Справа НОМЕР_1-282/07 РІШЕННЯ
2007 року     Бердянський міськрйонний
суд Запорізької області в складі:
головуючого - судді Пустовіт З.П., при секретарі
з участю   адвокатів:   ОСОБА_1, ОСОБА_2,
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердянську цивільну справу за позовами: ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_6., ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, орган опіки і піклування виконкому Бердянської міської
ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу та його розірванні;
ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний
нотаріус ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, орган опіки і піклування
виконкому Бердянської міської ради, про визнання
недійсним договору купівлі-продажу та його розірванні;
ОСОБА_13 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний
нотаріус ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_14, орган опіки і піклування виконкому Бердянської міської
ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу та його розірванні;
ОСОБА_9 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, риболовецького колективного
підприємства „Маяк", треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_6,
приватний нотаріус ОСОБА_15, Бердянська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_16, про поновлення строку позовної давності,
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу, про розірвання договорів купівлі-продажу;
ОСОБА_17 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_3, риболовецького
колективного підприємства „Маяк", треті
особи: приватний нотаріус ОСОБА_18, приватний нотаріус ОСОБА_6,
нотаріальна контора, ОСОБА_10, ОСОБА_19
про визнання договору купівлі-продажу недійсним,
внесення змін до договору
купівлі-продажу, визнання договору купівлі-продажу
частково недійсним, визнання
права власності на 1/3 частину квартири;          ..
ОСОБА_20 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, риболовецького колективного підприємства „Маяк", треті особи:
приватний нотаріус ОСОБА_18, приватний нотаріус ОСОБА_6,
Бердянська державна нотаріальна контора, ОСОБА_16, про поновлення строку
позовної давності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання
договору частково недійсним, внесення змін до договору
купівлі-продажу, визнання права власності на 1/3 частину
За зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_17, ОСОБА_10; ОСОБА_9,
ОСОБА_20, ОСОБА_16; ОСОБА_7,
ОСОБА_14, ОСОБА_21; ОСОБА_8,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи:
відділ громадянства і реєстрації фізичних
осіб Бердянського МВ УМВС, орган опіки і піклування Бердянського міськвиконкому про усунення перешкод в здійсненні
права власності на житловий будинок, захисту прав власності та
05.08.2004 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, заінтересовані особи: ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватний
нотаріус ОСОБА_6 про розірвання договору купівлі-продажу та визнання його недійсним. В позові зазначала, що
29.12.2003 року вона уклала з відповідачами договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, яка належала їй на праві приватної спільної часткової власності. В даній квартирі вона мешкала разом зі своєю донькою
ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_1., яка була проти продажу квартири.
Дозволу на продаж квартири опікунська рада не давала.
Посилаючись на те, що договір купівлі-продажу ущемляє особисті та майнові права
неповнолітньої дитини та був укладений через збіг тяжких обставин у зв'язку з необхідністю проведення дочці операції, просила
визнати договір купівлі-продажу квартири жилого
будинку АДРЕСА_1 від 29.12.2003 року недійсним та розірвати вказаний договір.
11.08.2004 року ОСОБА_8 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 заінтересовані особи:
ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_3, приватний нотаріус ОСОБА_6 про
розірвання договору купівлі-продажу та визнання його недійсним. В позові
зазначала, що за договором купівлі-продажу від 29 червня 1994 року у
риболовецького колективного підприємства «Маяк» вона купила квартиру АДРЕСА_2. У спірній квартирі проживає вона та її
сім'я, яка складається з чотирьох осіб: сина, дочки, онука ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_2. її син хворіє з 9 грудня 2001 року,
перебуває на обліку в лікаря -невропатолога, є
інвалідом першої групи, вимагає стороннього догляду. 29.12.2003 року між нею та ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу зазначеної
квартири. Посилаючись на те, що відповідачі не в повному обсязі виконали зобов'язання щодо оплати квартири за договором та
на те, що з нею не було укладено окремого
договору, угоду вчинено без згоди сина і дочки з
повному обсязі виконали зобов'язання щодо оплати квартири за договором та
на те, що з нею не було укладено окремого
договору, угоду вчинено без згоди сина і дочки з неповнолітньою дитиною, укладенню договору купівлі-продажу сприяли тяжкі життєві обставини, пов'язані з необхідністю лікувати
сина, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу
квартири жилого будинку АДРЕСА_1 від 29.12.2003 року та розірвати
11.08.2004 року ОСОБА_13 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, заінтересовані особи: ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3,
приватний нотаріус ОСОБА_6 про розірвання договору купівлі-продажу та визнання його недійсним. В позові зазначав, що 29 грудня
2003 року його дружина ОСОБА_7 уклала договір
купівлі-продажу належної їм квартири АДРЕСА_3. В час укладення договору купівлі-продажу він перебував на лікуванні в психоневрологічному
відділенні диспансеру м. Бердянська. Його привезли
до нотаріуса для оформлення документів, він підписував
документи, однак не розумів, про яку угоду йдеться мова, тому що перебував у хворобливому стані від впливу лікарських засобів. Тільки
після видужання він довідався, що дружина продала
квартиру, що була їх спільною власністю. Посилаючись на ці
обставини, просив визнати договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29.12.2003 року недійсним і
11.08.2004 року ОСОБА_9 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, заінтересовані особи: ОСОБА_3., ОСОБА_7,
ОСОБА_8, приватний нотаріус ОСОБА_6 про
розірвання договору купівлі-продажу та визнання його
недійсним. В позові зазначала, що 29.12.2003 року вона уклала договір купівлі-продажу квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1.
грн., що еквівалентно 6000 доларів США. До укладення договору відповідачі передали їй тільки 2500 грн. Повний
розрахунок до теперішнього часу не проведений.
Відповідачі та їх представник ОСОБА_22
використали її важке становище, ввели її в оману,
обіцяючи виплатити гроші за квартиру до 7-8 січня 2004 року, однак обіцянок не виконали. В результаті чого вона не змогла купити
квартиру й зайнятися своїм лікуванням. Вона
підписала договір, не читаючи його, тому що в неї підвищений тиск і їй не можна хвилюватися. Посилаючись на ці обставини,
просила визнати договір купівлі-продажу жилого
будинку АДРЕСА_1 недійсним і розірвати його.
22.05.2006 року ОСОБА_9 звернулась до суду з додатковим позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, РКП «Маяк», залучивши як відповідача РКП «Маяк», яке в 1994 році, в порушення пункту
9 «Положення про продаж громадянам в особисту
власність квартир в будинках державного та громадського жилого фонду, їх утримання і ремонт», без письмової згоди всіх проживавших
з нею членів сім'ї, продало їй квартиру НОМЕР_1
15.06.06р. ОСОБА_9 уточнила позовні вимоги до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, РКП «Маяк», зацікавлені особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_7 ОСОБА_8, нотаріус ОСОБА_6, в якому,
посилаючись на ті ж самі обставини, просила поновити строк позовної давності, визнати договір купівлі-продажу квартири
будинку АДРЕСА_1 від 29.06.1994
року, укладений між нею та РКП «Маяк», недійсним, як укладений з порушенням чинного
законодавства, розірвати його, визнати договір
купівлі-продажу від 29.12.2003 року недійсним та розірвати його.
Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в грудні 2004 року
звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_8,
ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_9 про спонукання до виконання умов
договору, в якому зазначали, що між ними та відповідачами 29.12.2003 року було укладено договір купівлі-продажу будинку
АДРЕСА_1. Відповідно до ст.8 вказаного
договору відповідачі зобов'язувались не пізніше 15
серпня 2004 року звільнити жилий будинок, знятися та зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих в жилому будинку за умови
повного розрахунку за жилий будинок. Статтею 3
договору передбачений порядок сплати вартості будинку: повна вартість становить
до 15.08.2004 року. Позивачами виконані умови
договору щодо оплати вартості жилого будинку,
проте вони не можуть користуватися власністю через односторонню відмову відповідачів від виконання умов договору.
Посилаючись на ці обставини, позивачі просили суд зобов'язати
ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_9 виконати умови договору
купівлі-продажу від 29.12.2003 року: звільнити
житловий будинок АДРЕСА_1 з усіма особами, які з ними мешкають,
знявшись та знявши з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих
в жилому будинку осіб.
В травні 2006 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 , в порядку ст.31 ЦПК України, звернулись до суду
з уточненим зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_17,  ОСОБА_10; ОСОБА_9, ОСОБА_20,
ОСОБА_16; ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_21; ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи: відділ громадянства і
реєстрації фізичних осіб Бердянського МВ УМВС, орган опіки і піклування
Бердянського міськвиконкому про усунення перешкод в здійсненні права власності на житловий будинок, захисту прав
власності та виселення. В позові зазначали, що житловий будинок АДРЕСА_1належав
на праві приватної власності в рівних частках, по 1/4 кожному, співвласникам
ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, частки кожного були виділені реально. В квартирі АДРЕСА_1, крім ОСОБА_3, проживає та зареєстрована її неповнолітня дочка, ОСОБА_19, 1989 року народження, а також проживають без реєстраційного обліку
її сини ОСОБА_17 та ОСОБА_10 В квартирі НОМЕР_1 цього ж
будинку проживають та зареєстровані ОСОБА_9 та її сини ОСОБА_20 та ОСОБА_16 В квартирі НОМЕР_2 проживають і зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_14, неповнолітній ОСОБА_23, 2005 року народження, а також проживають без
реєстраційного обліку ОСОБА_21 та її дочка ОСОБА_24, 1996 року народження. В квартирі НОМЕР_3 буд.АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані
ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_11 з неповнолітніми ОСОБА_22, 1997р.н. та
ОСОБА_25, 2005 року народження. 29.12.2003 року між
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з одного боку та співвласниками ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_3,
ОСОБА_9 був укладений договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1. Будинок, згідно договору, було придбано за
що договір купівлі-продажу оформлявся в розстрочку, в момент його підписання
сплачений в строк до 15.08.2004 року. В серпні 2004 року відповідачі
продавати будинок, у зв'язку з чим зазначена сума була направлена відповідачам
поштовими переказами, але вони знов відмовились її отримувати. З моменту
державної реєстрації 10.03.2004 року у них виникло право власності на придбаний
за договором будинок, проте відповідачі відмовляються звільнити будинок і
продовжують проживати в ньому до теперішнього часу, створюючи перешкоди в
користуванні будинком, який необхідний для мешкання їх сім'ї. Посилаючись на ці
ОСОБА_5 просили усунути перешкоди в здійсненні ними права
користування і розпорядження жилим будинком АДРЕСА_1,
виселивши відповідачів разом з особами, які з ними проживають, без
надання іншого житлового приміщення та зобов'язати ВГІРФО Бердянського МВ УМВС
України зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб.
року ОСОБА_17. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_14, ОСОБА_5, РКП «Маяк»,
заінтересовані особи приватний нотаріус ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_15,
ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_19 про визнання права власності на квартиру та
розірвання договору купівлі-продажу. В позові зазначав, що його мати
ОСОБА_3  28.08.2002 року купила у РКП «Маяк» квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира є спільною власністю, оскільки була
придбана за спільні кошти. Крім цього, він не давав згоди на продаж квартири.
Тому, посилаючись на ці обставини, просив суд визнати за ним право власності на
1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири від 29.12.2003 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та ОСОБА_4
року ОСОБА_17. уточнив позовні вимоги до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,, заінтересовані
приватний нотаріус ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_19 та просив суд визнати за ним право власності на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1, внести зміни до договору купівлі-продажу 1/4
частини домоволодіння по АДРЕСА_1 від 28.08.2002 року, укладеного між ОСОБА_3
вказавши його в якості покупця разом з
ОСОБА_3, визнати договір від 28.08.2002 року недісним в 1/3 частині та визнати недійсним
договір купівлі-продажу квартири від 29.12.2003 року, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_26  і ОСОБА_4 як такий, що
укладений без його згоди та з порушенням вимог закону.
В квітні 2005 року ОСОБА_20 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, РКП «Маяк»,
заінтересовані особи: приватний нотаріус ОСОБА_15, приватний нотаріус ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_16 про
визнання права власності на квартиру та розірвання договору купівлі-продажу. В
позові зазначав, що 29.06.1994 року його мати ОСОБА_9 придбала у РКП «Маяк» квартиру
НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1. Квартира була надана
на сім'ю із трьох осіб. Вказану квартиру він вважає спільною власністю,
оскільки він приймав участь у її покупці. Згоди на продаж квартири не давав.
Посилаючись на ці обставини, просив суд поновити
строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання права власності, визнати за ним право власності на 1/3
частину квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1
та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від
29.12.2003 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 та ОСОБА_4
В липні 2005 року ОСОБА_20 уточнив свої позовні вимоги до ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5, заінтересовані особи РКП «Маяк», приватний нотаріус ОСОБА_15, приватний нотаріус ОСОБА_6, ОСОБА_16 та просив суд визнати за ним
право власності на 1/3 частину квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1, внести зміни
в договір купівлі-продажу 1/4 частини домоволодіння
АДРЕСА_1 від 29.12.1994 року, укладеного між ОСОБА_9 та
«Маяк», вказавши його в якості покупця разом з ОСОБА_9, визнати договір недійсним в 1/3 частині та
визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від
29.12.2003 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 як такий, що укладений без його згоди та з порушенням вимог
В червні 2006 року ОСОБА_20 уточнив позовні вимоги до ОСОБА_4, ОСОБА_5, РКП «Маяк», заінтересовані особи: приватний
нотаріус ОСОБА_15, приватний нотаріус ОСОБА_6, зав. Бердянською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_27,
ОСОБА_9, ОСОБА_16 та просив поновити строк позовної давності для розгляду вимог про визнання права
власності на квартиру, пропущений з поважних причин,
визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1, внести зміни в договір купівлі-продажу 1/4 частини домоволодіння АДРЕСА_1 від
29.06.1994 року, укладений між ОСОБА_9 та РКП «Маяк», вказавши його в якості покупця разом з ОСОБА_9,
визнавши договір недійсним в частині 1/3 власності квартири АДРЕСА_1 та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 29.12.2003 року, укладений між ОСОБА_9 та
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 як такий, що вчинений без
його згоди з порушенням вимог закону.
У судовому засіданні позивач (відповідач, третя
особа) ОСОБА_3 підтримала свій позов, визнала
позовні вимоги ОСОБА_27, не визнала зустрічний уточнений позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 та пояснила, що 23.12.2003 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 був посвідчений договір купівлі-продажу будинку, укладений між нею, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та
ОСОБА_28  з одного боку та
з іншого боку, від імені яких за дорученням
діяла ОСОБА_22.  Вона бажає розірвати
зазначений договір, оскільки він ущемляє
права її неповнолітньої дочки ОСОБА_19, 1989 року народження, так як був укладений без згоди
опікунської ради, а відповідачі обманули їх з розрахунком. Вона уклала договір у зв'язку із збігом тяжких
обставин, оскільки дитина -
інвалід-дитинства, кошти потрібні були для операції. Крім цього, договір був складений один, замість чотирьох. За
доларів США, хоча вони домовлялись продати за
АДРЕСА_1 вона як працівник РКП «Маяк» придбала у останнього
28.08.2002 року за 1230 грн. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_18, з яких приблизно по 200 грн. було внесено її синами ОСОБА_17. та
ОСОБА_10, які на той час були повнолітніми, вписані до
домової книги, але на риболовецькому підприємстві не працювали. Про те, що був укладений договір купівлі-продажу з РКП «Маяк» вона синам говорила, проте сам договір не
показувала. Особисто вона не намагалась повернути
задоволенні зустрічного позову відмовити.
(відповідач, третя особа) ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення її та членів її сім'ї не визнала та
пояснила, що вона сама запропонувала ОСОБА_4, ОСОБА_5 купити у неї квартиру НОМЕР_3 АДРЕСА_1 за 9000
доларів США після того, як про продаж своїх
квартир з ними домовились ОСОБА_3 та ОСОБА_9 За усною домовленістю за весь
будинок покупці обіцяли суму, еквівалентну
тим, далі пояснила, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 говорили їм, що у
них є кошти тільки на половину будинку, але, якщо зароблять, то
можливо, за іншу половину заплатять в травні 2004 року. Вона була згодна на їх
умови. Приблизно в листопаді 2003 року вона отримала завдаток в сумі 2500 грн., а в день підписання договору 29.12.2003 року їй
грн. за договором забрала собі ОСОБА_3, а ОСОБА_9
відмовилась забирати залишок від зазначеної суми, тому
вони розподілили її між собою, хоча при підписанні
договору вона не повинна була отримувати ніякі кошти. Квартиру продала тому, що потрібні були гроші на лікування хворого
сина. Пред'явити позов про розірвання договору
купівлі-продажу її спонукало те, що покупці повністю не розрахувались з
ОСОБА_3 та ОСОБА_9 за половину будинку, що викликало
грн., не знає, але не заперечує, що їй надходили поштові перекази на 9000 грн. та на 4500 або на 5000 грн., але вона від них
відмовилась. Крім цієї квартири, їй належить ще
будинокАДРЕСА_1 на підставі договору дарування. Просила її позовні вимоги
задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити.
В судовому засіданні позивач (відповідач, третя особа) ОСОБА_9 підтримала свій уточнений позов від 15.06.06р.,
позовні вимоги ОСОБА_20 визнала,
зустрічний уточнений позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення її разом з
членами сім'ї не визнала та пояснила, що її чоловік працював в риболовецькому підприємстві «Маяк», і РКП їй як вдові запропонувало викупити квартиру НОМЕР_1. її діти ОСОБА_20 та ОСОБА_16 працювали в міліції і дали
їй свої кошти на придбання зазначеної
квартири приблизно по 600 тис. крб. Про те, що потрібно було записати покупцями своїх синів, вона не знала. Тому просила
визнати договір купівлі-продажу від
29.06.1994 року недійсним, але назвати поважну причину
пропуску строку позовної давності не може. Далі пояснила, що вона з 2000
року хворіє серцем, їй важко справлятися з пічним
опаленням, тому вона без згоди синів вирішила
продати цю квартиру і придбати благоустроєну. Приблизно в листопаді 2003 року до неї підійшла ОСОБА_3 і спросила, чи буде вона продавати свою квартиру, а після цього підійшли інші мешканці будинку і всі разом вирішили
продаж квартир один на всіх, потім двічі писали
заяву на виконком Бердянської міськради щодо отримання згоди на продаж будинку на косі. Перед підписанням договору
грн., передала їй, а вона із цієї суми 6500 доларів США дала ОСОБА_3, а решту забрали і розподілили між собою інші продавці. По дорозі до нотаріуса ОСОБА_22
попросила їх не зазначати всю суму, а зробити договір
укладення договору вона вже договорилась про покупку собі
квартири за 4000 доларів США, сподіваючись, що перша половина суми, яку сплатять покупці, буде за дві
перші квартири, в тому числі і за її квартиру, але ОСОБА_8
потрібні були гроші на лікування сина, ОСОБА_3 - на придбання квартири, тому вона відмовилась отримувати кошти по
частинах, бо їй на придбання квартири була
потрібна вся сума і продавці вже чекали. Всього нею було отримано 2500 грн. завдатку, які вона може повернути. Не
заперечувала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приїздили до 15.08.2004 року і, очевидно, привозили залишок тієї суми, що зазначена в договорі. В 2005 році
вона зверталась в органи міліції із заявою у відношенні
ОСОБА_22, яка їх обманула, за якою було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. Просила поновити
строк позовної давності, визнати недійсними договори
купівлі-продажу від 29.06.1994 року та від 29.12.2003 року та їх розірвати,
задовольнити позов ОСОБА_20, бо син має право на
спірне житло, тому що він вносив за нього кошти, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення її та членів її
сім'ї просила відмовити.
Позивач ОСОБА_13 в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що на час укладення договору купівлі-продажу від
29.12.2003 року його дружиною ОСОБА_7 він перебував у
Бердянськом психоневрологічному диспансері, де проходив лікування
від алкогольної залежності. Дружина забрала його з диспансеру і відвезла до нотаріуса, де йому говорили, що потрібно писати,
але він не розумів значення своїх дій, бо
перебував ніби в якомусь тумані. Просив визнати зазначений
договір недійсним та розірвати його.
Представник позивача (відповідача, третьої особи)
ОСОБА_17. - ОСОБА_1 підтримав його уточнений позов від
18.07.2005 року та пояснив, що 28.08.2002 року РКП «Маяк» продало 1/4 частину будинку АДРЕСА_1матері позивача ОСОБА_3 Оскільки квартира була надана на склад їх сім' ї із
5-ти осіб, вони всі мали право користування нею і на
підставі ст.65-1 ЖК України мали право на її придбання у власність.
На момент покупки квартири у РКП «Маяк» він з братом мали самостійні заробітки, були прописані, проживали в квартирі і
брали участь в її купівлі спільними коштами, тому ця
квартира є спільною власністю. Тому просив визнати
за ним право власності на 1/3 частину квартири НОМЕР_4 АДРЕСА_1, внести зміни в договір купівлі-продажу від 28.08.2002
року, зазначивши його в якості покупця разом з ОСОБА_3, визнавши договір недійсним в 1/3 частині та визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 29.12.2003 року як вчинений без його згоди з порушенням
закону. В задоволення зустрічного уточненого позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення просив відмовити.
Позивач (відповідач, третя особа)) ОСОБА_20 від свого імені та як
представник за дорученням відповідача ОСОБА_16 в судовому засіданні підтримав свій уточнений позов від 15.06.06 року, не
визнавши зустрічний позов щодо виселення, та пояснив, що в квартирі НОМЕР_1 він
проживав разом з молодшим братом з 1980 року. На момент
придбання квартири матір'ю ОСОБА_9 в 1994 році у РКП «Маяк», йому було відомо про це,
він вносив половину суми за квартиру, приблизно 600
тис. купонів, але чому мати не записала його співвласником, сказати не може. Документація оформлялась матір'ю ОСОБА_9, сам
договір він не бачив і вважає це поважною причиною
пропуску строку позовної давності, тому просив його
поновити, визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири НОМЕР_1 АДРЕСА_1, внести зміни в договір купівлі-продажу від 29.06.1994 року, зазначивши його в якості покупця
разом з ОСОБА_9, визнавши договір недійсним в 1/3
частині та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29.12.2003 року як вчинений без його згоди з порушенням закону.
В задоволенні зустрічного уточненого позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
виселення просив відмовити.
Відповідач (третя особа) ОСОБА_7 зустрічний уточнений позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 не
визнала, оскільки вважає, що вони їх обманули, позов ОСОБА_13 визнала повністю та пояснила суду, що в квартирі НОМЕР_2 вона
проживає разом з сином ОСОБА_14,
неповнолітнім внуком ОСОБА_23, дружиною сина ОСОБА_21 та її неповнолітньою дочкою ОСОБА_24. За договором купівлі-продажу від 29.12.2003 року
В травні 2004 року вони відновили літню кухню, яка була знесена на момент
укладення угоди, і приймали там відпочиваючих. Коли після укладання договору
вони звернулися до адвоката, він пояснив їм, що договір складений односторонньо
і порекомендував звернутись до суду.
Відповідач (третя особа) ОСОБА_14 в судовому засіданні зустрічний уточнений позов ОСОБА_4, ОСОБА_5не визнав та пояснив, що
його мати ОСОБА_7 договір купівлі-продажу
вчинила без його згоди. Коли в жовтні-листопаді 2003
року приїжджали ОСОБА_22  ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, він зрозумів, що вони будуть купляти
лише половину будинку у ОСОБА_3 та ОСОБА_9.
Відповідач ОСОБА_21 позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 не визнала, пояснивши, що в квартирі НОМЕР_2 проживає з середини
грудня 2003 року. Договір купівлі-продажу укладала ОСОБА_7, з нею вона не
узгоджувала її продаж.
Відповідач ОСОБА_11 позов до неї не визнала, а її
представник ОСОБА_1 пояснив, що вона є дочкою ОСОБА_8, є матір'ю-одиначкою,
має двох неповнолітніх дітей, проживаючи
разом в однокімнатній квартирі з матір'ю та братом ОСОБА_12, який є інвалідом, перебуває в безпорадному стані. На
укладення договору купівлі-продажу вони з братом не давали згоди, їх вини
немає, тому просив в задоволенні зустрічного позову відмовити.
Представник позивачів (відповідачів, третіх осіб)
ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_20,
ОСОБА_17., відповідача (третьої особи) ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_1 додатково пояснив, що при укладенні договору купівлі-продажу від 29.12.2003 року приватним
нотаріусом ОСОБА_6, в порушення вимог ст.ст. 224, 228 ЦК України, була встановлена ціна на весь житловий будинок
в-цілому, а не визначена кожному продавцеві окремо. Тому на підставі ст. 48 ЦК Україні в цій частині договір слід визнати таким, що не
відповідає закону. Також нею були допущені
порушення ст.5 Закону України «Про нотаріат», п.п. 5, 9, 28 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, бо вона не
роз'яснила продавцям зміст угоди, не
затребувала згоди органу опіки та піклування в порушення ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», не з'ясувала, чи згодні на
продаж інші члени сім'ї, що тягне за собою
визнання угоди недійсною, бо ущемляє права неповнолітньої дитини. Крім цього, угода від 29.12.2003 року була вчинена
під впливом обману. Договір повинен був бути укладений
доларам США, фактично ж будинок було продано за 127200 грн. Факт обману доведено, оскільки
були звернення в органи міліції і орган дізнання постановою від 05.05.2005 року
відмовив в порушенні кримінальної справи тільки тому, що
справа розглядається в суді, що дає підстави визнати договір недійсним за ст. 57 ЦК України. В уточненому позові
ОСОБА_9 просить визнати договори недійсними
отримала тільки 2500 гривень. З боку покупців
наявний факт обману, який підтверджується постановою про
відмову в порушенні кримінальної справи та підтверджено іншими позивачами та третіми особами, що тягне визнання угоди
недійсною на підставі ст.57 ЦК України. Також законні вимоги щодо
визнання незаконним договору від 29.06.1994
року і його розірванні, оскільки на момент купівлі квартири вона повинна була узгодити це питання з усіма членами
сім'ї відповідно до вимог ст. 65-1 ЖК України та
Положення щодо порядку придбання у власність житла в будинках державного і
громадського житлового фонду. Про те, що потрібна була
згода на укладення договору купівлі-продажу від 1994 року ОСОБА_9 узнала тільки в лютому 2006 року, просив її позов
задовольнити. Вважає, що позов ОСОБА_8 теж підлягає
задоволенню, оскільки договір купівлі-продажу суперечить ст.224 ЦК України. Нею було отримано в
результаті угоди лише 7800 грн. Договір було укладено при збігу
тяжких обставин, а також як такий, що порушує права неповнолітніх онуків
позивача. Нотаріусом порушені вимоги ст.5 Закону України «Про нотаріат», п.п.5, 9, 28 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій, ст.18 Закону України «Про
охорону дитинства». Тому на підставі ст. 48 ЦК України договір повинен бути визнаний недійсним. Щодо позову ОСОБА_3, то підстави визнання його недійсним ті ж самі: вона не
отримала всіх коштів, тому наявний обман. Просив позов
задовольнити. Позивач ОСОБА_13 просив визнати угоду купівлі-продажу недійсною і розірвати як таку, що не відповідає
закону. На момент укладення договору він перебував на лікування в
психоневрологічному диспансері і стверджує, що при дачі
згоди на відчуження квартири не розумів значення
своїх дій і керувати ними. Просив суд не приймати до уваги висновок судово-психіатричної експертизи, який не дає
стверджувальної відповіді, а лише
зазначає на те, що ОСОБА_13 міг розуміти значення своїх дій. ОСОБА_13 теж підтвердив, що його дружина недоотримала за договором
купівлі-продажу суму, еквівалентну 6500 доларів США. Позов  підлягає задоволенню, оскільки
при укладенні договору купівлі-продажу від 28.08.2002
року між РКП «Маяк» та його матір'ю ОСОБА_3 нотаріусом було порушено п.9 Положення щодо продажу в
особисту власність квартир в будинках державного і громадського житлового
фонду, не отримано згоду всіх повнолітніх
членів сім'ї. На покупку квартири ОСОБА_17. було внесено 500 грн., що
підтвердила відповідач ОСОБА_7, тому за ним повинно бути визнано право власності на 1/3 частину квартири, внесено зміни
в договір купівлі-продажу від 28.08.2002 року щодо
внесення його прізвища в якості покупця та визнано договір недійсним
в 1/3 частині. Щодо вимог про визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 29.12.2003 року, то вони теж підлягають задоволенню, оскільки при його укладенні було порушено
ст. 17 Закону України «Про власність», бо він був вчинений
без згоди всіх власників квартири. Аналогічні вимоги у позивача ОСОБА_20, який ще просить поновити строк позовної
давності. Оскільки нотаріусом допущені ті ж
самі порушення ст. 65-1 ЖК України, п.9 Положення
щодо порядку продажу житла..., ст. 17 Закону України «Про власність». Вважає,
що позивачем не було пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення своїх прав він узнав лише в січні 2004 року.
ОСОБА_20 підтвердив факт обману ОСОБА_9: замість суми,
еквівалентної 9000 доларам США, вона отримала лише 2500 грн. Крім цього, в матеріалах справи є письмові докази:
заява ОСОБА_9 про притягнення до кримінальної
відповідальності ОСОБА_22., постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи, якою встановлено факт, що за усною домовленістю будинок
Зустрічний позов ОСОБА_4,
ОСОБА_5 вважає таким, що не підлягає задоволенню, оскільки до теперішнього часу повний розрахунок не проведено.
Відсутні підстави для виселення інших
членів сім'ї покупців за відсутності їх вини. їх права захищені Конституцією України,
ст.9 ЖК, просив в задоволенні позову відмовити.
Представник відповідача РКП «Маяк» -голова правління ОСОБА_29 позови ОСОБА_17., ОСОБА_20, ОСОБА_9 не визнала
та пояснила, що спірний будинок перебував на балансі РКП «Маяк» (раніше Рибколгосп імені В.И. Леніна) з 1930 року. В 1993 році почалось розпаювання майна
колишнього колгоспу, але об'єкти соціального та житлового
фонду не підпадали під розпаювання, тому було вирішено їх продати. Всім мешканцям-працівникам підприємства, які проживали
в будинку, що належав на праві пайової власності
членам підприємства, та були наймачами житла, запропонували його
викупити. На пропозицію відгукнулись всі, крім ОСОБА_3 Загальні збори задовольнили заяви ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і 29.06.1994 року в Бердянській держнотконторі
були оформлені договори купівлі-продажу. Договір з ОСОБА_3
був оформлений лише в 2002 році., її син ОСОБА_17. не
був членом колгоспу, не мав прописки в будинку. ОСОБА_9 як вдова колишнього працівника підприємства, безпосередньо
сама вносила кошти в колгоспну касу. її сини ОСОБА_20 та
ОСОБА_16 не були членами підприємства та із заявами
до загальних зборів не звертались, проте житло продавалось тільки членам РКП. Стаття 65-1 ЖК України регулює
придбання житла в державному і громадському житловому фонді, але в РКП «Маяк» майно належало на праві колективної власності. Договори оформлені відповідно до чинного
нотаріальної контори були надані всі необхідні документи. ОСОБА_20,
ОСОБА_17. не є сторонами за зазначеними
договорами купівлі-продажу, тому не можуть порушувати питання про визнання договорів купівлі-продажу недійсними. По
даних позовах РКП «Маяк» не може бути відповідачем,
тому що між сторонами не існувало цивільних правовідносин, просила в
задоволенні позовів відмовити.
Відповідач ОСОБА_10 в судове засідання не з'вився, в своїй телеграмі від 25.01.2007
року просив розглянути справу без нього.
У судовому засіданні відповідачі (позивачі) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позови ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 , ОСОБА_13., ОСОБА_17., ОСОБА_20 не визнали, підтримали свій уточнений зустрічний
позов та пояснили суду, що в жовтні 2003 року вони
прочитали в газеті оголошення про продаж квартири на
АДРЕСА_1. Приїхавши подивитися квартиру ОСОБА_3, від інших співвласників будинку довідались, що ті також хочуть продати своє
житло. Всі продавці погодились на продаж своїх
квартир кожний за 6000 доларів США. Він відразу попередив їх про те, що в нього є кошти тільки на половину будинку.
Всі продавці були згодні на продаж будинку в
розстрочку. Вони оформили довіреність на ОСОБА_22, а
12.08.2004 року і запропонували назавтра дооформити договір у
нотаріуса, проте продавці відповіли, що передумали продавати свої квартири і про те, що подали позови до суду. На їх прохання
повернути одержані кошти, відмовили їм, сказавши, що будуть повертати за рішенням суду як пенсіонери по 20 грн. Виконуючи умови
договору, вони направили на адреси продавців кошти поштовими переказами, однак
останні відмовилися їх одержувати й гроші повернулися назад. Влітку на подвір'ї
вже були збудовані літні будиночки для відпочиваючих. Про те, що у ОСОБА_9 є
син-інвалід, у ОСОБА_3 - хвора дочка, що у ОСОБА_9 є два
сина, їм стало відомо лише на засіданні апеляційного
суду. Всі продавці їх завіряли, що в квартирах проживають самі. Вони вважають,
що їх обманули продавці. Отримавши значну суму коштів, вони зразу ж почали
будуватись. Можна було розірвати договір в серпні 2004 року, коли вони передумали продавати, але вони відмовились повернути
кошти. На їх різні пропозиції щодо укладення мирової угоди, вони
відмовлялись. Тому просили задовольнити їх позов, усунути перешкоди в користуванні і розпорядженні будинком АДРЕСА_1, виселити відповідачів разом з іншими членами сімей та зняти всіх з реєстраційного обліку, в задоволенні позовів
до них просили відмовити.
Представник ОСОБА_4,
ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_2 додатково
пояснила, що на момент укладення договору купівлі-продажу, тобто на грудень
2003 року, законодавство передбачало отримання згоди органу опіки та піклування лише в разі, коли неповнолітні діти
були співвласниками. В даному випадку
ніхто із дітей не був співвласником житла, тому нотаріус діяла відповідно до законодавства. ОСОБА_8 як підстави визнання
недійсним договору купівлі-продажу
зазначає порушення права неповнолітнього та укладеної внаслідок збігу тяжких
обставин. Проте законом заборонено зазначати ці дві підстави, крім цього, згода органу опіки та піклування не була потрібна,
оскільки не було співвласників-дітей.
В судовому засіданні ОСОБА_8 не довела, що дійсно знаходилась в тяжкому стані, не представила жодних доказів. До
матеріалів справи була долучена
довідка, що вона мала ще один будинок АДРЕСА_1,
який продала. Щодо позову ОСОБА_13., то згідно з висновком судово-психіатричної
експертизи, він розумів значення своїх дій і міг керувати ними, вона
призначалась за клопотанням ОСОБА_13., і повинна бути взята судом до уваги,
тому його позовні вимоги не підлягають задоволенню. Сама ж ОСОБА_7 з позовом
про визнання договору недійсним до суду не зверталась, тобто, вона не заперечує
проти договору та вважає його законним. ОСОБА_3, так як і ОСОБА_9, теж зазначила в своєму позові як підставу визнання недійсним договору купівлі-продажу ущемлення особистих
та майнових прав неповнолітньої дитини і вчиненої внаслідок збігу тяжких
обставин. На той час згода органу опіки і
піклування не була потрібна, так як неповнолітня ОСОБА_19 не була співвласником квартири, а збіг тяжких обставин в судовому засіданні нічим не підтверджено, тому її позовні вимоги є
безпідставними і не підлягають задоволенню. ОСОБА_9
неодноразово уточнювала позовні вимоги і в останньому позові просила визнати недійсними та розірвати договори купівлі-продажу від 29.12.2003 року та від 29.06.1994 року, на
підставі якого вона набула права власності на квартиру,
поновивши строк позовної давності. За договором від 1994 року її права ніяким чином не були порушені. Стаття 65-1 ЖК України не
розповсюджується на колективну власність.
Представник РКП «Маяк» пояснювала в суді, що будинок АДРЕСА_1 знаходився в колективній власності, і ним розпоряджались загальні збори членів
колективного підприємства, які і прийняли рішення продати житло
тільки своїм працівникам., а не членам їх сімей. Як підставу визнання недійсним договору купівлі-продажу від
29.12.2003 року ОСОБА_9 зазначає ст.57 ЦК України як укладений внаслідок обману. Проте вони самі не дочекались моменту закінчення договору і
звернулись до суду. Вони наполягають на тому, що домовлялись
за ціну в 9000 доларів США, проте на той час за таку
суму можна було купити квартиру в центрі міста, квартира з пічним опаленням не могла коштувати на таку суму. Тому ці
обставини, які зазначає ОСОБА_9 не
відповідають ні фактичним обставинам, ні доказам по справі, просила в задоволенні позову відмовити. Щодо
позову ОСОБА_17., який він уточнив і просив
визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири, внести зміни в договір купівлі-продажу, зазначивши його покупцем,
а також визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 29.12.2003 року. Проте законодавством не передбачено внесення змін в договори купівлі-продажу за
рішенням суду, крім цього, його посилання
на ст.65-1 ЖК України теж безпідставне, бо вона не регулює відносини в сфері
колективної власності. ОСОБА_20 також неодноразово уточнював позовні вимоги та просив поновити строк позовної давності,
визнати за ним право власності на
1/3 частину квартири, внести зміни в договір купівлі-продажу, зазначивши його
покупцем, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29.12.2003
року. ОСОБА_20 не навів суду поважну
причину пропуску строку позовної давності, тому тільки за цих обставин слід відмовити в позові. Представник
позивачів ОСОБА_1 як на підставу
розірвання договору від 29.12.2003 року посилається на ст.ст. 224, 228 ЦК України, проте ці підстави не зазначені в жодному позові, а суд не може виходити за межі позовних вимог. Обман був зазначений
лише в позові ОСОБА_9, проте вона його не довела в
судовому засіданні. Щодо уточненого зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5, то представник
пояснила, що договір купівлі-продажу був укладений на законних підставах, без
будь-якого примушування чи психічної дії. Законом не
заборонено продаж цілого житлового будинку, який належить особам на праві часткової власності. Продавці самі не змогли
поділити між

14

собою отриману частину коштів, але в
такому разі ОСОБА_9 повинна була пред'явити позов до інших
продавців. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю виконали умови договору купівлі-продажу. Залишок суми
56200 грн. внесені ними на депозитний рахунок суду, про що
суду надана квитанція. Обман було вчинено з боку продавців, бо вже з березня
2004 року вони почали будуватись, а отже не збирались виселятися, користуючись отриманими коштами. Оскільки з моменту укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_4 та ОСОБА_5стали
власниками будинку, вони вправі ставити питання щодо
усунення перешкод в користуванні своєю власністю
шляхом виселення та зняття з реєстрації, тому просила задовольнити їх зустрічний
позов.

Третя особа - приватний нотаріусОСОБА_6 пояснила суду, що вона 29.12.2003 року оформляла угоду по відчуженню спірного
будинку. Запропонувала продавцям взяти виписки із БТІ кожному на свою частину,
однак продавці відмовились і взяли один
документ на всіх. З наданого власниками будинку витягу із реєстру права власності на нерухоме майно було
видно, що кожному належить по 1/4 частині
будинку, неповнолітніх власників не було, тому дозволу опікунської ради на
продаж ними своєї власності вона не мала права вимагати. Оскільки ОСОБА_7 була одружена, тому вона зажадала привести
чоловіка, який при оформленні документів
перебував у нормальному стані, розумів, що відбувається відчуження будинку й не
заперечував проти здійснення угоди, підтвердив, що зніс самовільні будівлі. Про те, що ОСОБА_13 проходить лікування в
Бердянськом психоневрологічному диспансері, вона не знала. Якби в неї виникли
сумніву в здатності ОСОБА_13 розуміти значення своїх дій, то вона б оформлення угоди відклала. З огляду на те, що будинок
перебуває на косі, тому необхідно було звернутися
у виконком, що продавці і зробили і 17.12.2003 року було винесено рішення щодо дозволу на продаж будинку. За
умовами договору, будинок було продано
за 127200 грн. з розстрочкою платежу - 71000 грн. продавці отримують в день оформлення договору, а іншу суму 56200 грн.
покупці повинні були заплатити продавцям
до 15.08.2004 року. Покупці і продавці були попереджені про правові наслідки укриття дійсної продажної ціни, проте
обидві сторони запевняли, що всі питання
в договорі відображені правильно. Вона зачитала його вголос російською і українською мовами, всі учасники угоди одержали
по копії та підтвердили правильність
змісту договору, а також те, що одержали 71 000 грн. Вона пропонувала укласти роздільні договори по кожному
співвласнику, однак продавці не погодилися й будинок був проданий не по частках, а цілком. При оформленні договору
вона не дізнавалася, хто, крім
продавців, проживає в будинку, тому що при посвідченні угоди по Інструкції щодо порядку вчинення нотаріальних
дій цього не потрібно. Неповнолітніх
співвласників, згідно договорів купівлі продажу від 1994 року та від 2002 року не було, тому на той час дозволу
опікунської ради не вимагалось. Законодавством
не передбачено жодних заборон співвласникам продавати своє житло єдиними договором. У червні-липні 2004 року
продавці повідомили їй, що бажають розірвати
договір, тому що їм мало заплатили. Вважає, що всі вимоги законодавства при посвідченні договору купівлі-продажу були
виконані, а тому підстав для визнання
його незаконним і розірвання немає, просила в позові відмовити.

Представник третьої особи Бердянської державної
нотаріальної контори -завідуюча Тищук     Н.Ю.
пояснила  в  судовому
засіданні,   що  29.06.1994
року

15

Бердянською держнотконторою були
посвідчені договори купівлі-продажу між РКП «Маяк» та ОСОБА_9, ОСОБА_7 і ОСОБА_8. Нотаріусу були представлені всі необхідні документи: правовстановлюючі документи на
будинок РПК «Маяк»- рішення виконкому Бердянської міської ради від 11.02.1993
року, виписки із протоколів загальних зборів,
довідка-характеристика БТІ. Згода всіх членів сім'ї при покупці житла не передбачена жодним законом чи іншим нормативним актом.

Третя особа- приватний нотаріус ОСОБА_15 пояснила суду, що 28.08.2002 року
нею було посвідчено договір купівлі-продажу 1/4 частини будинку між РКП «Маяк» та ОСОБА_3 На кого оформляти угоду, вправі
вирішувати сам покупець, проте в рішенні загальних зборів
було зазначено -продати ОСОБА_3 З 2006 року нотаріуси при оформленні угод купівлі-продажу нерухомості вимагають довідку
про реєстрацію за місцем проживання всіх осіб і, якщо є
неповнолітні діти, то потрібна згода органу опіки та піклування на відчуження квартири.
До 2006 року законодавством вимагався дозвіл
опікунської ради лише в разі, коли неповнолітні діти були співвласниками
житла нарівні з дорослими.

Представник
третьої особи - органу опіки та піклування виконкому Бердянської місткої ради за дорученням Алімова І.А. пояснила суду, що
дозвіл на продаж житла, коли в ньому
проживають неповнолітні діти, орган опіки і піклування почав видавати лише з 2006 року у зв'язку з
прийняттям Закону України «Про основи
захисту безпритульних громадян та попередження бездоглядності дітей». В 2003 році неповнолітні не були співвласниками
житла у ОСОБА_3 чи ОСОБА_8, тому нотаріус не повинна була вимагати згоду органу
опіки та піклування, а ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» регулює
питання надання згоди саме у випадках, коли діти є співвласниками житла.
Порушення житлових прав неповнолітніх при оформленні договору купівлі-продажу
від 23.12.2003 року не було.

Представник третьої особи - ВГІРФО Бердянського МВ УМВС України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, в
своїх листах від 17.01.07р., від 13.03.07р. просив розглянути справу
за відсутності представника.

Свідок ОСОБА_22 пояснила суду, що в 2003 році в газеті було оголошення про продаж квартири НОМЕР_4 по АДРЕСА_1. Виїхавши на
місце разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_3 сказала їм, що
і ОСОБА_9 буде продавати свою квартиру, а
потім всі мешканці вирішили продати свої квартири. Домовились купити у них будинок за 24000 доларів США. Покупці повідомили, що в них немає грошей на весь будинок, але продавці не заперечували проти
оплати в розстрочку до 15.08.2004 року,
причому питання, яка сума буде за окрему квартиру, не обговорювалось. Ніяких обіцянок сплатити кошти в січні 2004 оку вони
продавцям не давали. Продавці заказали в БТІ
один документ на всіх чотирьох власників. З жовтня до кінця грудня 2003 року йшло оформлення документів, продавці довго
чекали рішення виконкому на продаж квартир. До
підписання договору вона разом з ОСОБА_9 і ОСОБА_3 в «Промінвестбанку» отримала
кошти 61000 грн. і передала їх ОСОБА_9 Яким чином
продавці розділили їх між собою, їй невідомо. Раніше вона заплатила всім продавцям по 2500 грн. на оформлення документів.
Умови продажу продавці обговорювали з ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 29.12.2003

16

року у нотаріуса ОСОБА_6 було
підписано договір купівлі-продажу. Нотаріус зачитала
його, роздала по екземпляру кожному. Всі підтвердили, що все записано
правильно, що гроші в сумі 71000 грн. вони отримали. В березні 2004 року вона побачила, що біля будинку проводились будівельні
роботи. Приблизно 10.08.2004 року вона разом з ОСОБА_4
і ОСОБА_5 привезли останні кошти за умовами
договору, проте продавці відмовились їх прийняти і повідомили, що 05.08.2004 року подали до суду позови. На прохання
ОСОБА_4 повернути їм кошти, вони відповіли, що він буде їх отримувати від них
по 20 гривень. Після чого вони на пошті направили їм зазначену
суму поштовими переказами, заплативши при цьому поштовий збір 1500 грн., але вони знову відмовились їх отримати і
кошти повернулись назад. До підписання договору вона
декілька разів приїжджала до продавців, але жодного разу не
бачила ніяких дітей чи інших членів сімей, крім цих чотирьох жінок. І на запитання ОСОБА_6 вони теж відповідали, що мешкають
самі, а діти проживають окремо.

Заслухавши сторони, їх представників, третіх осіб, свідка, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договорів
купівлі-продажу від 29.06.1994 року РКП
«Маяк» продало, а ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_7
кожна окремо купили по 1/4 частині будинку АДРЕСА_1, що підтверджується трьома копіями відповідних
договорів купівлі-продажу від
29.06.1994 року, копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.12.2003року, поясненнями сторін,
представника РКП „Маяк", представника
Бердянської державної нотаріальної контори .

Згідно договору купівлі-продажу від 28.08.2002 року, укладеного між РКП „Маяк" та ОСОБА_3, у власність останньої перейшла
1/4 частина будинку АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору
купівлі-продажу від 28.08.2002 року, її поясненнями, поясненнями
представника відповідача РКП «Маяк» ОСОБА_29, приватного нотаріуса ОСОБА_15.

З договору купівлі-продажу від 29.12.2003 р. видно, що ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_4, ОСОБА_5 купили в рівних частках житловий будинок
АДРЕСА_1. Зазначений будинок проданий за
127200,00 грн., з яких 71000,00 грн. представник покупців передав продавцям, а
продавці прийняли до підписання договору, а інші 56200,00 грн. представник
покупців зобов'язався виплатити, а продавці - прийняти готівкою до 15 серпня 2004 року. Право власності
на житловий будинок, що є предметом
цього договору, згідно ст.6 договору, виникає в покупців з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст.8
договору, продавці зобов'язалися звільнити
зазначений житловий будинок, знятися і зняти з реєстраційного обліку в
паспортному відділенні всіх зареєстрованих у житловому будинку осіб не пізніше
п'ятнадцятого серпня 2004 року за умови повного розрахунку за жилий будинок, що
підтверджується копією договору від
29.12.2003 року, не заперечується поясненнями сторін, їх представників, приватного нотаріуса ОСОБА_6, свідка ОСОБА_22.

В обґрунтування своїх позовних вимог щодо визнання
недійсним договору купівлі-продажу від 29.12.2003 року
та його розірванні позивач (відповідач, третя особа) ОСОБА_3 посилається на те, що договір ущемляє особисті та майнові права  її  неповнолітньої  дочки,
бо   посвідчений   без
дозволу   органу   опіку
та

17

піклування, був укладений внаслідок збігу тяжких обставин у зв'язку з
необхідністю проведення дочці операції, відповідачі обманули її з розрахунком,
не сплативши їй суму, еквівалентну 11000 доларам США, про що була усна домовленість, а також через те, що в
договорі зазначена нижча продажна ціна ніж та, за яку була домовленість.

Судом встановлено, що дочка позивача (відповідача, третьої особи) ОСОБА_3 -
ОСОБА_19, згідно свідоцтва про народження, народилася 02 серпня 1989 року.
Вона, згідно виписки з амбулаторної картки від 29.07.2004 р., має потребу в оперативному лікуванні
хірурга. З будинкової книги, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.12.2003 року видно, що ОСОБА_3 належить 1/4 частина домоволодіння по АДРЕСА_1. За зазначеною адресою зареєстрована ОСОБА_3 і ОСОБА_19  Крім того, встановлено, що в належній позивачці частині будинку проживають також її
сини ОСОБА_17. та ОСОБА_10

Згідно ч.1 ст.57 ЦК України (у ред. 1963 р.) угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах
внаслідок збігу важких обставин, може бути визнана
недійсної за позовом потерпілого. А відповідно до ч.1 ст. 48 ЦК України (в ред. 1963р.) недійсною є така угода, що не відповідає вимогам закону,
в тому числі ущемлює особисті та майнові права неповнолітніх дітей.

Аналізуючи докази по справі, суд вважає, що
позивачем (відповідачем, третьою особою) ОСОБА_3 не надано суду
доказів наявності факту збігу важких для неї життєвих обставин, тому що вона сама не заперечувала, що одержала в рахунок
виконання договору 8500 доларів США, які витратила на різні потреби, в тому числі, на придбання квартири АДРЕСА_4, що перебувала в її власності до 13.07.2004 року. Продавши квартиру по
АДРЕСА_4, гроші ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не повернула, не
надала доказів щодо витрачання коштів на лікування
дочки чи проведення їй операції. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, які служили підставою для
укладення угоди, зі слів позивачки, не мали місце, що
підтверджується витратою отриманих коштів на інші потреби. Крім того, сам договір купівлі-продажу укладений на вигідних для
позивача умовах, тому що продаж квартири вчинено за її реальну вартість.
Одержавши кошти, вона змогла за них купити собі
квартиру. Тому суд приходить до висновку, що посилання позивача ОСОБА_3 на збіг
для неї важких життєвих обставин, є надуманим.
Суд не вбачає порушень закону при оформленні угоди, які могли б послужити підставою для визнання договору недійсним, тому
що згідно Правил про опіку і піклування наявність згоди
органу опіки і піклування є обов'язковим тільки при вчиненні батьками угоди про відчуження майна їхніх неповнолітніх дітей.
З показань третьої особи представника органу опіки і піклування виконкому Бердянської міськради Алімової І.А. видно, що
дозволу органу опіки і піклування на продаж квартири, у якій проживає, але не є
власником неповнолітня дитина, на час укладення
угоди не було потрібно. Крім того, відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від
18.06.1994 р., не потрібне узгодження органу опіки і піклування у випадку продажу будинку, де немає співвласників дітей. З огляду на викладене, суд не вбачає
обмежень чи порушень особистих та майнових прав дитини при укладенні
зазначеного договору купівлі-продажу. Не передбачено законом і не
може бути підставою для визнання договору

18

недійсним,   небажання   продажу
квартири   дочкою   ОСОБА_3
і   небажання позивачки
доставляти їй хвилювання і переживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних і
юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні ОСОБА_3 як на підстави визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.12.2003 року посилалась
також і на те, відповідачі обманули з розрахунком, не сплативши їй суму,
еквівалентну 11000 доларам США, порушивши усну домовленість, а
також на те, що в договорі зазначена нижча продажна ціна ніж та, за яку вони домовились продати будинок в-цілому. її представник, адвокат ОСОБА_1, обґрунтовуючи законність
вимог ОСОБА_3, просив також прийняти суд до уваги допущені нотаріусом порушення
ст.5 Закону України «Про нотаріат», п.п.5,9,28
Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», п.п 4,8 Декларації прав
дитини, ст. 16 Конвенції «Про права
дитини». Між тим судом встановлено, що її позовна заява від 05.08.2004 року не містить ані зазначених обставин, ані
перелічених вище підстав і обґрунтувань незаконності
договору, тому вони не можуть бути прийняті судом до уваги як такі, що виходять за межі позовних вимог. А тому позов
ОСОБА_3 є необгрунтованим та не підлягає задоволенню.

Позивач (відповідач, третя особа) ОСОБА_8,
відповідно до свого позову від 11.08.04р., просила на
підставі ст.48, 57 ЦК України, визнати договір
купівлі-продажу від 29.12.2003 року недійсним у зв'язку з невідповідністю
закону, такий, що ущемляє права
неповнолітнього онука, і укладений внаслідок збігу тяжких сімейних обставин. З довідки вуличного комітету від 28.07.2004 р. видно, що
в квартирі НОМЕР_3
АДРЕСА_1  проживають ОСОБА_8,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, неповнолітній ОСОБА_22,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Судом також встановлено, що на
теперішній час ОСОБА_11 має ще й дочку ОСОБА_25, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно довідки УПСЗН Бердянського міськвиконкому від 30.07.2004 р. №
255 ОСОБА_11 перебуває на обліку як
самотня мати і одержує допомогу на сина ОСОБА_22, 1997 р. народження з 01.10.2003 р. по 31.07.2003 р. у розмірі 40,48 грн. Як видно зі свідоцтва про народження, позивач має сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4, який в період з 12.03.2002 р. по 05.04.2002 р. лікувався від гострої гіпоксичної
енцефалопатії на тлі механічної асфіксії через повішення
та, згідно посвідчення НОМЕР_5, є інвалідом першої групи. Суд
вважає, що позивачем ОСОБА_8 не надано суду доказів наявності факту збігу
важких для неї життєвих обставин, тому що вона сама визнала, що одержала в
рахунок виконання договору кошти в сумі 7800 грн., проте не представила доказів витрачання їх на лікування сина. Більш
того, в своїх поясненнях вона зазначала, що
за домовленістю по договору вона взагалі не повинна була отримувати будь-які
кошти із сплачених покупцями 71000 грн., які підлягали поділу між ОСОБА_3 та
ОСОБА_9 Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що
обставини, які служили підставою для укладення угоди, зі слів позивачки, не мали місце. Крім того, сама угода укладена на вигідних
для позивача умовах, тому що продаж квартири вчинено за
реальну її вартість, нею одержано частину коштів відповідно
до умов договору, а строк остаточного розрахунку за договором ще не
настав.   Також встановлено, що ОСОБА_8
до

19

06.04.2005 року мала на праві приватної власності
домоволодіння АДРЕСА_1 та здійснила його продаж, що підтверджується довідкою
Бердянського КПТІ 07.02.2007 року. Тому суд приходить до висновку, що посилання
позивача на збіг для неї важких життєвих обставин, є надуманими, і не можуть
бути такими, які вплинули на вчинення нею договору купівлі-продажу. Суд не
вбачає порушень закону в частині ущемлення прав неповнолітніх дітей при
оформленні зазначеного договору, які могли б послужити підставою для визнання
його недійсним, тому що згідно Правил про опіку і піклування, наявність згоди
органу опіки і піклування обов'язкова тільки при здійсненні батьками угоди про
відчуження майна їх неповнолітніх дітей. Крім того, відповідно до Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 18.06.1994 р., не потрібне узгодження органу опіки і піклування у випадку продажу будинку, де
немає співвласників неповнолітніх дітей та з особами, які прописані або
проживають у будинку, але не є співвласниками. З огляду на викладене, суд не
знаходить порушення або обмеження прав дітей ОСОБА_8, які є повнолітніми, та її
онуків, які проживали в спірному будинку, при укладенні зазначеної угоди. Не
може бути підставою для задоволення позову
ОСОБА_8 посилання на невиконання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 зобов'язань в сумі
39900 грн. в строк до 08.01.2004 р.,
тому що пунктом 3 договору від 29.12.2003 р. передбачено здійснити остаточний
розрахунок ДОІ5.08.2004 р. Судом не можуть бути прийняті до уваги як доказ
показання позивачів, третіх осіб, на які посилається позивач, стверджуючи, що
договір повинен був бути виконаний до
08.01.2004 р., і на суму, еквівалентну 9000
доларів США, тому що строк виконання договору та ціна належить до його
істотних умов і не можуть бути встановлені на підставі показань сторін, свідків
тощо. Суд не може прийняти до уваги і додаткові підстави визнання договору
недійсним, які зазначав представник ОСОБА_8-ОСОБА_1, а саме: порушення
ст.ст.224, 228 ЦК України,
ст.5 Закону України «Про нотаріат», п.п.5,9,28 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», п.п 4,8
Декларації прав дитини, ст. 16 Конвенції «Про права дитини», оскільки вони не
зазначені як підстави в позові ОСОБА_8, а тому виходять за межі її позовних
вимог.

Позивач ОСОБА_13
в обґрунтування позовних вимог щодо визнання договору купівлі-продажу від
29.12.2003 року, вчиненим з одного боку його дружиною
ОСОБА_7 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з другого боку, посилається на свою
нездатність в момент надання згоди у нотаріуса на відчуження квартири розуміти
значення своїх дій через лікування в психоневрологічному відділенні
Бердянського ПНД.

Відповідно до
ч.1 ст.55 ЦК України
(в ред.. 1963р.)
угода, укладена громадянином, хоч і є
дієздатним, але який в момент її укладення перебував в такому стані,
коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути
визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

Судом встановлено, що нотаріус ОСОБА_6, у відповідності із вимогами ст. 23
КпПС, враховуючи, що ОСОБА_7 на момент придбання та відчуження належної частини
житлового будинку перебувала в зареєстрованому шлюбі, зажадала письмової заяви
від її чоловіка -ОСОБА_13. щодо згоди на продаж 1/4 частини будинку, яку від
підписав 29.12.2003 року, що підтверджується копією його заяви.

20

Згідно з висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №540 від 07.09.2006 року ОСОБА_13 на момент підписання згоди на відчуження
квартири НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_1 за договором
купівлі-продажу №5597 від 29.12.203 року в хворобливому стані не перебував. За своїм психічним станом в зазначений
час міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_13., які спростовуються актом зазначеної
судово-психіатричної експертизи, поясненнями приватного
нотаріуса ОСОБА_6, яка в судовому засіданні підтвердила адекватність
його дій під час написання згоди на відчуження. Суд приймає також до уваги, що
сама ОСОБА_7 не пред'являла позову щодо визнання недійсним договору
купівлі-продажу.

Суд вважає безпідставними твердження представника позивача - адвоката ОСОБА_1 щодо неприйняття судом висновку експертизи, бо
він викладений не в стверджувальній формі, та покладення
в основу рішення пояснення самого позивача, оскільки відповідно до ст. 145 ЦПК України, якщо у справі необхідно
встановити психічний стан особи, призначення
експертизи є обов'язковим, а тому і її висновки є обов'язковими
для суду.

Щодо уточнених позовних вимог позивача (відповідача, третьої особи) ОСОБА_9 про поновлення строку позовної давності, визнання
договорів купівлі-продажу від 29.06.1994 року та від 29.12.2003 року недійсними
та про їх розірвання як укладені з порушенням чинного
законодавства та внаслідок обману і збігу тяжких обставин відповідно, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦК України (в ред.. 1963р.), угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, а також угода, яку громадянин був змушений
укласти на вкрай невигідних для себе умовах
внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи
громадської організації.

В обґрунтування позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.06.1994 року, укладеного між РКП „Маяк" та ОСОБА_30, на підставі якого вона придбала 1/4 частину будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_30 посилається на порушення ст. 65-1 ЖК України
та Положення про продаж громадянам в приватну
власність квартир в будинках державного і громадського жилого
фонду, їх утриманню та ремонту (далі Положення) в частині того, що квартиру вона придбала у РКП „Маяк" без згоди всіх повнолітніх членів сім'ї.

Суд вважає ці доводи безпідставними, оскільки
згідно договору купівлі-продажу від 29.06.1994 року, житловий будинок АДРЕСА_1 належав РКП „Маяк" на підставі рішення виконкому Бердянської міської ради народних депутатів за №71 та перебував в колективній
власності. Дані обставини підтверджені в судовому
засіданні головою правління РКП „Маяк" ОСОБА_29, тому він продавався наймачам - позивачам у справі, за
рішенням загальних зборів та на підставі
Статуту підприємства. Отже, суд приходить до висновку, що ст.65-1 ЖК України та зазначене вище Положення не можуть бути застосовані до даних правовідносин, договір вчинено
відповідно до вимог закону, а

21

тому підстав для визнання його недійсним і розірвання у суду немає. Крім
цього, суд вважає, що в результаті придбання квартири права позивача ОСОБА_9 не
були порушені, бо вона стала власником 1/4 частини
будинку, до того ж не зазначила причини пропуску строку позовної
давності та не довела її поважність.

Щодо її позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від
29.12.2003 року, які ОСОБА_9 обґрунтовує тим, що угода була
вчинена внаслідок обману та збігу тяжких обставин,
суд також не вбачає підстав для їх задоволення з наступного.

Позивачем не надано суду доказів наявності обману з боку покупців, тому що
відповідно до умов договору купівлі-продажу від 29.12.2003 р. будинок проданий
за 127200,00 грн., з яких 71000,00 грн. представник
покупців передав продавцям, а продавці прийняли до підписання
договору, а інші 56200,00 грн. представник покупців зобов'язався виплатити, а продавці - прийняти готівкою до 15
серпня 2004 року. В ході слухання справи ОСОБА_9
не доведене навмисне введення її в обман покупцями шляхом повідомлення
відомостей, які не відповідають дійсності або умовчання обставин, що мають значення для угоди, тому що в договорі
були зазначені умови оплати за договором і позивач чула
про ці умови, коли їх зачитував нотаріус, маючи на руках примірник договору,
розуміла їх зміст і погодилася з ними, підписавши
договір. Судом не можуть бути прийняті до уваги як доказ показання її та інших позивачів й третіх осіб, на які посилається
позивач, стверджуючи, що договір повинен був бути виконаний до
07-08.01.2004 року, та особисто їй на суму, еквівалентну 9000 доларам США, тому що строк виконання договору, його
ціна належать до його істотних умов і не можуть бути
встановлений на підставі показань сторін, свідків тощо. Позивачем не надано
інших доказів її обману покупцями. Крім того,
несплата покупцем коштів за придбане майно не належить до підстав для визнання угоди недійсної, передбачених ст. 57 ЦК України (у ред. 1963 р.), на яку посилається позивач. Більш того, в судовому засіданні
ОСОБА_9 сама підтвердила, що відмовилась
взяти собі кошти як в день підписання договору, бо їй потрібна була вся сума зразу, так і ті, які їй
покупцями були направлені поштою. Крім цього,
ОСОБА_9 посилалась на порушення нотаріусом ст. 224 ЦК України в частині того, що договір не був
укладений з кожним із співвласників окремо та не зазначено суму продажу кожному співвласнику. Проте, суд вважає, що даною статтею не заборонено укладення одного договору купівлі-продажу
як кількома продавцями -співвласниками, так і
придбання майна у власність кількома покупцями за одним договором. Так само не знайшло підтвердження в судовому засіданні
факту тиску на позивача з боку покупців та використання
її хворобливого стану з метою укладення з нею договору
купівлі-продажу її квартири. З огляду на викладене, суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_9

Аналізуючи докази, представлені суду позивачами (відповідачами, третіми особами) ОСОБА_20 та ОСОБА_27 в обґрунтування позовних вимог щодо визнання договору недійсним в 1/3 частині, внесення змін до договору
купівлі-продажу шляхом зазначенням їх в
якості покупців нарівні відповідно з ОСОБА_9 ( в договір від 29.06.1994р.) та з ОСОБА_3( в договір від 28.08.2002р), визнання права власності на 1/3 частину квартири та
визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.12.2003 року, суд не вбачає
підстав для їх задоволення.

Судом встановлено, що спірні квартири відповідно
НОМЕР_1 та НОМЕР_4, що становлять по 1/4   частині будинку АДРЕСА_1, були колективною

22

власністю РКП „Маяк" і розподілялися загальними зборами РКП «Маяк» тільки членам
колгоспу, як колективне майно, а позивачі ОСОБА_20 та ОСОБА_17 не були і не є в
теперішній час членами зазначеного підприємства, заяви до загальних зборів про покупку спірних квартир не подавали. Посилання
позивачів на ст.65-1 ЖК України, якою врегульовано
придбання громадянами займаних квартир в будинках державного чи громадського житлового фонду, є безпідставними, бо будинок
АДРЕСА_1 належав РКП „Маяк" на праві колективної власності, тобто на
праві пайової власності всіх членів підприємства. Не
знайшли свого підтвердження в судовому засіданні й твердження
ОСОБА_17. та ОСОБА_20 про внесення ними коштів на
придбання спірних квартир. Проте встановлення цього факту не може служити
підставою для визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, оскільки не передбачено як підстава недійсності угоди
згідно ст.ст. 48-58 ЦК України ( в ред. 1963р.)
Так само не передбачено законодавством внесення змін
до договорів купівлі-продажу за рішенням суду. Отже, суд вважає, що немає
підстав для визнання за ОСОБА_17. та ОСОБА_20 права
власності на спірне майно. У судовому засіданні
встановлено, що угоди купівлі-продажу від 28.08.2002 р. і від 29.06.1994 року р. відповідають вимогам закону, тому немає підстав
для визнання їх недійсними на підставі ст.48 ЦК
України (ред. 1963 р.).

Згідно ст.71 ЦК України (ред. 1963 р.) загальний строк для захисту
порушеного права за позовом особи, право якої
порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_20 знав про укладення
договору купівлі-продажу спірної квартири від 29.06.1994 р. його матір'ю
ОСОБА_9, бо,з його слів, вносив половину
коштів на її придбання, однак не пред'явив позов у межах строку позовної давності без поважних причин, тому згідно
ст.80 ЦК України (1963р.) закінчення строку
позовної давності є підставою для відмови в позові.

Так само не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_17. та ОСОБА_20 щодо визнання договору купівлі-продажу від 29.12.2003 року
недійсним з тих підстав, що вони не давали згоду на продаж квартир своїми матерями-
ОСОБА_3 та ОСОБА_9, оскільки відповідно до
ст. 225 ЦК України (в ред. 1963р.) право продажу майна належить власникові.
Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.12.2003 року позивачі ОСОБА_17. та ОСОБА_20 не були співвласниками будинку АДРЕСА_1. Так само є безпідставними посилання ОСОБА_20 на порушення нотаріусом
вимог ст. 224 ЦК України (1963р.) щодо укладення
окремих договорів з кожним співвласником, бо стаття 41 ЦК України (1963р.) дозволяє укладення
дво- та багатосторонніх угод (договорів).

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 щодо усунення перешкод в здійсненні ними права користування і
розпорядження жилим будинком шляхом
виселення відповідачів і осіб, які проживають разом з ними, підлягають задоволенню, тому що згідно ст. 391 ЦК України (в ред.2004 р.) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном. Згідно
договору купівлі-продажу від 29.12.2003 р. ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_4, ОСОБА_5 купили житловий будинок АДРЕСА_1. Зазначений будинок проданий за 127200,00 грн., з яких 71000,00 грн.
представник покупців передав продавцям, а
продавці прийняли до підписання договору, а інші

23

В задоволенні позову ОСОБА_13 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_14, орган опіки
і піклування виконкому Бердянської міської ради про визнання недійсним договору
купівлі-продажу та його розірвання відмовити повністю.

В задоволенні
позову ОСОБА_9 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, риболовецького колективного підприємства „Маяк", треті особи: приватний
нотаріус ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_15, Бердянська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_16, про поновлення строку позовної давності, визнання недійсними
договорів купівлі-продажу, про розірвання договорів купівлі-продажу відмовити
повністю.

В задоволенні позову
ОСОБА_17 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, риболовецького
колективного підприємства „Маяк", треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_18,
приватний нотаріус ОСОБА_6, Бердянська державна нотаріальна контора, ОСОБА_10,
ОСОБА_19 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання договору
купівлі-продажу частково недійсним, внесення змін до договору купівлі-продажу,
про визнання права власності на 1/3 частину квартири відмовити повністю.

В задоволенні
позову ОСОБА_20 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, риболовецького
колективного підприємства „Маяк", треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_18,
приватний нотаріус ОСОБА_6, Бердянська державна нотаріальна контора, ОСОБА_16
про поновлення строку позовної давності,
визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання договору частково
недійсним, внесенні змін до договору купівлі-продажу, про визнання права
власності на 1/3 частину квартири відмовити повністю.

Зустрічний позов
ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Усунути
перешкоди в здійсненні ОСОБА_4, ОСОБА_5
права користування і розпорядження жилим будинком АДРЕСА_1, виселивши
відповідачів і неповнолітніх осіб, які проживають разом з ними: ОСОБА_3,
ОСОБА_17, ОСОБА_10, ОСОБА_19,ІНФОРМАЦІЯ_1, без надання іншого житлового
приміщення;

ОСОБА_9, ОСОБА_20, ОСОБА_16 без надання іншого житлового приміщення;

24

Відповідно до
ч.3 ст.334 ЦК України
(в ред..2004р.) право власності на майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення, а
якщо договір про відчуження майна підлягає державній
реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Договір
купівлі-продажу був нотаріально посвідчений 29.12.2003 року, державна
реєстрація відбулась 10.03.2004 року. Однак, в порушення умов договору,
продавці відмовилися одержувати від покупців остаточну суму за договором і
виконати інші умови договору в частині звільнення житлового будинку та зняття з
реєстраційного обліку всіх зареєстрованих у ньому осіб.

Відповідно до
ст.525 ГК України (ред.2004 р.) одностороння відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається. В порушення зазначеної норми
ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 стали вимагати виконання зобов'язань за
договором раніше обумовленого в ньому строку, та протидіяли виконанню
зобов'язань покупцями, відмовившись отримати кошти як готівкою від позивачів,
так і направлені їм поштові перекази.

Згідно ст. 526 ЦК України
(ред.2004 р.) зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до
умов договору, однак відповідачі в порушення зазначеної норми, необгрунтовано
відмовилися виконувати зобов'язання за договором.

Втім, судом
встановлено, що ОСОБА_4
та ОСОБА_5 повністю виконано умови за договором, що підтверджується
квитанцією №504564 внесенням ними на депозитний рахунок суду 56200 грн. на остаточне
виконання договору купівлі продажу по справі 4-282/07.

Таким чином, суд
приходить до висновку про обґрунтованість їх позовних вимог та необхідності в
їх задоволенні.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.391,525, 526 ЦК України (у
редакції 2004 р.) ст.ст. 41, 48, 55, 57, 71, 80, 225 ЦК України (у
редакції 1963р.), суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи приватний нотаріус ОСОБА_6.,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, орган опіки і піклування виконкому
Бердянської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу, його
розірвання відмовити повністю.

В задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи приватний
нотаріус ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, орган опіки і
піклування виконкому Бердянської міської ради, про визнання недійсним договору
купівлі-продажу та його розірвання відмовити повністю.

25

ОСОБА_9, ОСОБА_20, ОСОБА_16 без надання іншого житлового приміщення;

ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_21, ОСОБА_24, ІНФОРМАЦІЯ_6, без надання іншого житлового приміщення;

ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_25, ІНФОРМАЦІЯ_3, без надання іншого житлового приміщення;

Зобов'язати відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб Бердянського міського відділу УМВС України в Запорізькій області зняти
з реєстраційного обліку ОСОБА_3, ОСОБА_17, ОСОБА_10, ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_1, за АДРЕСА_1;

ОСОБА_9, ОСОБА_20, ОСОБА_16 за АДРЕСА_1;

ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_5, за аАДРЕСА_1;

ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_25, ІНФОРМАЦІЯ_3, за АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку
до апеляційного суду Запорізької області через
Бердянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копій
до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.