РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ )

28 лютого 2007
року                                 Луцький
міськрайонний суд

у складі головуючого судді Веремчук Л.М.

при секретарі Ілюшик Н.О.

за участю представника позивача    ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу    в залі суду міста

Луцька справу за позовом
ОСОБА_2 до відкритого

акціонерного товариства "Таксосервіс"    про стягнення заборгованості та

штрафних санкцій

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення
заборгованості та штрафних санкцій.

Покликається на те, що 14 червня 2001 року між ним та відповідачем було укладено договір безпроцентної фінансової
допомоги .
У відповідності до п.1.1 даного договору він здійснював
безпроцентну фінансову допомогу підприємству , підприємство прийняло дані кошти, користується ними та повертає їх у
відповідності з умовами цього договору без плати за користування. Фінансова
допомога надавалась до 31
грудня 2005 року з можливим
поверненням до закінчення вказаного строку.

31 грудня 2005
року між сторонами була підписана додаткова угода, якою
вони внесли зміни до п.3.1 договору та продовжили термін дії даного договору.
Проте жодних змін про перенесення термінів виконання грошового зобов»язання
відповідачем проведено не було.

Відповідач відмовляється повертати кошти, оскільки вважає, що термін
виконання грошового зобов»язання не настав.

Покликаючись на зазначені обставини, просить стягнути на його користь
103755грн. основного боргу, 10187.80 грн. пені, 1654.3 грн. річних та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги Просив
стягнути на його користь 85
246грн. основного боргу, 12781.10 грн. пені, 2118.87
грн. річних та судові витрати по справі, оскільки
відповідачем було повернуто 31.08.06 року 2985,20 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився повторно.
Повторну причину неявки представника юридичної особи в судове засідання суд
визнав неповажною.

Судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. В попередніх судових засіданнях
представник відповідача позов не визнав. Пояснив суду, що згідно договору від 14 червня 2001
року, укладеного між позивачем і відповідачем, ОСОБА_2 у
період з 14.06.2001
року по 27.02.2004 року вніс у касу
підприємства 100
000 грн. Згідно домовленостей по основному договору цю суму
підприємство мало повернути позивачеві до 31.12.2005 року. 31.08.2006
року підприємство повернуло лише частину коштів в сумі 14 754 грн.20 коп. Проте, решту коштів
підприємство не повертає із-за того, що термін виконання договору не настав,
він продовжений додатковою угодою від 14.06.2001 року і діє до 30.12.2008
року.

Просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до
висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення .

Відповідно до ст.374 ЦК 1963 року за договором
позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у
власність (оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками,
а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або
рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним
у момент передачі грошей або речей.

В судовому засіданні встановлено, що сторони 14 червня 2001
року уклали договір позики за яким позивач надав
відповідачеві безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 100 000 грн. до 31
грудня 2005 року.(а.с. ) При цьому  строк дії договору і
термін повернення коштів співпадав.

31.12.2005 року сторони уклали додаткову угоду, якою
продовжили дію договору до 30 грудня 2008 року. (а.с. ).
Проте термін повернення коштів не змінився, він залишився
попереднім.

Як вбачається зі змісту додаткової угоди, строк виконання зобов'язання не
змінюється.

Покликання представника відповідача на те, що сторони , уклавши додаткову угоду, змінили і термін виконання зобов'язання, не
заслуговують на увагу.

Пунктом 1.3
Договору визначено, що сума позики має бути повернута до 31.12.2005 року. Пункт 3.1.
Договору визначав термін дії договору до 31.12.2005 року. Згідно додаткової угоди від 31.12.2005 року сторони дійшли згоди внести зміни до п.3.1. договору, тобто перенести
термін дії даного договору. Суд вважає, що законодавчо термін дії договору та
строк виконання зобов'язання є різними юридичними поняттями, а відтак їх
ототожнювати нема жодних правових підстав. Згідно додаткової угоди сторонами
досягнуто згоди саме щодо перенесення терміну дії договору . Проте жодних змін, які б стосувались перенесення строку виконання
зобов'язання не було. Отже п. 1.3 договору є чинним в
редакції договору від 14.06.2001
року.

Покликання представників позивача на положення ст.ст.631 та 653 ЦК України теж безпідставне, оскільки додатковою угодою сторони змінили

лише термін дії
договору. Жодних змін строку виконання , як це
передбачено ч.1
ст.653 ЦК України нема.

Представник позивача щодо заперечень представників
відповідачів додатково суду пояснив, що його
довіритель не мав жодного наміру переносити
строк виконання зобов'язання, а погодився саме на перенесення строку дії договору ,
оскільки позика станом на 31.12.2005 року не повернута, договір припиняв
чинність , а
тому підстав для нарахування пені як виду договірної відповідальності не було
б. В силу цього сторонами було досягнуто
домовленості щодо укладення додаткової угоди.

Відповідно до ст.530 п.1 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк( термін).

З огляду на те, що п.1.3 договору визначено строк до
якого позика повинна бути повернута, а ст.530 ЦК
України чітко вказує на термін виконання, за таких
обставин суд приходить до висновку, що строк виконання
зобов'язання настав, а відповідач строк повернення позики прострочив.

В судовому засіданні сторони погодили повернення 31.08.2006
року частини коштів в сумі 14 754 грн.20 коп.

Враховуючи суму повернутих коштів відповідачем позивачу
ОСОБА_2. до відшкодування підлягає 85246
грн. основного боргу.

Згідно п.2.1 договору визначено ,
що за кожен день прострочення повернення фінансової позики підприємство сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. З 01
січня 2006 року по 09.06.2006 року становить 88229x19% : 365x160=
7348,4;

З 10.06.2006 року
по 30.08.2006 року
становить 88229x17% : 365x81= 3328,5;

З 01.09.2006 по
23.10.2006 року
становить 85246x17% : 365x53=2104,2 Загальна сума нарахованої пені становить 12781.1 грн.

У відповідності до ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 3%
річних від простроченої суми. З 01
січня 2006 року по 09.06.2006 року становить 88229x3% : 365x160=
1160,27;

З 10.06.2006
року по 30.08.2006 року становить 88229x3% :
365x81=587,3;

З 01.09.2006 року
по 23.10.2006 року
становить 85246x3% : 365x53= 371,3 грн. Сума нарахованих річних становить 2118.87
грн.

А тому суд приходить до висновку, що вимога про їх
стягнення підлягає до задоволення.

Представництво інтересів ОСОБА_2. по справі здійснював
адвокат , який
діяв на підставі договору. Згідно договору про надання юридичної допомоги вартість правової допомоги становить 5000
грн. , яка підлягає стягненню відповідно до ст. 84 ЦПК України.

Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача
на користь позивача відповідно до ст. 88 п.1 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10,11,58, 60, 88, 213,
215, 224,225,226, на підставі
ст. 374 ЦК
УРСР ст.ст.213,530, 626, 631, 637, 653
ЦК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства
"Таксосервіс" в користь ОСОБА_2
85 246 ( вісімдесят
п'ять тисяч двісті сорок шість)
гривень основного боргу, 12781 ( дванадцять
тисяч сімсот вісімдесят одну) гривню 10
копійок пені, 2118
( дві тисячі сто вісімнадцять) гривень 87
копійок річних .

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства
"Таксосервіс" в користь ОСОБА_2
судові витрати 852( вісімсот п'ятдесят дві) гривні 46 копійок
судового збору, 30 ( тридцять)
гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 5
000( п'ять тисяч) гривень коштів затрачених на оплату правової
допомоги.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за
письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду
Волинської області через Луцький
міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення протягом десяти днів з дня його
проголошення та подачі апеляційної
скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк
встановлений статтею 294 ЦПК
України, рішення суду набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.