Справа
№ 2-224/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 червня 2007 року                 Індустріальний районний суд м.

Дніпропетровська

у
складі:  головуючого судді                Зосименко С.Г.

при секретарі                        Карпенко В.Ю.

за участю адвоката              ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.

Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2  до

ОСОБА_3
про розділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2006 року позивачка
звернулася до суду з позовом у власних

інтересах
та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4
до

відповідача
про визнання права власності та надання у володіння та користування

частки
квартири у натурі. Неодноразово позивачка змінювала підставу та предмет

позову.
У лютому 2007 року позивачка подала уточнену позовну заяву про розділ

майна
посилаючись на те, що з відповідачем знаходилася у шлюбі з 1990 року. 06

серпня
2002 року шлюб було розірвано. За час проживання у шлюбі ними було

набуто
майно: квартира № АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську

та
дача в АДРЕСА_2 Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Приблизна
ринкова вартість квартири становить 90000 грн., а дачі - 10000 грн.

Оскільки
квартира була приватизована на неї, чоловіка та сина, їй з

відповідачем
належить по 1/3 частині квартири. Угоди про добровільний поділ

майна
між сторонами не досягнуто. Просила
розділити майно, що є спільною

сумісною
власністю подружжя, виділивши їй у власність квартиру № АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську,

а відповідачу - дачу в АДРЕСА_2

Магдалинівського району Дніпропетровської
області та призначити йому

грошову
компенсацію у розмірі 20000 грн.  та
стягнути з відповідача судові

витрати.

У
судовому засіданні відповідачка підтримала свої позовні вимоги та просила

задовольнити.

Відповідач
у судове засідання з'явився. Позовні вимоги не визвав. Суду пояснив,

що
спірна квартира були приватизована ним, позивачкою та їх сином. Він проживає

у
цій квартирі разом із матір'ю. Позивачка з сином ніколи у спірній квартирі не

проживала,
а проживає по АДРЕСА_3. Ніяких перешкод у

користуванні
спірною квартирою він позивачці не чинить. Вона сама не хоче там

жити.
Іншого житла у нього не має. Право власності на дачу у АДРЕСА_2 ні за ким не
зареєстровано. Ця земельна ділянка та будиночок на ній у

АДРЕСА_2
були за обміняні на гараж, який належав його батькам.

Документів
на цей будинок немає і ніхто там ніколи не жив. Просив у задоволенні

позову
відмовити.

Суд, заслухавши сторони,  показання свідків, вивчивши матеріали

справи,
вважає, що позов задоволенню  не підлягає
з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони
знаходилися у шлюбі з 10 лютого 1990

року.
Шлюб між позивачем  та відповідачкою,
згідно виписки з рішення (а. с.

14),
було розірвано 06 вересня 2002 року. Від шлюбу сторони мають

неповнолітнього
сина - ОСОБА_4, 1991 року народження. З

листа
КП ДМБТІ № НОМЕР_1 (а. с. 42) вбачається, що квартира №

АДРЕСА_1
у м. Дніпропетровську належить ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на

підставі
свідоцтва про право власності на житло від 30.10.1998 року. У судовому

засіданні
було встановлено, що позивачка у цій квартирі ніколи не проживала. Це

підтверджується
поясненнями сторін, показаннями свідків
ООСОБА_5,

ОСОБА_6.,  ОСОБА_7. ОСОБА_8., копіями квитанцій про
сплату

комунальних
послуг на ім'я ОСОБА_6. та ОСОБА_3. (а. с. 46-75). Спірна

квартира
була отримана батьками відповідача у 1966 році
і зі згоди матері

відповідача
приватизована на ім'я подружжя ОСОБА_1 та їх неповнолітнього сина.

Позивачка
у спірну квартиру не вселялася і такого наміру не висловлює. З

позовом
до суду про усунення перешкод у користуванні квартирою не зверталася.

Згідно
довідки КП „Магдалинівське бюро технічної інвентаризації” № НОМЕР_2

(а. с. 86)
за адресою: АДРЕСА_2

нерухоме
майно не зареєстровано і технічна документація не виготовлялася.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на

поділ
майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від

розірвання
шлюбу.

Згідно ч. 4 ст. 71 СК України присудження
одному з подружжя грошової

компенсації
замість його частки у праві спільної сумісної власності  на майно,

зокрема
на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за

його
згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 71 СК України
присудження одному з подружжя грошової

компенсації
можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя

відповідної
грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідач заперечує проти присудження
позивачці 1/3 частини квартири №АДРЕСА_1

у м. Дніпропетровську  та надання йому грошової

компенсації,
посилаючись на те, що він є інвалідом 3-ї групи, іншого житла

немає.
Позивачка, в свою чергу, не внесла на депозитний рахунок суду відповідну

грошову
суму, яка мала б стягуватися в рахунок компенсації за частку майна

відповідача.
Право власності на дачу, яку просить виділити позивачка

відповідачу,
не зареєстровано, у сторін відсутні будь-які документи, які

підтверджують  право їх сумісної власності на це майно і
тому воно не може бути

об'єктом
поділу.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку про необхідність

відмовити
у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71 СК України,
ст. ст. 3, 7, 14, 57,  88,

212,
214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного

суду
Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 -

денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і

подання
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.

295
ЦПК України.

Суддя

С.Г.  Зосименко