Справа №2-322/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

м. Ковель                                                                                                          14 березня 2007 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі:
головуючого-судді                                                        Бондара
В.М.,

з участю секретаря                                                                       Рижко
О.М.,

позивача                                                                       ОСОБА_1,

представника позивача                                               ОСОБА_3,

відповідача                                                                    ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ковелі цивільну
справу за позовом    ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про виселення з квартири,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1,
звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про виселення з квартири,
мотивуючи своє рішення тим, що він з бувшою дружиною - ОСОБА_4 та
дочкою - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження, приватизували квартиру АДРЕСА_1
Ковельського району. В ІНФОРМАЦІЯ_1
році без його усної чи письмової згоди на вселення, в їх спільну квартиру
поселився співмешканець дружини ОСОБА_2 -
відповідач по справі. Останній затіває сварки, погрожує розправою, заявляє,
що позивач в даній квартирі проживати не буде. Просить винести рішення, яким
виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1
Ковельського району.

В ході судового
розгляду справи позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю,
просять суд виселити відповідача ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 Ковельського
району з вищевикладених підстав. Судові витрати по справі просять залишити за
ними.

Відповідач
ОСОБА_2, позов не визнав, суду пояснив, що дійсно разом із своєю співмешканкою - ОСОБА_4 та її
дочкою проживає у кімнаті площею 12.6
кв.м, квартири АДРЕСА_1
Ковельського району з літа ІНФОРМАЦІЯ_1
року. Вказав, що вважатиме за можливе звільнити займану жилу площу при
умові, що його співмешканка погодиться на переїзд до іншого житла. Він
зареєстрований та фактично раніше проживав у своїх батьків за адресою: АДРЕСА_8, які мають
двохкімнатну квартиру на двох.

Свідок ОСОБА_4
показала, що вона разом з бувшим чоловіком-ОСОБА_1 - позивачем по
справі, та дочкою - ОСОБА_5
приватизували квартиру АДРЕСА_1
Ковельського району. З ІНФОРМАЦІЯ_3року з
чоловіком почали проживати окремо в різних кімнатах, добровільно поділивши
квартиру. В липні ІНФОРМАЦІЯ_1
року вона стала проживати в своїй кімнаті даної квартири із громадянином
ОСОБА_2, проте дозвіл на вселення його в квартиру у інших співвласників
квартири вона не отримувала.

Свідок ОСОБА_5 надала аналогічні пояснення.

ОСОБА_6 в
судовому засіданні пояснила, що вона отримала по роботі квартиру АДРЕСА_1 Ковельського
району, яку в подальшому залишила своєму синові - ОСОБА_1 і який разом з своїми дружиною та дочкою
приватизували дану квартиру. На даний час син з дружиною розлучився, остання
має

-2-

співмешканця, якого без будь-яких
підстав поселила в спільній квартирі. Рахує, що син правомірно вимагає
виселення з даної квартири гр.ОСОБА_2, який має можливість проживати в квартирі
своїх батьків, або наймати інше житло для спільного проживання із своєю
співмешканкою.

Суд, заслухавши
пояснення позивача, представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши
письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підставний та
підлягає до задоволення.

Судом
встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Свідоцтвом про
право власності на житло від ІНФОРМАЦІЯ_4
року посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 51.2 кв.м., дійсно
належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1, ОСОБА_4,ОСОБА_5.

(а.с. 6 )

За адресою
АДРЕСА_1 Ковельського району зареєстровані та проживають гр. ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_5.

(а.с.5)

Згідно ст.65 ЖК
України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів
сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

У відповідності
до ч.2 ст.98 ЖК України вселення тимчасових жильців допускається за умови
додержання розміру жилої площі.

Як встановлено в
судовому засіданні, що площа кімнати, де проживає відповідач разом з
співмешканкою і її дочкою становить всього 12.6 кв.м., що є недостатньою площею для одночасного
проживання трьох дорослих осіб, в тому числі і різнополих .

В ході судового
розгляду сторонами не оспорено, що ОСОБА_2, поселився у вищевказаній квартирі з
порушенням порядку, передбаченому чинним законодавством .Сторонами також не
заперечено, що ОСОБА_2, та ОСОБА_4., проживають разом у незареєстрованому
шлюбі, тобто не є подружжям.

Суд оцінює, що
відповідач ОСОБА_2, проживаючи в квартирі АДРЕСА_1
Ковельського району, обмежує законні права співвласників даної квартири - ОСОБА_1, та
ОСОБА_5, на вільне використання своїх часток квартири.

Судом
встановлено, що при поселенні гр. ОСОБА_2, в спірну квартиру не дотриманий
встановлений порядок при його вселенні, зокрема: не було письмової згоди всіх
членів наймача, чи прописаних в даному житловому приміщенні осіб, будь-які
угоди користування даним приміщенням між його мешканцями не укладалися.

У відповідності
до положень ст.116 ЖК
України, особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, або з якими не можливе
спільне проживання, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.

Таким чином,
суд, оцінюючи наявні докази, приходить до висновку про необхідність виселення
гр. ОСОБА_2, з даної квартири, оскільки його вселення в спірну квартиру
проведено з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, відповідач по
справі має можливість проживати поза межами спірної квартири за місцем
реєстрації.

Судові витрати
по справі за клопотанням позивача залишити за ним.

-3-

На підставі ст. ст. 65, 98, 116 ЖК України,   керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, СУД, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю. Виселети
ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1
Ковельського району Волинської області.

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський
міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня його проголошення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або шляхом подачі
апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження - протягом строку,
встановленого для подання заяви про апеляційне оскарження, із одночасною
подачею копії апеляційної скарги суду апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження подано не було.

ГОЛОВУЮЧИЙ:                                  В.М.БОНДАР