Справа №22-973\
2007р.                                             Головуючий у 1 інстанції: Савуляк Р.В.
Категорія: 30                                                                            Доповідач:Бермес І.В.
УХВАЛА

Іменем України

7 травня 2007 року Колегія
судців Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області
в складі:

Головуючого- Каблак П.І., Суддів:
Бермес І.В., Курій
Н.М., При секретарі: Дунчюс С.Ю.,  . З участю
ОСОБА_1, Та адвоката ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 листопада 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні
квартирою, виселення піднаймача з квартири, зняття з реєстрації, та вселення та
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визнання заповіту частково недійсним та визнання права на обов'язкову
частку у спадщині,-

встановила:

Оскаржуваним
рішенням позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право на 1/6 обов'язкову частку у спадщині після смерті
дружини ОСОБА_5.

Іншу частину 2/6 всього спадкового майна ОСОБА_5 залишено за ОСОБА_1 згідно
заповіту від 01 листопада
2005 року.

В інших
вимогах ОСОБА_3 - відмовлено.

Стягнуто з
ОСОБА_1 25 грн. судових витрат.

В задоволенні
решта позову відмовлено.

Це рішення
оскаржив позивач.

В апеляційній скарзі покликаються на те, що
рішення суду є не законним та підлягає скасуванню.

Суд зазначив, що в 2005
р. перед смертю дружини він самоусунувся від її догляду, виїхав проживати на дачу, не допомагав
матеріально, тому розмір його обов'язкової частки у спадщині зменшив з
14 до 16 частини у спадковому майні.

Такий висновок суду є неправильний. Ніякими доказами не підтверджено і
взагалі надуманим є вказано у рішенні, що він не хотів надавати допомогу
дружині, яка була похилого віку і постійно потребувала стороннього догляду.

Самовільне, без його згоди поселення у помешкання
сторонніх осіб суттєво порушує його право на володіння, користування і
розпорядження своєю власністю. Відповідачка занесла до квартири свої речі,
хазяйнує, а він вимушений перебувати в одному кутку на дивані.

Суд завчасно визнав відповідачку співвласником та наділив її такими
правами, а його позбавив можливості
нормально проживати, що є незаконним. Члени її сім'ї зайняли всю квартиру, а
він обмежений у своїх правах. Наведені обставини свідчать, що рішення суду і в тій
частині є незаконним.

Оскільки судом дано неправильну оцінку доказам у справі,
порушено вимоги ст. 212 ЦПК України в частині неповноти і однобічності розгляду
справи, не взято до уваги його пояснення і наведені обставини, тому рішення суду є
несправедливим і незаконним. Порушення процесуальних норм привели до
неправильного вирішення справи у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин.

Просить
скасувати рішення суду та задоволити його позов.

Вислухавши доповідача, виступ адвоката ОСОБА_2 на підтримання
апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_1,
перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні своєю квартирою.

виселення ОСОБА_1 з квартири як
піднаймача та зняття її з реєстрації, а також з С вимогами до ОСОБА_1 про визнання заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_2 частково
недійсним покликаючись на те, що він є власником 1/2 частини квартири, що по АДРЕСА_1.

Друга половина спірної квартири належала його дружині
ОСОБА_5 яка, змінивши раніше складений нею
заповіт, свою частку квартири заповіла ОСОБА_1 Остання без його згоди разом із ОСОБА_4 та їхньою дитиною зайняли
його житлову площу, створили нестерпні умови для життя, у зв'язку з чим
він змушений ночувати на дачі.

Крім того, вважав, що заповіт від 01 листопада 2005 року складений з
порушенням чинного законодавства, без урахування його права на обов'язкову
частку, тому просив визнати його частково недійсним.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником 12 частини
квартири АДРЕСА_1.
Власником другої половини цієї квартири
була ОСОБА_5, яка померла 05листопада 2005 року, що стверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від ІНФОРМАЦІЯ_1 та копією
свідоцтва про смерть ОСОБА_5.

З 18
квітня 2004 року
ОСОБА_1 прописана у квартирі своєї матері у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 на той
час була вже жінкою похилого віку і їй була необхідна стороння допомога, яку
позивач не хотів надавати.

В 2005
році стан здоров'я ОСОБА_3 погіршився, і остання постійно потребувала
стороннього догляду.

Суд зробив висновок, що ОСОБА_3 на той час практично з
ОСОБА_5 не проживав, що підтверджується
поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а також показами свідка Пристойко С.С.

Однак такий висновок суду зроблено
без належної оцінки пояснень ОСОБА_3

В апеляційній скарзі він
покликається на те, що надуманим є покликання в рішенні, що він не
хотів надавати допомогу дружині.

Тому суду слід було вказати чому не приймає пояснення
позивача, що з ОСОБА_5 у них була домовленість, що він на той час буде
проживати на дачі.

Судом встановлено, що 01 листопада 2005 року ОСОБА_5 склала заповіт в якому
свою частку в квартирі заповіла ОСОБА_1

Суд також вказав, що цей заповіт
складений з порушеннями вимог чинного на той час законодавства і
має бути визнаний частково недійсним з наступних підстав.

Як встановлено в суді, на час
укладення заповіту ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. Вони
мали рівні частки у спірній квартирі, яка була приватизована ними в
ще 1994 році.
ОСОБА_3 на час укладення заповіту (ІНФОРМАЦІЯ_2) був
непрацездатним, оскільки йому на той час було вже 78 років.

Статтею 1241 ЦК України встановлено, що непрацездатний вдівець
спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б йому
у разі спадкування за законом.

Суд зазначав, що згідно вимог даної статті позивачу мало
б належите 1 4
обов'язкова частка у спадщині після смерті ОСОБА_5. Однак з врахуванням того,
що в 2005 році,
перед смерттю ОСОБА_5. позивач самоусунувся від її догляду, виїхавши проживати
на дачу, не допомагав матеріально, розмір
його обов'язкової частки у спадщині зменшений з 1/4 до 1/6 частини у спадковому майні ОСОБА_5.

Тому в цій частині вимоги позивача
суд задоволив частково.

Однак цей висновок суду є непереконливий з врахуванням того, що позивач
заперечує те, що він самоусунувся від
догляду ОСОБА_5, виїхавши проживати на дачу.Апелянт також вказує, що
такий висновок суду і зменшення його обовязкової частки суперечить вимогам
абзацу 2 частини 1 ст. 1241 ЦК України.

Крім того в резолютивній частині
рішення суд не вказав, що заповіт визнано частково недійсним, чим
порушено вимоги ч.4 ст.215 ЦПК України.

Оскільки суд прийшов до висновку, що слід визнати
заповіт недійсним, тому необхідно було обговорити з участю сторін питання щодо притягнення
до участі в справі держнотконтору, чим порушено вимоги ч.І п.4 ст.311
ЦПК України.

Суд також вказав, що вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою,
вселення у квартиру, виселення ОСОБА_1 разом із дочкою із
спірної квартири не підлягають до задоволення, оскільки встановлено, позивач на

даний час проживає у власній
квартирі, перешкод у її користуванні ніхто йому не чинить, а ОСОБА_1 проживає у
даній квартирі як співвласник. Іншого житла у ОСОБА_1 немає.

Тому суд прийшов до висновку, що в цій частині вимоги
ОСОБА_3 не можуть бути задоволені.

Про те, суд не зазначив чи проживає в квартирі та чому не
підлягає виселенню відповідач ОСОБА_4.

Не з'ясовано судом і те чи зменшив
свої вимоги позивач щодо виселення з квартири ОСОБА_4

Хоча суд вказав, що дочка ОСОБА_1 виселенню із спірної
квартири не підлягає, однак не з'ясовано чи
проживає в квартирі дочка ОСОБА_1 та чи заявляв вимоги позивач щодо
виселення її з квартири.

Так в судових дебатах позивач наполягав на виселенні з
квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а адвокат ОСОБА_2 вважав, що виселенню підлягає ОСОБА_1 з дочкою.

Оскільки при винесенні рішення в цій частині судом першої інстанції було
неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, було допущено
порушення норм ЦПК України, тому колегія
суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи
на новий розгляд до того ж суду іншим суддею.

При новому розгляді справи в цій
частині позову, суду належить більш повно з'ясувати обставини справи
і в залежності від встановленого і поданих доказів, вирішити спір.

Керуючись ч.І п.5 ст.307, ч.І п.4 ст.311, ч.І п.2 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задоволити частково. Рішення Червоноградського міського суду Львівської області
від 21 листопада
2006 року
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду іншим
суддею. Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців.