АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-49                                           Головуючий у 1-й інстанції: Ярошенко А.Г.
2007 р.                                                 Суддя-доповідач: Денисенко Т.С
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 січня 2007 р.                                                                        м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого:                            Денисенко Т.С.

Суддів:                                       Каракуші К.В.

Кримської О.М.

При секретарі:   Бабенко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від "28" вересня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: відділ громадянства та реєстрації фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ
про усунення перешкод у користуванні власністю та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні жилим приміщенням (вселенні) -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2002 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, 3-я

особа: відділ 'громадянства та реєстрації фізичних
осіб Комунарського РВ ЗМУ про

усунення перешкод у користуванні власністю.

У позові зазначав, що йому на праві власності належить будинок АДРЕСА_1. Будучи прописаною в зазначеному будинку відповідачка в ньому не
проживає і не сплачує комунальні послуга.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди в користуванні ним спірним будинком та зобов'язати
паспортний стіл виписати ОСОБА_2
з цього будинку.

У серпні 2005 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1

У позові зазначала, що спірний будинок придбали у 1990 році під час шлюбу, але за документами покупцем будинку була мати відповідача - ОСОБА_3. 23.12.1999 року ОСОБА_3 подарувала будинок
відповідачу, таким чином право власності на будинок АДРЕСА_1
належить останньому.

Сімейне лаптя у гак не склалось, ОСОБА_1 постійно вчиняв сварки і тому ОСОБА_2 разом з дитиною з кінця вересня 2004 року проживають в найманих жилих приміщеннях.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_2 просила суд вселити її разом з її неповнолітньою
дитиною - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинок АДРЕСА_1.

Справа неодноразово розглядалась судами. Останнім рішенням Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2006 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Вселено ОСОБА_2 з малолітньою дитиною ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинок АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 з малолітньою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в користуванні жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посїілаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм
матеріального і процесуального права, просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його
позовних вимог.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників адвокатів
ОСОБА_5 та ОСОБА_6. дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з 4.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до
ст. 156 ЖК
України члени сім'ї власника будинку, які проживають
разом з ним у будинку, що йому належить, користуватися жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при
їх вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (кварті грн) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням

За договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 23.12.1999року в реєстрі за НОМЕР_1, та зареєстрованого ОП "Запорізьке
міжміське бюро технічної інвентаризації" 09.01.2000року і реєстраційній книзі №2 за р.НОМЕР_2, жилий будинок АДРЕСА_1
належить ОСОБА_1.

Як встановлено судом, в цьому будинку проживали ОСОБА_1 з дружиною
ОСОБА_2 та двома 'дітьми.

14 вересня 1996 року їх шлюб розірвано. Оскільки
після припинення шлюбних відносин між сторонами постійно
виникали сварки, у кінці вересня 2004 року ОСОБА_2 з неповнолітньою донькою ОСОБА_4, 1995 року народження, покинула зазначене
жиле приміщення.

Доводи апелянта про те, що відповідачка не проживає в його будинку з 2000 року спростовуються матеріалами справи. Свідки ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, сусіди сторін, пояснили суду, що до кінця вересня 2004
року ОСОБА_2 з неповнолітньою дочкою
проживала в цьому будинку. Не суперечить таким поясненням і пояснення сусідки ОСОБА_10. Доказів, що
спростовують ці обставини позивач ОСОБА_1 суду не надав.

До того ж, з вимогами про визнання колишньої дружини та неповнолітньої доньки такими, що втратили право користування жилим
приміщенням, він не звертався до суду.

За таких обставин суд дійшов до правильного
висновку про задоволення зустрічного позову про вселення ОСОБА_2 з неповнолітньою дочкою в зазначене жиле приміщення і про відмову у задоволенні вимог про спонукання до зняття її з
реєстрації за цією адресою.

Рішення суду відповідає обставинам справи, встановленим судом, і вимогам закону, зокрема - ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України. Підстав для скасування
його колегія суддів не вбачає, проте вбачає за необхідним зазначити що за
даними паспортів прізвище сторін державною мовою
пишеться ІНФОРМАЦІЯ_2, а не ІНФОРМАЦІЯ_3, як зазначив суд першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2006 року по цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців.