.

Ці обставини у своєму рішенні не
заперечує й апеляційний суд.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції є правильним і обґрунтованим. Отже, підстав для скасування рішення
про відмову в позові немає.

Виходячи з наведеного колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції -
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 7 березня 2007 року скасувати, а
рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 липня 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

М.П. Пшонка    Є.Ф. Левченко    Л.М. Лихута   Я.М. Романюк