Справа №
М Е Н Е М    УКРАЇНИ
31   серпня 2007 року           Індустріальний
районний суд міста
складі: головуючого судді  - Мороз В.П.
секретарі -  Губаренко О.А.,
у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну
справу
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, суд -
ОСОБА_1 звернулась до Індустріального суду
про визнання нотаріально не посвідченого договору купівлі-продажу від
року  дійсним та визнання права власності
на  нерухоме майно: об'єкт
будівництва (відсоток  готовності - 21 %)
будинок  АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську,
А 1 - незакінчений житловий будинок площею 160, 2  кв. м.,
№ 1-3 -
обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що
на повне виконання  нею умов договору
купівлі-продажу від 15.06.2007
а саме: вартість об'єкту незавершеного будівництва сплачена нею у повному
сам об'єкт прийнято за актом приймання-передавання і т. д., ОСОБА_2 ухиляється
від нотаріального посвідчення даного договору і від будь яких
з цього приводу. Такі дії з боку Відповідача безпосередньо порушують
права і свідчать про явне невизнання її права власності на придбаний за
об'єкт незавершеного будівництва. Крім того, Позивач,  як новий
через такі дії позбавлений можливості зареєструвати право власності на
об'єкт. Однак, у відповідності зі ст. 220 ЦК України, якщо сторони
щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове
договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального
суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст. 392 ЦК України
майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це
оспорюється або не визнається іншою особою.
серпня у судовому засіданні Представник Позивачки ОСОБА_3, підтримав
позовні вимоги і посилаючись на викладені в позовній заяві обставини
просив  суд їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідача ОСОБА_4, позовні вимоги визнав,
заяві обставини підтвердив, і пояснив, що через відсутність всіх
документів виконати свій обов'язок щодо нотаріального посвідчення
Суд,
вислухавши представника Позивача ОСОБА_3., представника Відповідача
ОСОБА_4,  вивчивши письмові докази, що містяться у
матеріалах справи,
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у
обсязі за наступних встановлених в ході судового розгляду підстав.
червня 2007 року   між  ОСОБА_1 (Позивач)  та ОСОБА_2
(Відповідач) було укладено договір купівлі-продажу  об'єкту
будівництва (відсоток готовності - 21 %) - індивідуальний
будинок АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську. На
і на виконання  даного договору
Позивачем  15.06.2007 року було
в повному обсязі грошові кошти за
будинок  Відповідачу, що
зокрема розпискою про отримання грошових коштів від тієї ж дати
не заперечується представником Відповідача.
будівництва - житловий будинок АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську  було
передано Позивачу за актом приймання-передавання.
момент укладення договору купівлі-продажу від 15.06.2007 року об'єкт
будівництва - житловий будинок АДРЕСА_1
Технічного паспорту від 23.03.2007 року складав собою: Літера  А-1  -
будинок (не закінч. Відсоток готовності 21 %) загальною площею 160, 2
№ 1-3 - споруди з металевих прутів та бетону. Такий же стан даний
має і на сьогоднішній час.
до п. 7.3. Договору купівлі-продажу від 15.06.2007 року  цей договір
вчиненим  з моменту його нотаріального
посвідчення, яке повинно бути
сторонами до  18.06.2007 року. Крім
того,  п. 3.1. договору
що право власності у Покупця виникає з моменту нотаріального
даного договору,  а  п. 6.1.
зазначає, що витрати, пов'язані з
посвідченням даної угоди сплачуються Продавцем.
у встановлений у договорі строк Відповідач свого обов'язку щодо
засвідчення договору не виконав. Листом від 18.06.2007 року
повідомив Відповідача про необхідність
вчинення разом з ним дій щодо
посвідчення договору, однак дане повідомлення було залишено
без відповіді,  і станом на момент
подання даного позову
посвідчення договору так і не відбулося.
до ч. ч. 1, 4 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій
підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом
домовленістю сторін.  На вимогу фізичної
або юридичної особи будь-який
з її участю може бути нотаріально посвідчений.
кодексу також  встановлює, що якщо
сторони домовилися про нотаріальне
договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне
такий договір є укладеним з моменту його нотаріального
Крім того, в частині 3 ст. 334 ЦК України визначається, що  право
на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню,
у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної
рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно
до ч. 2  ст. 220 ЦК України   якщо сторони домовилися щодо усіх

істотних
умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося

повне
або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його

нотаріального
посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі

наступне
нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З наданих до суду

документів
та отриманих від представників Позивача та Відповідача  пояснень суд

встановив,
що Позивач та Відповідач, укладаючи договір,
домовились щодо всіх

його
істотних умов,  відбулося часткове
виконання його умов, зокрема Позивач

повністю
сплатив вартість об'єкту незавершеного будівництва, сам об'єкт було

передано
Позивачу за актом приймання-передавання, повністю виконано всі інші

умови
договору, окрім умови щодо його нотаріального посвідчення. Крім того,

судом
встановлено,  що Відповідач  неправомірно ухилявся від повного виконання

умов
договору від 15.06.2007 року щодо його нотаріального посвідчення,

ігнорував
законні вимоги Позивача, залишаючи їх без відповіді. Саме тому суд

приходить
до висновку про можливість та необхідність визнання в судовому

порядку
нотаріально не посвідченого договору купівлі-продажу об'єкту

незавершеного
будівництва (відсоток готовності - 21 %) - індивідуального

житлового
будинку  АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську
від

15.06.2007  року дійсним.

Щодо
задоволення позовної вимоги про визнання права власності на об'єкт

незавершеного
будівництва (відсоток готовності - 21 %) - індивідуальний

житловий
будинок  АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську,
а саме

Літ
А 1 - незакінчений житловий будинок площею 160, 2 кв. м.,  № 1-3 -

споруди,
суд вважає за необхідне відзначити наступне.

Відповідно
до ст. 177  ЦК України об'єктами
цивільних прав є речі, у тому числі

гроші
та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги,

результати
інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші

матеріальні
і нематеріальні блага.

При
цьому ст. ст. 181, 182 цього кодексу містять визначення  поняття нерухомих

речей,
вказуючи, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать

земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці,

переміщення
яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, а

також
вказує, що права на нерухомі речі (в тому числі право власності)

підлягають
державній реєстрації.  Виходячи з
вищенаведеного, об'єкт

незавершеного
будівництва (відсоток готовності 21 %) - житловий будинок АДРЕСА_1 являється
нерухомим об'єктом цивільних прав.

Разом з тим, частина 3 стаття 331 ЦК
України зазначає, що у разі

необхідності
особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти

договір
щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який

реєструється
органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на

підставі
документів, що підтверджують право власності або користування

земельною
ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної

документації,
а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного

будівництва.
Укладаючи даний договір Відповідач  мав
документи, що

підтверджують
його право користування земельною ділянкою площею 0, 14 га, на

якій
розміщено об'єкт незавершеного будівництва, а також  технічний паспорт від

23.03.2007
року,  який містить в собі опис об'єкта
незавершеного будівництва.

Щодо
проектно-кошторисної документації, то слід відзначити що така у

Відповідача
відсутня, оскільки саме будівництво проводилось ним самочинно без

належного
дозволу та належно-затвердженого проекту власними засобами. В той же

час
суд вважає, що наявні у Відповідача документи свідчать про те, що він до

моменту
укладення договору був єдиним власником об'єкту незавершеного

будівництва
- житлового будинку АДРЕСА_1 у м.

Дніпропетровськ,
а тому міг здійснювати право щодо розпорядження таким об'

єктом.

Отримавши
об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську по акту приймання-передавання від

15.06.2007
року Позивач має намір  зареєструвати
свої права у встановленому

законодавством
порядку відносно цього об'єкту і здійснити його повну добудову,

однак
через зазначені вище протиправні дії Відповідача, а також у зв'язку з

тим,
що будівництво цього об'єкту здійснювалось
Відповідачем самочинно,

фактично
це зробити неможливо без звернення до суду за захистом своїх прав та

законних
інтересів.

Ухиляючись
від здійснення взятих на себе обов'язків за договором купівлі-

продажу
від 15.06.2007 року Відповідач фактично вчинив дії, що свідчать про

невизнання
ним права власності Позивача на об'єкт незавершеного будівництва, що

виникає
з моменту нотаріального посвідчення даного договору, або з моменту

визнання
судом дійсним укладеного між сторонами нотаріально не посвідченого

договору.

Відповідач
до укладення договору купівлі-продажу об'єкту незавершеного

будівництва
являвся безстроковим  користувачем  земельної ділянки  загальною

площею
0, 14 га, що підтверджується доданими до матеріалів справи документами.

Цільове
призначення даної земельної ділянки - будівництво індивідуального

житлового
будинку.  В п. 1.5. договору  купівлі-продажу  право безстрокового

користування
земельною ділянкою  розміром 0, 14 га, на
якій розташовано об'єкт

незавершеного
будівництва - житловий будинок АДРЕСА_1,

переходить
до продавця  з моменту  укладення даного договору. Відповідно до ч.

2
ст. 413 ЦК України право користування земельною ділянкою, наданою для

забудови,
може бути відчужене землекористувачем або передаватися у порядку

спадкування.
Стаття  415 цього кодексу зазначає, що
землекористувач має право

користуватися
земельною ділянкою в обсязі, встановленому договором.

Землекористувач
має право власності на будівлі (споруди), споруджені на

земельній
ділянці, переданій йому для забудови.
Особа, до якої перейшло право

власності
на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою

на
тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди).

Відповідно
до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на майно,

яке
вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших

осіб.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право
власності є непорушним.

Ніхто
не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його

здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його

здійсненні
лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно статті 328

ЦК
України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право
власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із

закону
або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 3 діючого Цивільного кодексу
України загальними засадами

цивільного
законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, судовий

захист
цивільного права та інтересу.

Відповідно
до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого

цивільного
права у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого

інтересу,
який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття

16
ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за

захистом
свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами
захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема - визнання

права.
Відповідно до ст. 392 ЦК України  власник
майна може пред'явити позов

про
визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається

іншою
особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право

власності.
Крім того, можливість визнання права власності передбачається  ст.

376
ЦК України для власника об'єкта самочинного будівництва.

Разом
з тим, рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого

майна
у відповідності з пунктом 10 “Переліку правовстановлюючих документів, на

підставі
яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого

майна”
- додаток № 1 до “Тимчасового положення про порядок реєстрації прав

власності
на нерухоме майно”, є правовстановлюючим документом і підставою для

видачі
свідоцтва про право власності та реєстрації органом виконавчої влади

права
власності на об'єкт нерухомого майна.

За
змістом п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за

наявності
для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову,

якщо
визнання Відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права,

свободи
чи інтереси інших осіб.

Суд
приймає визнання представником Відповідача ОСОБА_4 (надана

представнику
довіреність надає йому таке право) позову ОСОБА_1, оскільки

таке
визнання не суперечить закону та не порушує права і майнові інтереси

позивача,
а також інших осіб.

У
відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача

підлягає
стягненню держмито в розмірі 505 грн. та витрати  на інформаційно-

технічне
забезпечення процесу в розмірі 30 грн., сплачені позивачем при поданні

позовної
заяви.

Враховуючи
вищенаведене, а також те, що позивач є законним власником об'єктів

нерухомого
майна, а його право власності, враховуючи неможливість розпорядження

з
підстав відсутності реєстрації права власності, підлягає судовому захисту, а

договір
купівлі-продажу -визнанню дійсним, керуючись статтями 2, 4, 11-13, 48,

49
Закону України “Про власність”, статтями 3, 11, 15, 16, 220, 316, 321, 328,

331,
334, 376, 392 Цивільного кодексу України, “Тимчасовим положенням про

порядок
реєстрації прав власності на нерухоме майно”, затвердженим наказом

Міністерства
юстиції України №7/5 від 07.02.2002р., статтями 88, 174, 209, 215

Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В
И Р І Ш І В :

Визнати дійсним договір від 15 червня 2007
року купівлі-продажу об'єкту

незавершеного
будівництва (відсоток готовності - 21 %) - індивідуального

житлового
будинку  АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську,
а саме

Літ
А 1 - незакінчений житловий будинок площею 160, 2 кв. м.,  № 1-3 -

споруди,
укладений між покупцем - ОСОБА_1 (ідентифікаційний

номер
№ НОМЕР_1) та продавцем - ОСОБА_2 (ідентифікаційний

номер
№ НОМЕР_2) на підставі статті 220 Цивільного кодексу України з моменту

його
укладення.

Визнати
за позивачем - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер №

НОМЕР_1)  право власності на об'єкт незавершеного
будівництва (відсоток

готовності
- 21 %) - індивідуальний житловий будинок
АДРЕСА_1  в м. Дніпропетровську, а
саме Літ А 1 - незакінчений житловий

будинок
площею 160, 2 кв. м.,  № 1-3 -  споруди.

Стягнути
з ОСОБА_2 ( НОМЕР_3, АДРЕСА_2) держмито в розмірі 505 грн. та витрати  на інформаційно-технічне

забезпечення
процесу в розмірі 30 грн., сплачені позивачем при поданні позовної

заяви.

Рішення
суду може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах

Апеляційного
суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд

м.
Дніпропетровська шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду

протягом
десяти днів з дня проголошення рішення з подальшою подачею апеляційної

скарги
протягом двадцяти днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження або

в
порядку передбаченому ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя

В. П.  Мороз