Справа  № 22ц -418/ 2007                     Головуючий у першій інстанції -
цивільна       Доповідач-
РІШЕННЯ

Іменем України

„12"
березня 2007 року                                                             м.
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

у складі:

Головуючого - судді Бойко О.В.

Суддів:   Квача
М.О., Шевченка В.М.

при секретарі
Рачовій І.І.

з участю
ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

ОСОБА_6,
ОСОБА_7

Розглянув у
відкритому судовому засіданні в М.Чернігові цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 25 грудня 2006
року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення
в натурі 1/2 частини складу, огорожі, асфальтного покриття, встановлення
порядку користування земельною ділянкою та переведення частини прав орендаря та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ бензоколонки,  та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та переведення
частини прав орендаря, -

УС ТАНОВИВ:

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду від 25 грудня 2006
року , яким виділено у

користування ОСОБА_1 1/2 частину
приміщення складу площею 11,30 кв.м., склад площею 4,10 кв.м., частину асфальтного покриття- 58 кв.м., хвіртку , частину огорожі №1
площею 16,20 кв.м., частину огорожі №3 площею 14,40
кв.м., частину сходів з площадкою площею 3 кв.м., ворота, частину навісу площею 27,10 кв.м. з
асфальтобетонним покриттям на загальну суму 39298 грн.93 коп., з
визнанням за нею права власності на це майно, а ОСОБА_2 виділено майна з
визнанням права власності на суму 43601 грн. 20 коп.,
з залишенням в загальному користуванні земельну ділянку
площею 0,0790
га. та зобов"язанням Прилуцького міськвиконкому
укласти з ОСОБА_1 та з ОСОБА_3 договори оренди землі, з відмовою ОСОБА_3 в
зустрічному позові, посилаючись на те, що таким рішенням суду порушено його як
власника майна права, оскільки суд виділив ОСОБА_1 частину навісу площею 27.10 кв.м., тоді як навіс належить йому на праві особистої власності і є
невід"ємною частиною його майстерні, яка також не
являється спільним майном, а з виділенням позивачці фасадної частини огорожі,
хвіртки та воріт, до яких примикає належна йому, а не ОСОБА_1, частина складу,
він буде позбавлений можливості в"їзду до майстерні вантажним транспортом
та займатись приватною господарською діяльністю.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_3 також просить скасувати рішення суду, посилаючись на те, що суд безмотивно відмовив йому у позові, тоді як йому на праві особистої власності належить
гараж.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення апелянтів, їх та позивачки представників та
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з відмовою в позовах, через порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Ухвалюючи судове
рішення, суд дійшов висновку про можливість поділу в натурі спільної часткової
власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та особистого майна останнього за умови відступу
від варіанту його поділу, запропонованого на розсуд суду судовим експертом.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до положень
ст.ст.358,364 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна є неможливим, співвласник, який бажає виділу,
має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана
лише за його згодою.

По справі
встановлено, що згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду від З квітня 2006 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано рівне право - по 1/2 частині бензоколонки, двох складів, частини

прилеглих до них огорожі, тротуару, сходів з площадками
та асфальтного покриття загальною вартістю кожного по 35222 грн.91коп. ОСОБА_3 власником гаража, який розташований на земельній ділянці
що й вищезазначене майно -
АДРЕСА_1, являється за договором
дарування від 22
вересня 2005 року. Земельною
ділянкою, площею 0,0790
га, на якій розташоване зазначене майно та особисте майно
ОСОБА_2 -
майстерня, тіньовий навіс, користується ОСОБА_2 на умовах
оренди за договором між ним та виконкомом Прилуцької міської ради від 29 травня 2001
року.

В добровільному порядку ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 не можуть вирішити питання про поділ вищезазначеного спільного їх
майна, а тому ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з позовом про його, окрім
бензоколонки, поділ в натурі, а ОСОБА_2 з зустрічнім позовом до неї про поділ і
бензоколонки.

Відповідно до
висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи Чернігівської
регіональної торгово-промислової палати від ЗО жовтня 2006 року поділ спільної часткової власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - двох складів загальною площею 26,70 кв.м., огорожі,
тротуару, сходів з площадками та асфальтобетонного покриття по 1/2 частині
в   натурі неможливий /а.с.49-62/. Не
можливо також визначити і порядок користування земельною ділянкою пропорційно
до їх часток у вказаному майні, оскільки спірні приміщення розміщені таким
чином, що виділити 1/2 частину земельної ділянки не має можливості. Відповідно
до висновку експерта існуючі ворота у спільному користуванні сторін залишати
недоцільно, виходячи із специфіки роботи майстерні, власником якої являється
ОСОБА_2. Робота майстерні передбачає використання вантажних автомобілів, а тому
коли біля спірного складу буде стояти такий автомобіль, при цьому ворота мають
бути відкриті, то можливість проїзду іншого транспорту в майстерню стане
неможливим. Тобто варіант розподілу з загальним в"їздом та спільними
воротами -
неможливий.

За таких обставин, коли поділ
спільної часткової власності відповідно до часток ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в натурі
неможливий, то у суду не було підстав для ухвалення такого рішення. Оскільки
останнє суперечить вище вказаним нормам матеріального закону, то його визнати
законним і обґрунтованим не можна , воно підлягає
скасуванню.

Апеляційний суд
не може погодитись із запропонованим на розгляд суду варіантом поділу складів,
огорожі, тротуару, сходів та асфальтобетонного покриття у частках близьких до
ідеальних, оскільки при цьому позивачці передається у власність частина навісу
вартістю 9753
грн. 93 коп., яка являється
власністю лише ОСОБА_2, чим буде порушено його право власності. При цьому
варіанті пропонується виділити ОСОБА_1 існуючий в"їзд, тобто ворота, а
ОСОБА_2 пропонується виконати боковий в"їзд на свою територію під кутом 90 градусів з радіусом повороту 10 м., а з
врахуванням специфіки роботи його майстерні, яка передбачає заїзд вантажних
автомобілів, до того ж із причепами, то йому необхідно виконати значний обсяг
робіт: розібрати 6.00
м. огорожі, виконати ворота, зробити

реконструкцію навісу, а саме: зняти по одній опорі в двох
рядах колон та усилити несучі конструкції прогонів перекриття. Ці роботи можна
виконати за погодженням з міськвиконкомом, розробивши для цього проектну документацію
та погодити її в установленному
порядку.

З такими висновками експерта
виконком Прилуцької міської ради не погодився і рішенням від 5 грудня 2006
року за №584 відмовив у погодженні
варіанту такого розподілу /а.с.83/.

Із висновку експерта також слідує,
що він, експерт, не   може однозначно
сказати, чи можлива організація бокового в"їзду на територію свого
підприємств ОСОБА_2 При цьому питання можливості організації другого
в"їзду, тобто в"їзду ОСОБА_2 необхідно погодити в земельних ресурсах
та міськвиконкомі. Останній вказаним рішенням №584 відмовив в цьому. Про неможливість організації другого в"їзду на
територію майстерні ОСОБА_2, свідчить і лист Прилуцького міського відділу
Чернігівської регіональної філії державного підприємства „ Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по
земельних ресурсах" від листопада 2006 року за №415/ а.с.99/.

Зважаючи на такі
обставини справи, коли спірне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можливо поділити в
натурі, як не можливо встановити і порядок користування земельною ділянкою, а
від отримання компенсації за частки в майні ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відмовились,
апеляційний   суд вважає, що судове
рішення підлягає скасуванню, з відмовою у вимогах ОСОБА_1 та в позовах ОСОБА_2
і ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст.209, 218, 305, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК, ст.ст. 183, 358, 364 ЦК України, апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задовольнити частково, а рішення
Прилуцького міськрайонного суду від 25 грудня 2006 року -
скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі 1/2 частини складу, огорожі, асфальтного покриття,
встановлення порядку користування земельною ділянкою та переведення частини
прав орендаря, в зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ бензоколонки
та в зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про встановлення порядку
користування земельною ділянкою, переведення частини прав орендаря - відмовити. .

Рішення набирає
чинності негайно, але може бути оскаржене до Верховного Суду України в
касаційному порядку протягом двох місяця з дня його проголошення.