Справа № 22ц-1576/2007                                                    Головуючий
у 1 інстанції - Юр'єва Т.І.
Категорія - 21                                                                                                Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

15 лютого 2007 року                                                                                                           м.
Донецьк

Апеляційний
суд Донецької області в складі: головуючої - Гурової О.М., суддів - Могутової
Н.Г., Шевченко В.Ю., при секретарі - Тимченко
Г.В., за участю - представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Кіровському
районі м. Донецька на рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 26
жовтня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань у Кіровському районі м. Донецька про відшкодування моральної шкоди,
-

ВСТАНОВИВ:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у
Кіровському районі м. Донецька звернулось до Апеляційного суду Донецької
області з апеляційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Донецька
від 26 жовтня 2006 року, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково,
стягнуто на його користь 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань у Кіровському районі м. Донецька просить скасувати зазначене
рішення у зв'язку з тим, що згідно з Законом України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і
професійного захворювання" від 23.09.1999 р. всі види соціальних послуг і
виплат повинні бути підтверджені висновком МСЕК. Витяг з акту огляду на МСЕК
від 21.09.2005 р. стосовно ОСОБА_1 не містить відомостей про наявність факту
спричинення йому моральної шкоди, а інших документів, які б підтверджували
такий факт позивач суду не надав. Крім того, відповідно до п.27 ст. 77 Закону
України „Про державний бюджет України на 2006 рік" зупинено дію абзацу 4
ст. 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх
сімей), підпункту „є" п.1, ч.1,ст. 21, ч.3 ст. 34 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату
працездатності".

Суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги
ОСОБА_1, посилався на те, що позивач працював на ОП „Шахта ім.
О.Ф.Засядька" ІНФОРМАЦІЯ_1. 23.05.2005 р. з ним стався нещасний випадок на
виробництві і він був травмований породою в область спини. Висновком МСЕК від
21.09.2005 р. йому вперше була встановлена втрата професійної працездатності в
розмірі 100% в зв'язку з трудовим каліцтвом з визнанням інвалідом 1-ї групи
строком на 2 роки. З цих причин позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягала
у фізичних страждання, порушенні його нормальних життєвих зв'язків, негативних
наслідках у вигляді додаткових зусиль для організації свого життя та лікування,
тому суд вважав за можливе стягнути з відповідача у відшкодування моральної
шкоди ОСОБА_1 50000 грн.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали
цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом
першої інстанції було встановлено, що позивач працював на ОП „Шахта ім. О.Ф.
Засядька" ІНФОРМАЦІЯ_1. 23.05.2005 р. з ним стався нещасний випадок на
виробництві і він був травмований породою в область спини. Згідно з актом
НОМЕР_1 від 06.06.2005 р. вини позивача у нещасному випадку не встановлено.

З 23 травня до
27 вересня 2005 р. позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в обласній
травматологічній лікарні та лікарні відновного лікування з діагнозом:
компресійний перелом ДП подзвонка з ударом спинного мозку з симптоматикою
повного порушення проводи мості спинного мозку. Висновком МСЕК від 21.09.2005
р. йому вперше була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі
100% в зв'язку з трудовим каліцтвом з визнанням інвалідом 1-ї групи строком на
2 роки.

Відповідно
до ст. 21 п.1 пп. „є" та ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", у разі
настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному
обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його
здоров»я, виплачуючи йому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту
заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частина
1 статті 9 Закону України „Про охорону праці" від 14 жовтня 1992 року в
редакції від 21 листопада передбачає, що „відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника,
здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності".

Відповідно
до абзацу 2 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6
від 27 березня 1992 року в редакції 24 жовтня 2003 року і рішення Конституційного
Суду України від 27 січня 2004 року страхова виплата за моральну шкоду
провадиться потерпілому Фондом соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань незалежно від втрати ним професійної
працездатності.

Виходячи із
вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов висновку про спричинення
позивачу моральної шкоди.

При визначенні суми моральної шкоди в розмірі 50000 грн.,
суд врахував, що у віці 43 років позивач став інвалідом 1-ї групи з
необхідністю постійного стороннього, спеціального медичного та побутового
догляду, з супроводженням, інвалідною коляскою (кімнатною та прогулянковою),
сечоприймальником; потребує диспансерного нагляду та лікування у лікарів
-невропатолога, уролога, нейрохірурга; а також неможливість відновлення
попереднього стану здоров» я, необхідності суттєвих змін способу життя. Суд
першої інстанції навів обґрунтування при визначенні розміру моральної шкоди
потерпілому і апеляційний суд з такими висновками погоджується.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального і матеріального права і
підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у Кіровському районі м. Донецька про втрату позивачем
права на відшкодування моральної шкоди не заслуговують на увагу. Згідно з
вимогами ч.2 ст. 13 Закону України «„Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві...» страховим випадком є
нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у ст. 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої
особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Враховуючи, що страховий випадок у вигляді нещасного випадку на виробництві
мав місце в травні 2005 року, право на відшкодування шкоди виникло у ОСОБА_1 в
цей же період, тобто під час дії згаданого Закону України.

Що ж стосується Закону України „Про державний бюджет України на 2006
рік", то дію відповідних статей Закону України «„Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...» цим
законом зупинено на 2006 рік, тому на правовідносини по відшкодуванню моральної
шкоди ОСОБА_1 дія вказаного Закону не поширюється.

Безпідставні й доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відділення
виконавчої дирекції Фонду є неналежним відповідачем по справі, оскільки вони
суперечать вимогам статей 21, 28, 34 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Інші
доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

Керуючись
ст.ст. 308,315 ЦПК України, Апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровському районі м. Донецька відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 26 жовтня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.