АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ
Справа № 22ц/993                                    Головуючий у суді 1-ї інстанції: Капустинський М.М.
Категорія 5                                               Суддя-доповідач: Рафальська І.М.
УХВАЛА

Іменем
України

27 червня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Житомирської області у складі:

головуючого Рафальської І.М..

суддів Зарицької Г.В., Балашкевича С.В.,

при секретарі Сухоребрій Т.А.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м.Житомирі справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання приватизації незаконною, узаконення ордера на квартиру або надання рівноцінної квартири та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні квартирою за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Овруцького райсуду Житомирської області від 18
січня 2007 року.

встановила:

19.05.2004 р. ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулись до суду з
позовом до ОСОБА_4, у якому просили визнати
їх співвласниками приватизованої квартири АДРЕСА_1 та визнати за ними право користування нею, мотивуючи тим, що ордер на квартиру
отримував ОСОБА_1 на сім'ю / позивачів та відповідача/. Саме за
їх /позивачів/ згодою квартира була приватизована старшим сином - відповідачем по справі -, але при цьому ніхто з позивачів зв'язок з квартирою не втрачав: вони постійно оплачували комунальні
послуги, робили поточний ремонт. У 1999р. відповідач купив
собі на сім'ю іншу квартиру, в якій проживає по даний час. З 2002р. у приватизованій на сина квартирі стали проживати вони.
Вважали себе співвласниками квартири. 7.02.05р.
позивачі змінили свої вимоги, просили визнати приватизацію спірної квартири недійсною з тих підстав, що у свідоцтво про
право власності не було вписано їх як членів сім'ї,
які мають рівні з відповідачем права на цю квартиру. Ними проводилась підготовка документів, оплата послуг по приватизації
квартири, про що свідчать відповідні документи. На
час приватизації квартири вони не були в ній прописані, так як за станом здоров'я не могли проживати на радіоактивно забрудненій
території. У 2006р. позивачі доповнили свої
вимоги та просили узаконити ордер на спірну квартиру або надати рівноцінну
квартиру взамін вказаної, мотивуючи тим, що вони біля шести років проживають у цій квартирі, газифікували її та оплачують
всі послуги.

ОСОБА_4 подав до суду зустрічний позов, у якому просив усунути перешкоди в користуванні його квартирою АДРЕСА_1,  які чинять

ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, котрі самовільно вселилися в його квартиру і утримують в себе всі правоустановчі документи. Крім цього, просив
виселити відповідачів зі спірної квартири.

Ухвалою Овруцького райсуду Житомирської області від 12 грудня 2006 року прийнята відмова ОСОБА_4 в частині виселення відповідачів
зі спірної квартири, а справа в цій частині провадженням закрита.

Рішенням Овруцького райсуду Житомирської області від 18 січня 2007 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні квартирою задоволено, зобов'язано останніх повернути ОСОБА_4 як власнику правоустановчі документи на
спірну квартиру.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення райсуду скасувати, оскільки вважає його незаконним, та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити їх вимоги; посилається на порушення райсудом вимог матеріального та процесуального права; висновки суду, на думку апелянта, не відповідають
обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 на сім'ю з 4-х осіб / він, дружина та два сини/ у 1976 році було видано ордер на вселення
у квартиру АДРЕСА_1.

У 1986р., через декілька місяців після аварії на ЧАЕС, як пояснили
позивачі, за станом здоров'я, через неможливість
проживати на радіоактивно забрудненій території, вони змушені були виїхати з м. Овруча у м.Нижнєвартовськ Тюменської
області, де проживали до 1990 року. При цьому
квартира до 3.11.89р. була заброньована/а.с.55/. У спірній квартирі залишався прописаним тільки син ОСОБА_4, на ім'я якого у
1994р. і була приватизована спірна квартира, що
стверджується відповідним свідоцтвом про право власності / а.с.7/.

У 1990р. сім'я
ОСОБА_1 переїхала з м.Нижнєвартовська до м.Кременчуга Полтавської області, де вони придбали приватний будинок, у якому
проживали до 2002 року.

У 2002р. ОСОБА_1 переїхали у спірну квартиру, у якому без дозволу власника проживають
по даний час.

Оскільки на час проведення приватизації у спірній квартирі був прописаний лише
ОСОБА_4, що не заперечується позивачами, то
незалежно від того кому раніше видавався ордер на цю
квартиру та хто займався оформленням приватизації, суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з часу
закінчення броні на спірну квартиру, втратили право на користування нею і
відмовив у задоволенні їх позовних вимог.

ОСОБА_4 же як власник, відповідно до ст.48 Закону України „Про
власність", має право вимагати усунення будь-яких
порушень його права, а тому його вимога щодо повернення правоустановчих
документів є законною.

Посилання апелянта на сплату позивачами комунальних послуг, виконання
ремонтних робіт, газифікування квартири
правового значення для вирішення даної справи не має.

Інші доводи апеляційної скарги  на правильність рішення райсуду не впливають.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307,
308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Овруцького райсуду Житомирської області від 18 січня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала забирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може
бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.