У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

13 червня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,
Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом прокурора м. Луганська в інтересах ОСОБА_1 до приватного
підприємства “Фелікс”, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу
будівлі,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2002 року прокурор м. Луганська звернувся в суд із позовом в
інтересах ОСОБА_1. до приватного підприємства “Фелікс” (далі - ПП “Фелікс”),
ОСОБА_2. про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 між ПП “Фелікс” та ОСОБА_2. був укладений договір
купівлі-продажу гуртожитку, розташованого за адресою:               АДРЕСА_1

Пунктом 1 вказаного договору було передбачено, що об'єктом купівлі-продажу є
будівля гуртожитку і приміщення відчужувалося без зміни його цільового призначення.

Посилаючись на те, що умовами зазначеного договору купівлі-продажу були
порушені права осіб, які проживають у гуртожитку, в тому числі і ОСОБА_1., не
були обумовлені обов'язки нового власника по утриманню гуртожитку та, що такий договір
суперечить вимогам закону, на підставі ст. 48 ЦК України (1963 року) просив
визнати його недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 11 червня 2003 року,
залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Луганської області від               23 жовтня 2003 року, у
задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено.

У касаційному поданні прокурор м. Луганська та у касаційній скарзі  ОСОБА_1. ставлять питання про скасування
ухвалених у справі судових рішень та передачу справи на новий розгляд до суду
першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційне подання та касаційна скарга підлягають задоволенню з таких
підстав.

Встановлено, що наказом Фонду державного майна України від НОМЕР_1 був
затверджений план приватизації орендно-науково-виробничого підприємства
“Луганські акумулятори”.

До статутного фонду зазначеного підприємства було передано і приміщення
гуртожитку, розташованого за адресою, - АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначене приміщення гуртожитку було передано у власність ПП
“Фелікс” в рахунок погашення боргу за рішенням арбітражного суду Луганської
області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ПП “Фелікс” уклало договір купівлі-продажу зазначеного
гуртожитку з ОСОБА_2.

Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання договору купівлі-продажу
недійсним, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд,
виходив з того, що договір купівлі-продажу гуртожитку укладений з дотриманням
вимог діючого закону і підстав визнання його недійсним на підставі ст. 48 ЦК
України (1963 року) не має.

Між тим такого висновку суди дійшли з порушенням норм матеріального й
процесуального закону.

Відповідно до статей 127-131 ЖК України та п. 3 Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого постановою Ради міністрів УРСР від 3 червня 1986 року
№ 208, гуртожитки - це спеціально споруджені або переобладнені для цієї мети
жилі будинки.

Враховуючи, що такі жилі будинки належали підприємствам на праві повного
господарського відання, то вони відносяться до об'єктів державного житлового фонду.

Перевіряючи доводи позивачів щодо незаконності відчуження приміщення
гуртожитку, в якому вони проживають, суд, в порушення вимог статей 40, 62, 2021
ЦПК України (1963 року) залишив без належної оцінки їх доводи про те, що
акціонерне товариства “Луганські акумулятори”, до статутного фонду якого
увійшов гуртожиток, недобросовісно користуючись правами, наданими
законодавством, розпорядилось гуртожитком на власний розсуд, чим порушило права
громадян, які проживають в гуртожитку.

Водночас суд залишив поза оцінкою і доводи позивачів про те, що при
укладенні договору купівлі-продажу відповідач взяв на себе зобов'язання не змінювати
цільового призначення придбаного жилого приміщення, однак ці зобов'язання не виконав.

При цьому, суд не врахував, що гуртожиток, який є предметом договору
купівлі-продажу, був приватизований у складі цілісного майнового комплексу та,
що згідно з умовами приватизації гуртожиток мав зберегти своє цільове
призначення.

На порушення вимог ст. 40 ЦПК України (1963 року) судом належним чином не
перевірені і доводи позивачів про те, що укладений договір порушує їх права,
оскільки спрямований на припинення права проживання в гуртожитку.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. 301 ЦПК України (1963
року) не перевірив належним чином доводи апеляційної скарги щодо законності й
обґрунтованості рішення суду першої інстанції та залишив його без зміни.

За таких обставин, ураховуючи, що судові рішення ухвалені з порушенням норм
матеріального й процесуального права, які призвели до неправильного вирішення
спору відповідно до ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційне подання прокурора м. Луганська та касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 11 червня 2003 року, та
ухвалу апеляційного суду Луганської області від 23 жовтня 2003 року скасувати,
а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін