Справа №
Категорія 32                                                             Доповідач Звягінцева О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого
2007 року      Апеляційний суд Донецької
області в складі:

головуючого
Молчанова С.І.

суддів Звягінцевої О.М., Стратіло
В.І.

при секретарі Андрусь B.C.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку
цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив
право користування жилим приміщенням, і

встановив:

в апеляційній
скарзі позивачка оспорює обгрунтованість рішення суду, яким відмовлено в
задоволенні позову, і ставить питання про його скасування з ухваленням нового
про задоволення позову за невідповідністю висновків суду обставинам справи,
порушенням судом норм процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що
мають значення для справи.

Судом першої інстанції при розгляді
цієї справи встановлено наступні обставини.

13.05.2005р.ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача,
який уточнила в своїй заяві від 26.12.2005р. (а.с. 64-65), зазначала, що
рішенням Дзержинського міського суду від 29.01.2005р. їхній шлюб було
розірвано, розірвання шлюбу зареєстровано відділом РАЦС 22.02.2005р.

З 20.09.2004р. і
до теперішнього часу ОСОБА_2 проживає разом зі своєю родиною за адресою: АДРЕСА_1.

Квартиру
АДРЕСА_2 було придбано 9.03.2000р. в період зареєстрованого шлюбу за її
особисті кошти, які їй подарував її син, спірну квартиру оформлено на її ім'я.

Тому просила
ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування
жилим приміщенням в спірній квартирі.

Рішенням
Дзержинського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2006 року в
задоволенні позову відмовлено. Апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухваленим на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

2

Згідно із
роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 1 постанови
„Про судове рішення" № 11 від 29 грудня 1976 року, рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із
загальних засад і змісту законодавства України.

Обгрунтованим
вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для
справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Всупереч доводів
скарги, суд першої інстанції повно, всебічно, об'єктивно дослідив обставини
справи, встановленим фактам і доказам надав належну правову оцінку,
застосувавши матеріальний закон, правильно вирішив спір. Висновки суду
відповідають обставинам справи.

Відповідно до
вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині
і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до
вимог ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності.

Відповідно до
вимог ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм
майном.

На зміст права
власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до
вимог ст. 48 Закону України „Про власність" від 7.02.1991р. № 697-ХИ
Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам
рівні умови захисту права власності.

Власник може
вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були
поєднані позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

Захист права власності здійснюється судом або третейським
судом.

Відповідно до
вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана  довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний суд
вважає, шо позивачкою не надано доказів у обгрунтування своїх позовних вимог, і
ці вимоги не грунтуються на законі.

Апеляційний суд
визнає неспроможним довод
скарги про те, що спірна квартира придбана позивачкою за власні, подаровані
їй кошти, оскільки вона не надала доказів на підтвердження цього.

Судом було
встановлено, що квартира АДРЕСА_2 придбана в період шлюбу сторін (а.с.
71,74,93), а тому відповідно до вимог ст. 60 СК України є їх спільною сумісною
власністю.

Відповідач є
співвласником спірної квартири і не проживає в ній з поважних причин: через
хворобу та потребу в постійному догляді.

Оскільки позивачка не надавала йому такого догляду як дружина, розірвала з
ним

у лютому 2005р. шлюб, між ними склалися
неприязливі стосунки, і це змусило його

піти жити до своєї дочки.

3

Згідно з медичними документами відповідач є інвалідом 1 групи, потребує постійного стороннього догляду та медикаментозного
лікування ( а.с. 51,94,148-151,182).

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції,
відмовляючи в задоволенні позову, дійшов
правильного та обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для визнання відповідача таким, що втратив право
користування спірною квартирою, оскільки він є її співвласником, йому належать
права володіння, користування та розпорядження своїм
майном, і відповідно до вимог ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності.

Доводи скарги не спростовують правових висновків суду, тому апеляційний суд
вважає їх безпідставними.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції
при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі
доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування
судового рішення немає.

Апеляційний суд вважає за необхідне виключити із мотивувальної частини
рішення як помилкове посилання суду першої інстанції на вимоги ст. 71 ЖК України, оскільки ця норма матеріального закону не
поширюється на спірні правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України з позивачки підлягає стягненню 7
грн. 50 коп. - витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом апеляційної
інстанції.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ст. 314, ст. 315 ЦПК
України, апеляційний суд,

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Дзержинського міського суду
Донецької області від 23 жовтня 2006 року залишити без зміни.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України з ОСОБА_1 стягнути 7 грн. 50 коп. -витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи судом апеляційної інстанції та перерахувати їх за
наступними банківськими реквізитами: ОКПО 02891428 розрахунковий рахунок 0992 МФО 834016 в УДК в Донецькій області
„отримувач"- Апеляційний суд Донецької області.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання
нею законної сили.