Справа № 2-14/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 лютого 2007 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у
складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі - Сиверин Л.А., з участю
пред­ставника позивача - Конограй М.В., представника відповідача - адвоката
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Вознесенську цивільну справу за позовом відкритого акціонерного товариства
"Зелений Гай" (далі ВАТ «Зе­лений Гай») до ОСОБА_2 про стягнення суми
за договором позики,

встановив:

23.03.2006 року позивач ВАТ «Зелений Гай» звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про стягнення 12108,78 грн. за договором позики, що був
укладений між ними 10.02.1997 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідачу ОСОБА_2 підпри­ємством
була надана позика у сумі 13019,78 грн. на будівництво житлового будинку.
Відповідно до умов даного договору відповідач зобов'язався повернути зазначену
суму коштів частками у строк до січня місяця 2012 року. Так, починаючи з січня
1997 року по січень 2011 року, останній повинен був сплачувати, у рахунок
погашення по­зики, по 72 грн. щомісячно, а починаючи з січня 2011 року по
січень 2012 року - по 77 грн. Але, відповідач ОСОБА_2 не виконував належним
чином взяте на себе зо­бов'язання (останнє здіснення платежу з боку ОСОБА_2
мало місце у травні 2003 року), тому позивач просив стягнути з нього залишок
заборгованості за договором позики у сумі 12108,78 грн., а також понесені
позивачем судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на
вимоги ст. ст. 1046, 526 ЦК
України, просив позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визна­ли,
оскільки кошти, відповідно до умов договору, ОСОБА_2 не отримував і в дого­ворі,
підписаному 10.02.1997 року відсутні дані про це. Крім цього зазначали, що сто­совно
житлового будинку АДРЕСА_1, існували інші до­говори, зокрема, договір підряду
на його будівництво, з приводу стягнення вартості робіт по якому вже мало місце
звернення позивача до суду. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області
від 19.08.2003 року після перегляду рішення місцевого Вознесенського міського
суду у стягненні вищевказаних сум було відмовлено. Тому, з урахуванням
вищевказаного у задоволенні позовних вимог ВАТ «Зелений Гай» про­сили відмовити.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до зобов'язання індивідуального позичальника
підприємству від 10.02.1997 року, що знаходиться у матеріалах справи, ОСОБА_2
зобов'язався по­вернути отриману ним від підприємства або банку позику в сумі
13019,78 грн. протя­гом 15 років, зі щомісячною сплатою визначених договором
сум, без відсотків та без зазначення цілі її використання (у договорі
передбачено зазначення мети викорис­тання позичених коштів, проте відмітка про
це у ньому відсутня). Також, другим пунк­том вказаного договору зазначено, що у
випадках, коли вартість будівництва (купівлі) житлового будинку, нижче
встановленої норми кредиту, підприємство або банк вправі зменшити розмір
кредиту, що був дозволений до видачі, щоб він не перевищував ва­ртості
придбаного або побудованого житлового будинку.

Даний договір позивач та його представник за своєю правовою суттю
визначають як договір позики, і з цих підстав ними заявлені позовні вимоги щодо
стягнення з від­повідача залишкової суми позики, тому суд, діє в межах
заявлених ним вимог та на підставі доказів, поданих сторонами.

Виходячи з положень ст. 1046 ЦК
України (відповідно до п. 4 Прикінцевих та пе­рехідних положень ЦК України до
правовідносин, які продовжують існувати застосо­вуються норми нового ЦК України),
договір позики належить до групи реальних дого­ворів, і відповідно, вважається
укладеним, в даному випадку, з моменту передачі грошей. Будь - яка обіцянка
надати в майбутньому позику, момент підписання дого­вору, або вказівка в
договорі на строк, протягом якого відбудеться передача позики, не мають
юридичного значення, оскільки, тільки після передачі предмету позики у по­зичальника
виникає обов'язок щодо повернення предмету позики у порядку та строки,
обумовлені договором.

Як вбачається з вищевказаного договору, останній, даних про отримання відпо­відачем
ОСОБА_2 коштів у вказаній у ньому сумі, не містить. Інших допустимих до­казів
на підтвердження отримання позики відповідачем від позивача в судовому за­сіданні
не добуто. Більше того, договір містить незрозумілості хто саме діє в особі по­зичальника,
яким чином здійснена (або повинна бути здійснена) видача позики та з якою
метою. Визначеність останнього також не знайшло свого підтвердження.

Оскільки, даний договір є реальним, то сама по собі угода про позику,
навіть у випадку її належного оформлення, ще не створює прав та обов'язків у
сторін, якщо фактично предмет договору не був переданий позичальнику.

При цьому, твердження представника позивача про те, що фактично сплачені
відповідачем кошти на загальну суму 911 грн. є підтвердженням взятого останнім
на себе зобов'язання щодо повернення позики, не може бути прийняте судом до
уваги, оскільки саме на них посилався представник позивача в обгрунтування
своїх вимог при зверненні до суду у лютому 2003 року з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення вартості підрядних робіт у сумі 13019,78 грн., що підтверджується
оглянутими в судо­вому засіданні матеріалами цивільної справи № 2-303/03.

Тому, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги про стяг­нення
з відповідача ОСОБА_2 залишкової суми позики не обгрунтовані та задово­ленню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 10,11, 60, 212,
213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відкритого акціонерного товариства
"Зелений Гай" до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики
-відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду
Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження рішення протягом десяти днів з дня його проголошення
та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.