Справа №2-1218/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2007
року

Малиновський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого:                                   судді - Демченко О.М.

при секретарі:                                             -
Гресько О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні власністю, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні власністю та стягнення грошової компенсації,
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі-продажу і дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з
первісними позовними вимогами , в яких просив усунути перешкоди йому в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2.

В процесі розгляду справи було встановлено, що покійна ОСОБА_8 за згодою
свого піклувальника ОСОБА_4 продала ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які діяли від свого
імені та від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2, свою квартиру АДРЕСА_1.

Тому судом ОСОБА_3 була залучена до участі в справі в
якості співвідповідача по справі, і ОСОБА_2 зобов'язався вручити їй як
відповідачу по справі копії всіх позовних заяв та сповістити її про дату та час
слухання справи по суті.

Крім того, ОСОБА_1 подав уточнюючий позов до ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та стягнення грошової
компенсації з ОСОБА_4 за квартиру АДРЕСА_1.

В процесі розгляду справи позивачем подавався не один
уточнюючий позов і 25.06.2004 року ОСОБА_1 подав ще один позов до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу і дарування недійсним, в якому
просить ухвалити рішення, яким визнати договір дарування 2/3 частин квартири
АДРЕСА_2 недійсним та визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2
недійсним.

Також ОСОБА_1
уточнював свої вимоги до ОСОБА_4 та ОСОБА_2. яким просив визнати договір
купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2. квартири АДРЕСА_1 недійсним.

Заявляючи у
судовому засіданні такі різні позовні вимоги, які за правовою природою
являються результатом однієї правової ситуації, позивач на питання головуючого
не зміг сформулювати, що саме він хоче щоб суд задовольнив, пояснюючи це
слідуючи ми обставинами.

Квартира
АДРЕСА_1 належала його покійній дочці, ОСОБА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. 18
лютого 2003 року Малиновським районним судом було ухвалено рішення про визнання
за позивачем ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на
квартиру АДРЕСА_1. Звертаючись на той час з таким позовом до Малиновського
районного суду, ОСОБА_1 висував в своїх вимогах в якості відповідача податкову
інспекцію Малиновського району м. Одеси, так як ніяких інших спадкоємців після
смерті його дочки на цю квартиру не було. А також, що його дочка ОСОБА_8
продала свою квартиру ще за час свого життя йому не було відомо і суду, який
ухвалював це рішення, це також не було відомо, Тому фактично ОСОБА_1 був
судовим рішенням визнаний власником спірної квартири після смерті його дочки,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Узнав, що ОСОБА_4, будучи
піклувальником його дочки, дала згоду на продаж квартири, яка належала його
дочці, а саме квартири АДРЕСА_1, позивач звернувся з позовом і до неї, так як
вважає, що продав нерухомість його дочки, піклувальник фактично перевищив свої
повноваження, тому що залишив неповнолітнього без житла і заявив вимоги до неї
про грошову компенсацію проданої квартири.

Крім того,
позивач вважає, що розпорядження Малиновської районної адміністрації від
25.07.2001 року про надання дозволу на продаж квартири АДРЕСА_1 являється
незаконним, тому як дозволяючи піклувальнику залишити без житла
неповнолітнього, райадміністрація діяла проти інтересів неповнолітнього.

З часом позивач
дізнався, що для того, щоб отримати такий дозвіл в Малиновської
райадміністрації м. Одеси, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, була подаровано 2/3
частини квартири АДРЕСА_2, яка належала дарувателям на праві приватної
власності.

Але даний
договір дарування не був зареєстрований в органах КП „ОМБТІ та РОН" м.
Одеси з метою, як вважає позивач, ухилення фактичної передачі власності
неповнолітньої, про що говорять дії відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про те,
що вони продали квартиру АДРЕСА_2 повністю ОСОБА_7

Позивач, будучи
людиною юридично неграмотною та матеріально незабезпеченою, розуміє, що
відповідачі по справі, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили протиправні дії
проти його покійної неповнолітньої доньки, подав до суду зазначену купу
позовів, вказуючи один за одним, що вони є уточнюючими, однак в судовому
засіданні не відмовився від всіх своїх позовних вимог, пояснивши суду це
наступним чином. Що він заявляє всі вимоги, які ним були подані до суду і
просить суд розібратися, які з них є законними, а які ні.

ОСОБА_2. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнав повністю та поясним, що квартиру АДРЕСА_1 він разом зі своєю дружиною
придбав на законних підставах у покійної неповнолітньої дівчинки ОСОБА_8 за
згодою її піклувальника ОСОБА_4, у якої також було розпорядження Малиновської
райадміністрації про дозвіл ОСОБА_8 на продаж своєї квартири. Тому він вважає,
що угода була вчинена на законних підставах, він та його

дружина
є законними власниками квартири АДРЕСА_1 і позивачу треба відмовити в його
позовних вимогах. Дружина відповідача ОСОБА_2. - ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилась, з матеріалами справи ознайомилась, причину неявки до судового
засідання пояснила слідуючими умовами: „Якщо в судовому засіданні не буде
ОСОБА_4, то і вона до суду з'являтися не збирається, тому що поясняти що не
будь без ОСОБА_4 немає сенсу".

ОСОБА_4 до суду викликалась кожного судового засідання, і
судовими повістками, і оголошеннями через газету „Чорноморські новини",
однак з'явилась у судове засідання тільки 02 жовтня 2006 року, дала свої
пояснення, сказала суду, що інші учасники процесу, тобто її родичі: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в судове
засідання не з'являться, так як вона і ОСОБА_5
та ОСОБА_6 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнають і вважають абсурдними
в зв'язку з тим, що донька позивача ОСОБА_1 під час життя була на повному їх
утриманні, а позивача ОСОБА_1 вони зовсім хотіли позбавити батьківських прав і
навіть підготували позов до суду, так як він не проявляв ніякої зацікавленості
у житті хворої дівчинки, але їх намірам стосовно позбавлення батьківських прав
позивача не дано було збутися, так як донька позивача померла. Позивач на
сьогоднішній день вспамятав про свою дочку тільки тоді, коли вона померла і у
нього є можливість за цей рахунок збагатіти, забравши ту квартиру, якою
володіла його дочка.

Крім того,
відповідачка ОСОБА_4
пояснила, що квартиру АДРЕСА_1 вони продали відповідачу ОСОБА_2. та його
дружині ОСОБА_3, а квартиру АДРЕСА_2, яка належала їм, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 в рівних частках вони майже всю подарували покійній ОСОБА_8, а саме
2/3.

Щодо відсутності
реєстрації договору дарування 2/3 квартири АДРЕСА_2 на ОСОБА_8 в органах КП
„ОМБТІ та РОН" ОСОБА_4
пояснила, що ОСОБА_8 так швидко померла після укладання угод, що вони фізично
не встигли зареєструвати за нею право власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_2, і тому продаючи квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_7, вони фактично укладали
договір купівлі-продажу від свого імені, тобто від ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і
нічого від імені ОСОБА_8, так як по документам договір дарування на 2/3 частин
квартири АДРЕСА_2 не був зареєстрований з об'єктивних причин - смерті ОСОБА_8,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто через чотирнадцять днів після продажу своєї
квартири і двадцять два дня після отримання в дар 2/3 квартири АДРЕСА_2.

Відповідач по
справі ОСОБА_7 та її представник у судовому засіданні позов не визнали,
вказуючи на слідуючи обставини. Квартиру АДРЕСА_2 вона придбала 28 грудня 2001
року у відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклавши договір
купівлі-продажу, який був посвідчений нотаріально. Підставами для укладання
цього договору було свідоцтво про право власності на житло на продавців у
рівних частках, технічний паспорт на квартиру на продавців, відсутність в
загальному нотаріальному реєстрі заборони на відчуження спірної квартири, а
також відсутність в органах КП „ОМБТІ та РОН" реєстрації на дане житло за
іншими особами. Тобто на день укладання угоди всі документи на спірну квартиру
були оформлені на продавців, які були згідно цих документів безспірними
власниками. Тому ОСОБА_7 просить відмовити позивачу в задоволенні його позовних
вимог на цих підставах, що вона з відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
уклала угоду, яка відповідає всім вимогам закону.

Суд, заслухавши пояснення сторін, та приклавши
максимальних зусиль для виклику в судове засідання інших учасників процесу, які
так і не виступили в судових

дебатах,
але по суті своєї висловились стосовно заявлених позовних вимог, ретельно
перевіривши матеріали справи, відмовляє в задоволенні вимог позивача з таких
підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні до них
правовідносини.

ОСОБА_8 на праві
власності після смерті ОСОБА_11 в порядку спадкування за законом стала належати
квартира АДРЕСА_1. Мати ОСОБА_8 померла в 1986 році, ОСОБА_11 -бабуся ОСОБА_8 -
проживала з покійною ОСОБА_8 в спірній квартирі АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_11
піклування оформила тітка покійної ОСОБА_8 - ОСОБА_4

Зважаючи на те,
що перед смертю ОСОБА_8 дуже важко хворіла і за нею потрібен був регулярний
сторонній догляд і постійні великі грошові витрати на лікування, піклувальник
ОСОБА_4 з метою зручності забажала щоб її племінниця проживала в квартирі, яка
належить їй, її чоловікові та сину в рівних частках, тому що це зручно для
догляду хворої дівчинки, та крім цього, щоб вирішити матеріальні проблеми,
ОСОБА_4 добилася розпорядження Малиновської райадміністрації на дозвіл продажу
квартири АДРЕСА_1, так як це було необхідно для вирішення матеріальних проблем
при лікуванні ОСОБА_8, що підтверджується довідкою з Міської лікарні № 10 про
хворобу ОСОБА_8 (а. с. 114), а також заявою від 06.02.2001 року головному
лікарю онкодеспансеру від ОСОБА_1 про те, що його донька, ОСОБА_8, знаходилась
в онкодиспансері 14 листопада 2000 року і їй була зроблена операція (а.с. 113).

Отримавши
розпорядження Малиновської райадміністрації 25.07.2001 року ОСОБА_8 за згодою
піклувальника ОСОБА_4 укладає договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з
ОСОБА_3 і ОСОБА_2., так як 19 липня 2001 року вона вже стала згідно з договором
дарування власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_2 і після укладання договору
купівлі-продажу з ОСОБА_2 ОСОБА_1 переїжджає жити до своєї тітки ОСОБА_4 До
цього часу покійна ОСОБА_8 з позивачем по справі, тобто зі своїм батьком,
зовсім не спілкується, не говорить йому про операцію, яку вона перенесла, та
навіть не говорить з ним про своє особисте життя, принаймні той факт, що вона
продала свою квартиру, вона своєму батькові не розповідає, а він в неї і не
питає, тому що вони не зустрічаються, не телефонують один одному і не
листуються вже багато часу, про що говорить перш за все рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 18 лютого 2003 року, за позовом ОСОБА_1 до
податкової інспекції Малиновського району м. Одеси про визнання права власності
в порядку спадкування за законом.

В мотивувальній
частині рішення суд покладався на пояснення позивача по справі, так як
представник відповідача у судовому засіданні був відсутній і згідно пояснень
позивача судом було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві
приватної власності ОСОБА_11 - бабусі доньки позивача і його доньки ОСОБА_8 ,
свідоцтво про право власності видано УЖКГ Одеської міськради 12.10.1995 року.
Підставами є розпорядження НОМЕР_1, а право власності зареєстровано за ОСОБА_11
та ОСОБА_8 в органах КП „ОМБТІ та РОН" тоді як вже на час ухвалення
рішення, а саме на 18 лютого 2003 року, квартира, яку описує ОСОБА_1 з 27 липня
2001 року належала ОСОБА_3 та ОСОБА_2. (а.с. 4, 10).

Також в мотивувальній частині рішення вказано, що
ОСОБА_11 померла і після смерті бабусі донька успадкувала спадщину.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла донька позивача ОСОБА_8, а після її смерті позивач
фактично прийняв спадщину, поховав свою доньку і є єдиним спадкоємцем за
законом. Приводом звернення позивача в суд з вказаним позовом була та
обставина, що свідоцтво про право власності на квартиру і технічний паспорт він
загубив.

При розгляді
даної справи судом достовірно встановлено, що і технічний паспорт і свідоцтво
про право власності на житло знаходилось у доньки позивача і саме завдяки ним
вона за згодою піклувальника вона змогла укласти договір купівлі продажу в
липні 2001 року. Тобто 18 лютого 2003 року позивач ОСОБА_1 ввів суд в оману, що
він займався похованням своєї дитини та загубив свідоцтво про право власності.
Він навіть не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини
після смерті своєї доньки, тому що звернувшись з такою заявою до нотаріальної
контори, він би отримав відповідь про те, що його донька ще при житті
розпорядилася своєю квартирою на свій власний розсуд, що підтверджує ту
обставину, що позивач ОСОБА_1 не спілкувався зі своєю донькою вже багато часу і
не цікавився її життям, а в суд при подачі позову про визнання права власності
в порядку спадкування за законом подав копію свідоцтво про народження, про
шлюб, про смерть та довідку про склад родини, чим ввів суд в оману. 28.03.2002
року подаючи в Малиновський райсуд м. Одеси позов про усунення перешкод в
користуванні власністю до ОСОБА_2. ОСОБА_1 так і формулює свої позовні вимоги,
що прошу усунути перешкоди в користуванні власністю так як він є власником
спірної квартири АДРЕСА_1 за законом так як „після смерті дружини я приймав
активну участь в вихованні та утриманні доньки, у теперішній час мені стало
відомо, що в квартирі проживає відповідач ОСОБА_2. і на яких підставах він
вселився йому невідомо". З чого можна зробити однозначний висновок, що
позивач не спілкувався з своєю донькою і не знав про її судьбоносні рішення,
які вона приймала за час свого життя.

Після цього
позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги по мірі того, як він
отримував в процесі розгляду справи додаткову інформацію про життя його
покійної доньки та прийняті нею під час життя рішення, а саме: про рішення
продати свою квартиру АДРЕСА_1, про те, що вона прийняла в дар 2/3 частини
квартири АДРЕСА_2, про те, що вона переїхала жити до своєї тітки, та таке інше.
В зв'язку з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 нерозбірливі, плутані та неконкретні, з
чого суд робить однозначний висновок, що під час життя померлої ОСОБА_8 її
батько ОСОБА_1 злісно ухилявся від покладених на нього в силу закону обов'язків
по утриманню спадкодавця, і ці обставини підтверджені в судовому засіданні самим
позивачем.

Згідно зі ст.
528 ЦК України
(в редакції 1963 року) не мають права стати спадкоємцями за законом батьки
після дітей, що злісно ухилялися від виконання покладених на них в силу закону
обов'язків по утриманню спадкодавця, і ці обставини підтверджені в судовому
порядку.

Крім того,
08.08.2001 року розпорядженням Малиновської райадміністрації № 624/01-04 було
прийняте рішення про клопотання перед районним судом про позбавлення
батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_8, 1984 року
народження (а. с. 67).

Однак в зв'язку
з тим, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, даний позов ніколи не був поданий до
суду.

Оцінивши в
сукупності всі надані позивачем пояснення по справі, заперечення відповідачів,
суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 задоволені бути не можуть на підставі ст. 528 ЦК України (в
редакції 1963 року), так як позивач не має права стати спадкоємцем за законом
після своєї дитини, так як він злісно ухилявся від виконання покладених на
нього в силу закону обов'язків по утриманню своєї дитини і це судом достовірно
встановлено. Тому суд вважає зайвим в наданні правової оцінки щодо укладених
договорів купівлі-продажу, дарування, так як позивачу належить відмовити в
позові на тих підставах, що в даній справі він не може бути належним позивачем і
у нього не має права і законних підстав для заявления такого позову.

Рішення Малиновського районного суду від 18.02.2002 року
про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом не
може бути при

розгляді
даної справи преюдиціальним, так як судом розглядались правовідношення між
іншими сторонами без участі всіх учасників процесу, які приймають участь в
даній справі і в огляді суду першої інстанції в 2002 році не були присутні всі
ці факти і обставини, які були надані суду сьогодні при розгляді цієї справи,
що дало суду зробити можливий висновок про відмови позивачу в позові на
підставі ст. 528 ЦК України
(в редакції 1963 року).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 528 ЦК України в
редакції 1963 року), суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про усунення перешкод в користуванні власністю, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та стягнення грошової
компенсації, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу і дарування недійсним -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до
апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.