АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
Справа №   22ц-257     2007 р.                                    Головуючий по 1 інстанції
договорів                                                               -
Доповідач в апеляційній інстанції - Бабенко В.М.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"7" березня   2007 року Судова палата в цивільних справах апеляційного
суду Черкасько' області в складі:

головуючого                      Бурлаки В.О.

суддів                               Василенко
Л.І., Бабенко В.М.

при секретарі                       Шульга Я.В.

адвоката                             ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3
на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.12.2006 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним.

Вивчивши матеріали справи, судова
палата, -

встановила:

Позивач звернулася з позовом до суду, яким просить
визнати договір купівлі-продажу будинку
АДРЕСА_1,
заключений між
сторонами по справі, недійсним.
Свої доводи обґрунтовує наступним: їй на праві приватної власності на підставі
рішення суду належало спірне будинковолодіння, яке дісталось їй у спадок від
матері. Мала намір його продати. До неї з
пропозицією звернулася ОСОБА_5, яка запропонувала доглядати за нею і її чоловіком, зробити у квартирі
ремонт, допомагати продуктами, так як вони престарілого віку, а за це вона
повинна продати спірне будинковолодіння за половину ціни. Домовились за 8
тисяч доларів США.
Усі документи для оформлення
нотаріально-посвідченої угоди робила ОСОБА_5 15.12.2005
року за пропозицією ОСОБА_5 вони
пішли до нотаріальної контори, де дізналась, що договір оформляють на її
невістку ОСОБА_3 - відповідача по справі. Нотаріус запитувала лише
про те, чи отримала гроші і чи є претензії
відносно цього. Нотаріус дала підписати якісь документи, вона запитувала у ОСОБА_5 про те, чому мова не іде про довічне
утримання, на що отримала відповідь, що все буде добре. Договір у нотаріальній конторі 15.12.05
р. їй ніхто не давав. На наступний день, тобто 16.12.05 р. вона ходила до нотаріуса ОСОБА_6, яка
посвідчувала договір і запитувала, чому був
оформлений не договір довічного утримання, а договір купівлі-продажу. Через декілька днів разом з ОСОБА_5
ходила до іншого приватного нотаріуса
по питанню заключения договору
довічного утримання, так як не була згідна з умовами договору купівлі-продажу.
Адже дана ціна - 8 тис.
доларів США не складає
навіть половини ринкової вартості даного
будинковолодіння. Просить повернути їй будинок, а вона готова в любий час повернути кошти за нього. У
судовому засіданні ОСОБА_4 частково
змінила свої позовні вимоги і просила визнати недійсним вказаний договір
купівлі-продажу, постільки вона уклала його
внаслідок помилки, постільки бажала заключите договір довічного утримання.

Рішенням Уманського міськрайонного суду від 22.12.2006
року позов задоволений. Визнано недійсним договір купівлі-продажу
будинковолодіння АДРЕСА_1,
укладеного 15.12.2005 року
між ОСОБА_4 і ОСОБА_3, посвідченого приватним
нотаріусом і зареєстрованому в реєстрі НОМЕР_1, зобов'язати кожну із сторін повернути другій стороні все одержане за угодою.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу, де просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні
позову.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи в межах
апеляції судова палата вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення
з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно матеріалів справи, на підставі доказів, які подали
суду сторони, суд першої інстанції
обґрунтовано встановив, що ОСОБА_4 належало будинковолодіння АДРЕСА_1. Дане будинковолодіння продано відповідачу по
справі ОСОБА_3 за 8 тисяч доларів США, що сторони не оспорюють, хоча у договорі
купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом 15.12.2005
року ціна будинку вказана -
16256 грн. По твердженню ОСОБА_4 така
вартість будинку була встановлена лише тому, що вона мала намір оформити договір довічного утримання і щоб за нею і
її чоловіком доглядали і допомагали
проводити поточні ремонти у квартирі. Згідно довідки агентства нерухомості середньостатистична вартість будинків в районі
вулиць Маяковського, Лєрмонтова, Куйбишева
міста Умані на вересень - грудень
2005 року
складала 95-130 тисяч
гривень, що свідчить про те, що продаж спірного
будинковолодіння було здійснено за значно нижчою ринковою ціною, ніж ті, які були встановлені на той
момент у конкретному районі міста. ОСОБА_4,
підписуючи договір купівлі-продажу
будинку АДРЕСА_1 від 15.12.2005 року мала на увазі, що заключається не даний
договір, а договір довічного
утримання, у зв'язку з чим і була занижена ціна будинковолодіння.

У відповідності до ч. І ст. 229
ЦК України якщо особа, яка вчинила
правочин, помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За таких обставин судова палата вважає, що оскаржуване
рішення суду є законним, обгрунтованим, постановленим на зібраних по справі
доказах, які надали суду сторони. Відповідає вимогам матеріального і
процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом судового розгляду,
суд дав їм належну оцінку і вони не дають підстав для
його скасування чи зміни.

Керуючись ст.ст. 307,308
ЦПК України, судова палата, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 22.12.2006 року
по справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду України в
касаційному порядку на протязі 2-х місячного строку.